Справа № 212/4769/16-а
Суддя: Колочко О. В.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/4769/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2016 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Колочко О.В. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі за текстом «Управління») в якому просить: визнати дії Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправними; зобов'язати Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити їй пенсію за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 червня 2015 року.

В обґрунтування позову наводить наступне. Їй, позивачу, з 2008 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було призначено пенсію за віком і вона перебуває на обліку в Управлінні. З 1 квітня 2015 року виплату пенсії було припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №231. 11 лютого 2016 року, звернулася до УПФУ з проханням поновити з 1 червня 2015 року виплати пенсії за віком. Листом за №09/Б від 24 лютого 2016 року Управління відмовило у задоволенні заяви з посиланням на те, що Законом України від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни у частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів 1 та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Вважає таку відмову Управління безпідставною, а рішення відповідно незаконним.

На адресу суду 25 серпня 2016 року надійшло письмове заперечення відповідача проти заявлених позовних вимог ОСОБА_2, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, просять в позові відмовити з таких підстав.

Одним з основних завдань УПФУ, як територіального органу Пенсійного фонду України, згідно «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 р. № 28-2, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення. Відповідно до покладених завдань УПФУ призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші виплати соціальних виплат відповідно до законодавства.

Пенсійне забезпечення громадян України, зокрема порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та іншими нормативними актами.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги ст.22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціальне-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Вважає, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Враховуючи складність обставин економічного та політичного стану держави, маючи повне економічне обґрунтування, з метою створення умов для стабілізації фінансового стану бюджету Пенсійного фонду України та удосконалення окремих положень стосовно пенсійного забезпечення з 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213, яким зокрема внесено зміни щодо порядку виплат пенсій певним категоріям осіб.

Частиною 1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», що набрали чинності з 01.04.2015р.) визначено, що тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р. у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» встановлено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Таким чином, законодавче встановлено заборону виплати з 01.04.2015р. пенсій за віком, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі суддями відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». З 1 січня 2016 року частиною 1 ст.47 Закону №1058 (зі змінами внесеними Законом України від 24.12.2015 № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Зазначені норми є імперативними нормами обмеженої дії по суб'єктивному фактору, оскільки розповсюджуються на певне коло осіб. Відповідно, починаючи з 01.04.2015р. по теперішній час, органи Пенсійного фонду України, реалізуючи державну політику з питань пенсійного забезпечення, не проводять виплату пенсій вищезазначеним категоріям осіб.

В Управлінні з 05.06.2008 року перебуває на обліку ОСОБА_2, пенсія якій призначена відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно матеріалів пенсійної справи, зокрема копії трудової книжки та відомостей з Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування позивача з 12.05.2006 року зараховано до штату апеляційного суду Дніпропетровської області на посаду судді. Відповідно до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» УПФУ з 01.04.2015 припинило виплату пенсії позивачу. З урахуванням положень ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підставою для поновлення пенсії є звільнення позивача з відповідної посади.

При цьому згідно ст. 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" обов'язок повідомляти органи, що призначають пенсії про зміну умов, що впливають на виплату пенсій, покладено на пенсіонерів. На момент звернення позивача з заявою про поновлення виплати пенсії та на момент розгляду справи від позивача не надходило будь - якої інформації з відповідним підтвердженням про припинення його роботи на посаді судді. Посилання позивача як на підставу відновлення з 01.06.2015р. виплати пенсії на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", вважає помилковими, оскільки відповідним пунктом передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Однак даний пункт не містить жодних приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої й, у тому числі, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Предметом спору по даній справі є визнання дій Управління протиправними. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто законодавче встановлені межі поведінки органів державної влади та їх посадових осіб поділяють їхні дії на правомірні (такі, що знаходяться в межах норм права) та протиправні (або неправомірні, тобто такі, що виходять за межі норм права). Вчинення правомірних дій органом державної влади означає, що вони не порушують зазначену ст.19 Конституції України. Вчинення ж протиправних дій, означає, що в даному випадку правопорядок порушено і мають настати певні юридичні наслідки.

При цьому для органів державної влади протиправними вважаються як дії, що прямо суперечать нормам законодавства, так і дії, що нормами законодавства не передбачені.

Пунктом 4.1. «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою ПФУ від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Управління за результатами розгляду заяви позивача в строки визначені законодавством, в межах повноважень визначених «Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. № 28-2, керуючись ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" прийняло рішення про відмову в поновлені пенсії. Наполягає, що дії Управління щодо не відновлення виплати пенсії позивачу не можуть визнаватися протиправними, оскільки відповідають ст. 19 Конституції України.

Згідно позовних вимог позивач порушує питання про відновлення виплати пенсії з 01.06.2015 року. Пенсія в розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Оскільки позивач не отримує щомісячні пенсійні виплати, починаючи з 01.04.2015 року, то про порушене, на її думку, право на отримання пенсійних виплат з 01.06.2015 року, їй стало відомо в червні 2015 року. При цьому за захистом своїх прав позивач звернувся лише в серпні 2016 року.

Статтею 99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З огляду на приписи ст.100 КАС України, слідує, що сплив строку звернення до суду має важливі матеріально-правові наслідки, зокрема, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених ст.99 КАС України, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Зазначає, що позивач в своєму позові не порушує питання про поновлення строку звернення до суду та не зазначає поважних причин його пропуску, що в свою чергу є підставою для залишення позову без розгляду.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані письмові заперечення відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

ОСОБА_2 відповідно до Постанови Верховної Ради України в №3564-ІV від 16 березня 2006 року обрано суддею апеляційного суду Дніпропетровської області безстроково та 12.05.2006 зарахований до штату цього суду, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.17-18).

Як вбачається з копії трудової книжки (останній запис № 20) ОСОБА_2 продовжує обіймати посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області (а.с.19).

Позивачу у 2008 році відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було призначено пенсію за віком і вона перебуває на обліку в Управлінні, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та не оспорюється сторонами.

З 1 квітня 2015 року виплата пенсії позивачу була припинена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213.

11 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про відновлення виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року (а.с.8).

24 лютого 2016 року своїм листом №09/Б від 24.02.2016 Управління відмовило у задоволенні вказаної заяви, зазначивши при цьому, що Законом України від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни у частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів 1 та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, не виплачуються.

При вирішенні даної справи суд керується вимогами Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016.

Згідно ст.6 Конституції України, органи влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 4 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як передбачено ст. 22 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, при прийнятті нових законів, якими внесені зміни до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» в редакції Закону № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються.

Відповідно до п. 2 розділу III Закону № 213 порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, встановлений цим законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсій.

Та обставина, що позивач станом на 1 квітня 2015 року працювала на посаді судді, надавала право на призначення їй пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій та статус суддів» або Законом України «Про державну службу», тобто існували обставини, з якими Закон № 213 пов'язував припинення виплати пенсії позивачу.

Відповідно до п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону №213, у разі не прийняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України,Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

До 1 червня 2015 року відповідний Закон передбачений пунктом п'ятим розділу III Прикінцевих положень Закону України № 213, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнятий не був.

Суд приходить до переконання, що до 1 червня 2015 року позивач, як суддя, мала право на отримання довічного грошового утримання відповідно до закону України «Про судоустрій та статус суддів», а тому їй з квітня 2015 року виплата пенсії за віком була припинена відповідно до вимог закону. Починаючи з 1 червня 2015 року були скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії / щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів".

На думку суду, з 1 червня 2015 року позивач мала право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд приходить до переконання, що з 1 червня 2015 року перестали існувати обставини, які в силу абзацу 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перешкоджали позивачу отримувати призначену їй пенсію за віком, а тому з 1 червня 2015 року належало поновити виплату позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

10 червня Конституційний Суд України офіційно оприлюднив прийняте 8 червня 2016 року Рішення № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів У країни щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечення відповідача про те, що дії з відмови у відновленні виплати пенсії позивачу суперечать наведеним вище вимогам закону, а тому суд відкидає доводи відповідача, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, і вважає, що суб'єкт владних повноважень не доказав правомірності оскаржуваного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, суд вважає, що посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду є, на переконання суду, необґрунтованою. При цьому суд виходить з такого.

Статтею 99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач скористалася свої правом та в шестимісячний строк, а саме 15 серпня 2016 року звернулася з адміністративним позовом до суду і таким чином не пропустила загальний строк для звернення.

Відповідно до ст. 94 КАС України, належить присудити на користь позивача усі здійснені ним документально підтверджені судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 19, 22, 64 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», пункт 5 Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», ст. ст. 2, 5, 6, 8, 9, 17, 104, 105, 162, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у відновленні виплати ОСОБА_2 пенсії, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 червня 2015 року.

Зобов'язати Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити ОСОБА_2 виплату пенсію за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 червня 2015 року та виплатити недоплачену суму.

Стягнути з Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова набуває чинності після спливу вказаного строку на її оскарження.

Суддя: О. В. Колочко