Справа № 803/519/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року № 876/4197/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року справі за адміністративним позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання неправомірними дій та скасування постанов, -

встановив:

13.04.2016 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (ТУ ДСА України у Волинській області) звернулося з адміністративним позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області в якому просило: визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. від 04.04.2016 у виконавчому провадженні № 50507014 щодо накладення на позивача штрафу в розмірі 680, 00 грн та виконавчого збору в розмірі 2040, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наявність обґрунтованих причин невиконання ним постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі № 846/11863/15, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 про перерахунок та виплату заробітної плати, так як постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження позивач отримав 21.03.2016, а термін на добровільне виконання рішення суду було встановлено до 22.03.2016. Також, відповідачем не розглянуто клопотання позивача про відтермінування строку для виконання рішення суду у зв'язку з подачею касаційної скарги. Не взято до уваги те, що позивач 28.03.2016 направив лист до ДСА України про виділення додаткових коштів для виконання цього рішення суду. Не врахувавши цих обставин, 04.04.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинським В.Є. винесено постанови про накладення штрафу в розмірі 680, 00 грн та стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2040, 00 грн. Крім того, зазначені постанови державного виконавця не відповідають вимогам п.п. в) п. 1.5.1. інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 за № 489/20202 зокрема, в резолютивній частині постанови не вказано строк оскарження постанови державного виконавця, відсутня інформація щодо органу (посадової особи), до яких слід оскаржувати відповідні постанови, а також не встановлено нового строку для добровільного виконання рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована, оскільки прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками.

Представник відповідача подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у відсутності сторін без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.03.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинським В.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50507014 по примусовому виконанню виконавчого листа № 135/2016 від 15.03.2016 виданого Волинським окружним адміністративним судом про зобов'язання ТУ ДСА України у Волинській області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховувалися залежно від розміру посадового окладу за період з 26.10.2014 по 31.12.2014, відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 24.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 01.09.2015 включно, відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 28.03.2015). Цією постановою державний виконавець встановив боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 22.03.2016, яке той отримав 21.03.2016 (а.с. 8-9).

Листом від 21.03.2016 № 596/07-13, ТУ ДСА України у Волинській області повідомило відповідача про те, що 21.03.2016 управлінням скеровано до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 876/11863/15, у зв'язку з чим просило відтермінувати строк для виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду до моменту прийняття рішення Вищим адміністративним судом України (а.с. 10).

01.04.2016 державним виконавцем Турчинським В.Є. складено акт про невиконання позивачем рішення суду в строк, наданий для добровільного виконання та винесено постанови від 04.04.2016: про накладення штрафу в розмірі 680, 00 грн та стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2040, 00 грн (а.с. 20, 22, 24).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, оскільки у зв'язку із невиконанням рішення суду в строк, наданий для добровільного виконання, державним виконавцем правомірно 04.04.2016 винесено постанови: про накладення штрафу в розмірі 680 грн та стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2040, 00 грн і такі відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». При цьому суд відхилив доводи позивача щодо неможливості виконання рішення суду до моменту прийняття рішення Вищим адміністративним судом України, оскільки останній не зупиняв виконання рішення судів та відповідно до ч. 2 ст 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною першою ст. 11 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 17 цього Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст. 75 Закону № 606-XIV визначено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

За частиною першою статті 89 Закону № 606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що після закінчення строку для добровільного виконання судового рішення, державний виконавець розпочинає примусове виконання судового рішення та встановлює боржнику строк для його виконання шляхом направлення вимоги. З'ясувавши, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього, державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову від 15.03.2016 про відкриття виконавчого провадження ТУ ДСА України в Волинській області отримало 21.03.2016, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на супровідному листі до вказаної постанови. При цьому, строк для самостійного виконання рішення суду був наданий боржнику до 22.03.2016, а тому на виконання цього рішення відповідачу залишився лише один день, замість законодавчо встановлених семи днів. (а.с. 8).

У відповідності до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Однак, всупереч вимогам зазначеної вище статті Закону, таких дій відповідачем вчинено не було.

21.03.2016 ТУ ДСА України в Волинській області направило Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області клопотання про зупинення виконання вищезазначеної постанови Львівського апеляційного суду від 03.03.2016 № 876/11863/15 та просило відтермінувати строк для виконання постанови суду до моменту прийняття рішення Вищим адміністративним судом України та його направленням позивачу.

Однак, державним виконавцем клопотання не розглянуто та відповіді не надано.

Також, із матеріалів справи вбачається, що 28.03.2016 ТУ ДСА України в Волинській області, скерувало Голові ДСА України листа за № 653/04-26 «Про додаткові кошти на перерахунок заробітної плати». Із змісту якого видно, що на виконання виконавчого листа № 135 2016 виданого 15.03.2016 Волинським окружним адміністративним судом, щодо перерахування та виплати ОСОБА_3 заробітної плати, позивачем проведено перерахунок такої, який становить 47000 грн та прохання, щодо виділення додаткових коштів у сумі 38356 грн 41 коп за програмою «Здійснення правосуддя місцевими та апеляційними судами» КЕКВ 2111 «Заробітна плата» (а.с. 56).

Однак, цих обставин державним виконавцем перевірено не було, натомість складено акт від 01.04.2016 щодо не виконання боржником рішення суду, а 04.04.2016 постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору (а.с. 57, 59, 61).

Також, відповідачем не враховано того, що у зв'язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів, Верховною Радою України 05.06.2012 було прийнято Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно до положень частини першої статті третьої якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.

З наведеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що невиконання судового рішення з незалежних від позивача причин є поважною причиною в розумінні ст. ст. 75 та 89 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак дії державного виконавця, щодо винесення постанови про накладення штрафу є неправомірними.

Накладення штрафу у випадку відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідних коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24.03.2015р. (справа № 21-66а15) та від 09.06.2015р. (справа № 21-658а15).

Що стосується постанови про стягнення виконавчого збору, то умови і порядок виконання судового рішення регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд України в постанові від 28 січня 2015 року (справа № 3-217гс14) висловив правову позицію, відповідно до якої сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні, інші заходи, передбачені рішенням (ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем дії, спрямовані на примусове виконання зазначеного судового рішення, зокрема звернення стягнення на кошти та інше майно боржника та інші заходи не вчинялись. За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Турчинським В.Є. від 04.04.2016 у виконавчому провадженні № 50507014 було передчасно накладено на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області штраф в розмірі 680, 00 грн та стягнуто виконавчий збір у розмірі 2040, 00 грн, а тому такі підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області - задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року справі № 803/519/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області задовольнити.

Визнати неправомірними дії та скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. від 04.04.2016 у виконавчому провадженні № 50507014 щодо накладення на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області штрафу в розмірі 680, 00 грн та виконавчого збору в розмірі 2040, 00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області (код - 34827061, вул. Володимирська, 1, м. Луцьк, Волинська область, 43001) на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (код - 26276277, пр-т Волі, 54-а, м. Луцьк, Волинська область, 43010) судові витрати в сумі 1515, 80 грн (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі складена та підписана 25.08.2016.