Справа № 806/831/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м.Житомир справа № 806/831/16

категорія 8.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Розвадовського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.04.2014 року,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.04.2014 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 28.03.2014, на підставі наказу №489 від 28.03.2014, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належним сум податків до бюджету за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 04.04.2014 №2130/17-2/НОМЕР_1. На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.05.2014, яким позивачу визначено до сплати грошові зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 33296,06 грн. основного платежу та 8494,02 грн. штрафних санкцій. Позивач вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для проведення перевірки, оскільки ним порушено порядок її проведення, а саме вимоги підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України. Тому вважає такі дії неправомірними, а відповідно і податкове повідомлення рішення таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема, вказав на правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від № від 04.04.2014 року щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, оскільки позивачем порушено вимоги пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.164.2.7 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.4.5 п.168.4 ст.168, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України. Крім того, зазначив, що п.79.2 ст.79 ПК України передбачено лише факт надсилання платнику копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення, а не факт отримання. Таким чином дії відповідача по проведенню перевірки є правомірними, у зв"язку з чим просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 28.03.2014 Житомирською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області на підставі наказу №489 від 28.03.2014 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належним сум податків до бюджету фізичною особою ОСОБА_3 (інд.код НОМЕР_1) за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 04.04.2014 №2130/17-2/НОМЕР_1.(а.с.13-18).

Перевіркою встановлено порушення:

- пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік;

- пп.164.2.7 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.4.5 п.168.4 ст.168, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого визначено суму податкового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік в сумі 33296,06 грн.

Підставою для даного висновку стало те що, за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 фізичною особою ОСОБА_3 було отримано суму доходу (списання заборгованості) в розмірі 197146,21 грн. який відображений у відомості про виплачені доходи за ознакою 126 (додаткове благо) від АТ "Райффайзен Банк аваль" у 2-му кварталі 2012 року.

Одночасно в акті перевірки зазначено, що копію наказу Житомирської ОДПІ №849 від 28.03.2014 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення №426/Б/17-2 від 28.03.2014 надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 28.03.2014 (а.с.13).

На підставі акту перевірки від 04.04.2014 №2130/17-2/НОМЕР_1 Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2014 року, про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування: за основним платежем на суму 33296,06 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 8494,02 грн. (а.с. 12).

Вважаючи дії відповідача по проведенню перевірки та спірне податкове повідомлення рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Згідно п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Статтею 78 ПК України встановлено порядок проведення документальної позапланової перевірки.

Зокрема, пунтом 78.4 цієї статті визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до положень ст. 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст. 79 ПК України).

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Пункт 79.2 ст. 79 доповнено абз.2 згідно із Законом України від 24 травня 2012 року N 4834-УІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм" такого змісту: "Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки". Це доповнення не змінює регулювання, воно уточнює дійсний зміст попередньої норми.

При цьому, незважаючи на проголошену підпунктом 79.3 статті 79 ПК України необов"язковість присутності платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

Таким чином, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог п.п. 78.1.1 п. 78.1 статті 78 та п. 79.2 ст. 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 року у справі 21-425а14.

За приписами ч.1 ст.244-2 КАС України висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права є обов"язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У акті перевірки зазначено, що копію наказу Житомирської ОДПІ №849 від 28.03.2014 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки 28.03.2014, а також письмове повідомлення №426/Б/17-2 від 28.03.2014 надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 28.03.2014 і в той же день була проведена перевірка.

Отже, позивач не був належним чином повідомлений про проведення перевірки в розумінні п.42.2 ст. 42 та п.79.2 ст. 79 ПК України, оскільки наказ та повідомлення про проведення перевірки 23.08.2014 року направлено 23.08.2014 року. Тобто позивач фізично не міг бути обізнаний про проведення перевірки та скористатися наданими йому Податковим кодексом правами.

Таким чином, відповідачем не дотримано вищезазначених норм ПК України, що є підставою для визнання протиправними дій податкового органу по проведенню невиїзної перевірки, що оформлена актом від 04.04.2014 №2130/17-2/НОМЕР_1, який, в свою чергу, не може бути використаний для формування висновків та вчинення будь-яких дій на його підставі, оскільки податкова інформація зібрана з порушенням норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, дії відповідача по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами якої складено акт №2130/17-2/НОМЕР_1 від 04.04.2014 є протиправними.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.04.2014 року, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стало порушення позивачем вимог пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49,пп.164.2.7 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.4.5 п.168.4 ст.168, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями).

Суд не погоджується з даними висновками контролюючого органу з огляду на таке.

Встановлено, що 03.08.2006 між АТ "Райффайзен банк Аваль" та ОСОБА_3 було укладено Договір №014/5550/82/88634 про надання останньому кредиту в сумі 25000,00 дол. США, погашення заборгованості по якому у 2012 році здійснено у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що у 2-му кварталі 2012 року ОСОБА_3 за даним кредитним договором було анульовано (прощено) заборгованість за пенею в розмірі 197146,21 грн., що підтверджується листом ПАТ "Райффайзен банк Аваль" від 21.07.2016 року № 81-15-8-1/5257-БТ (а.с. 54).

Відповідно до п.164.1 ст.164 Розділу IV Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.2.7 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: сума заборгованості платника податку за укладеним ним цивільно-правовим договором, за якою минув строк позовної давності та яка перевищує суму, що становить 50 відсотків місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, крім сум податкової заборгованості, за якими минув строк позовної давності згідно з розділом II цього Кодексу, що встановлює порядок стягнення заборгованості з податків, зборів і погашення податкового боргу. Фізична особа самостійно сплачує податок з таких доходів та зазначає їх у річній податковій декларації

Фактично підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення стало те, що за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 фізичною особою ОСОБА_3 було отримано суму доходу (списання заборгованості) в розмірі 197146,21 грн., який відображений у відомості про виплачені доходи за ознакою 126 (додаткове благо) від АТ "Райффайзен Банк аваль" у 2-му кварталі 2012 року та неподання податкової декларації за 2012 рік.

Підпунктом "д" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно п.п.5.1, 5.2 ст.5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Статтею 14 ПК України визначено значення понять, в якому ці поняття вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України (у відповідній редакції на момент виникнення правовідносин) доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п.п.14.1.47. п.14.1. ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у той чи іншій формі.

Тобто, основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Відповідно до пп.165.1.29 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що була отримана платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми вбачається, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Відповідно до п.п.165.1.49 п.165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України).

Отже, відсотки чи пеня нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 року визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами Цивільного кодексу України. При цьому нарахування відсотків та пені є лише засобом забезпечення виконання зобов'язання перед банком.

Прощена позивачу пеня не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то відсотки, неустойка (в т.ч. пеня) ним не отримуються, а банк вправі як стягувати їх, так і не стягувати.

Отже, прощення пені (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання регулюється між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

Крім того, відповідно до п.3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року № 1020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 13.01.2011 року № 46/18784 (у відповідній редакції), у графі "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що оскільки сума неустойки (пені) не є складовою основної суми боргу (кредиту), тому вона не включається до загальномісячного (річного) доходу, оскільки основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

На підставі наведеного суд вважає, що пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню .

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність дій по проведенню перевірки та обґрунтованість спірного податкового повідомлення - рішення, а тому позов задовольняє у повному обсязі.

За приписами ст.94 КАС України понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Керуючись статтями 86, 94, 158-162, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України ,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами якої складений акт від 04.04.2014 року № 2130/17-2/НОМЕР_1.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2014 року.

Відшкодувати ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 23 серпня 2016 р.