Справа № 804/19391/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р.А.

при секретарі Драготі С.А.

ВСТАНОВИВ:

Представники сторін в судове засідання не з’явились. Згідно ч. 3 ст. 259 Кодексу адміністративного судочинства України України неприбуття у судове засідання стягувача і боржника, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає розгляду заяви.

Досілдивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський машинобудівний завод", у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по фактичним витратам на виплату і доставку пільгових пенсій у загальній сумі 178 568, 65 грн., в тому числі:

-за списком № 1 за серпень-вересень 2014 року в сумі 51 643, 18 грн.;

-за списком № 2 за серпень-вересень 2014 року в сумі 126 925, 47 грн.

Зазначена постанова суду набрала законної сили та звернута до виконання.

04.03.2016р. до суду надійшла повторна заява ПАТ "ДМЗ" щодо зміни порядку виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2015р., у якій боржник просить відстрочити виконання зазначеної постанови до 31.03.2018 року із відображенням відстрочки суми боргу в особовому рахунку платника податків та встановити порядок виконання постанови від 09.02.2015р., відповідно до якого ПАТ "ДМЗ" має сплатити заборгованість по фактичним витратам на виплату і доставку пільгових пенсій у загальній сумі 178 568, 65 грн. шляхом здійснення щомісячних платежів у рівних сумах у період з 01.04.2018 року по 31.03.2020 року.

При вирішенні вказаної заяви суд виходить з наступного.

Як встановлено ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України - примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 36 Закону України “Про виконавче провадження” №606-XIV від 21.04.1999р. визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України: за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. У виняткових випадках суд може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Наведена норма пов'язує можливість розстрочення чи відстрочення виконання рішення, зокрема, у “виняткових випадках” за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.

Дану позицію також підтримує і Верховний Суд України, зазначивши у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" за № 14 від 26.12.2003р., що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що задоволення таких заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Підсумовуючи наведене, слід зазначити, що застосування як відстрочення, так і розстрочення виконання судового рішення є можливим лише як виняток із загальних правил виконання судових рішень, та лише за наявності обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення або ускладнюють його виконання, підтверджених документально. При цьому, такі заходи мають застосовуватися лише з метою створення оптимальних умов для належного та якісного виконання судового рішення в адміністративній справі.

Однак, сама по собі відсутність коштів або скрутне фінансове становище боржника не є достатньою підставою для надання йому переваг у вигляді перенесення строку виконання обов'язку щодо сплати грошових зобов’язань на інший час.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Копію ухвали направити позивачу по справі.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський