Справа № 804/5380/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 серпня 2016 р. Справа № 804/5380/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Олійник В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання незаконною бездіяльності, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

22.08.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників, третя особа - Державна казначейська служба України, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників щодо неповернення ОСОБА_1 грошових коштів незаконною;

- стягнути з рахунку Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників, відкритого в Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 125000,00грн.;

- стягнути з Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі - 30000,00грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що слідчим суддею районного суду було винесено ухвалу, якою зобов'язано старшого слідчого повернути йому грошові кошти у розмірі 125000,00грн., які були тимчасово вилучені в результаті проведення обшуку за адресою його мешкання в межах кримінального провадження. Однак, така ухвала не була виконана на момент звернення до суду із цим позовом та позивачу спірні кошти досі не повернуті. Тому, він вважає, що бездіяльність Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників з цього приводу є незаконною, у зв'язку з чим і звертається до суду із цим позовом.

Проаналізувавши доводи та вимоги позивача, норми КАС України, Кримінального процесуального кодексу України, суд прийшов до таких висновків.

Суд зазначає, що предметом оскарження в даному спорі є бездіяльність слідчого в рамках кримінального провадження щодо невиконання ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 30.03.2016 року, №760/1390/16-к, №1-кс/760/2286/16, про зобов'язання старшого слідчого з ОВС 3-го ВКР СУ ФР МГУ ДФС - ЦО з ОВП Стрелкова В.І. повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 125000,00грн., які тимчасово вилучені в результаті проведення обшуку за адресою мешкання ОСОБА_1, а саме: АДРЕСА_1.

Так, за текстом вищевказаної ухвали визначено, що слідчим з ОВС 3-го ВКР СУ ФР МГУ ДФС - ЦО з ОВП розслідувалось кримінальне провадження за №0000013 від 19.01.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 3 ст. 212, ч. 5 ст. 191 КК України. В межах цього кримінального провадження і проводився обшук приміщень, розташованих за адресою мешкання позивача: АДРЕСА_1. В ході обшуку було вилучено спірні грошові кошти у розмірі - 125000,00грн., які належать ОСОБА_1.

Втім, позивач звертається зі своїм позовом до окружного адміністративного суду, оскаржуючи бездіяльність Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників, яка, на його думку, виявилась у неповерненні йому незаконно вилучених грошових коштів після проведеного обшуку в рамках кримінального провадження.

У своєму позові він посилається на п. 21 постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», за яким передбачено, що речові докази у вигляді готівки у національній валюті України або іноземній валюті передаються для зберігання уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ (далі - уповноважений банк). У разі, коли готівка у національній валюті України чи іноземній валюті не містить слідів кримінального правопорушення, валютні кошти зараховуються на спеціально визначені для цієї мети депозитні рахунки уповноваженого банку.

Як вважає ОСОБА_1, на момент звернення до суду із цим позовом, кримінально-процесуальні відносини вже завершились, оскільки після проведення обшуку, вилучення грошових коштів та перерахування їх на депозитний рахунок, слідчий завершив всі слідчі дії і вже не розпоряджається вилученими коштами.

Однак, на думку суду, такі міркування позивача є помилковими, суперечать обставинам справи та не відповідають вимогам чинного законодавства України, зокрема положенням Кодексу адміністративного судочинства України про юрисдикцію адміністративних судів. Адже ОСОБА_1 звернувся до окружного адміністративного суду із позовом до органу держаної фіскальної служби щодо оскарження бездіяльності слідчого, проявленої у вигляді невиконання ухвали суду, винесеної в рамках кримінального провадження, тоді як законодавством передбачений інший порядок такого оскарження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Розділом VIII Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 року № 4651/VI (далі - КПК) передбачений порядок виконання судових рішень, прийнятих в рамках кримінального законодавства, зокрема, статтями 534, 535 КПК передбачені норми щодо порядку виконання судових рішень у кримінальному провадженні та звернення судового рішення до виконання.

З цього приводу свої висновки щодо тлумачення норм про розмежування процесуального порядку розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування надав Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011, за яким зазначив, що у Кримінальному процесуальному кодексі України містяться норми, які встановлюють порядок оскарження в суді рішень чи дій органів дізнання, слідчого, прокурора, які вони постановили чи вчинили уже під час провадження у кримінальній справі. Суб'єкти, визначені в цих нормах, є носіями спеціальних владних процесуальних повноважень і тому виконують функції, обумовлені завданнями кримінального судочинства.

Здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. До того ж імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Також рішенням від 23.05.2001 року за №6-рп/2001 Конституційний Суд України розтлумачив, що Конституція України, закріпивши право людини і громадянина на судовий захист своїх прав і свобод, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Діяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, суду щодо порядку провадження у кримінальних справах регламентується Кримінальним процесуальним кодексом України.

Кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Отже, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори щодо оскарження дій або бездіяльності слідчого в рамках кримінального провадження. Натомість, такий порядок оскарження передбачений нормами Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 року. Адже бездіяльність як певна форма поведінки особи, пов'язана із невиконанням нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов'язків і згідно вимог чинного законодавства України.

Тобто, спір, який виник між сторонами з приводу бездіяльності слідчого щодо невиконання ухвали слідчого судді підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в цій справі.

Керуючись ст.ст. 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання незаконною бездіяльності, стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу його право звернення до суду в порядку кримінального судочинства.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя В.М. Олійник