Справа № 802/1572/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1572/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

18 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представника позивача - Черпітяк О.В., представник на підставі довіреності

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року Вінницька об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Вінницькій області звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.06.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволення позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_3 зареєстрований виконавчим комітетом Вінницької міської ради 18.02.2003 року та перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ з 20.02.2003 року.

ФОП ОСОБА_3 має заборгованість перед бюджетом з податку на доходи фізичних осіб в сумі 15211,58 грн., з яких 12169,26 грн. - основний платіж та 3042,32 грн. - штрафні санкції. Дана заборгованість виникла в результаті прийнятого Вінницькою ОДПІ податкового повідомлення-рішення № від 05.02.2015 року на суму 15211,58 грн., яке отримане відповідачем та не оскаржене ні в адміністративному ні в судовому порядку, та підтверджується витягом із облікової картки платника податку (а.с. 6), корінцем податкового повідомлення-рішення (а.с. 14) та розрахунком суми позову (а.с. 5).

Вінницькою ОДПІ з метою погашення податкового боргу на адресу відповідача було направлено податкову вимогу № 1258-25 від 03.03.2015 року на суму 15211,58 грн., що підтверджується корінцем податкової вимоги (а.с.13). Проте вказана податкова вимога залишилась без виконання.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що заявлену до стягнення суму заборгованості відповідач у встановлені законодавством строки до бюджету не сплатив, наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено обов'язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктами 95.1 - 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з п. 87.11 ст. 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Так, у зв'язку з несплатою ОСОБА_3, у встановлені строки, податкових зобов'язань, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05.02.2015 року (отримано відповідачем 11.02.2015 року), а згодом надіслано ще й податкову вимогу №1258-25 від 03.03.2015 року, яка отримана відповідачем 31.03.2015 року. Таким чином, відповідач має податкову заборгованість до бюджету на суму 15211,58 грн., яка виникла через несплату узгоджених зобов'язань.

Стосовно твердження апелянта, що податкове повідомлення-рішення винесено щодо фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця, а позов заявлено як до підприємця, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. В чинному процесуальному законодавстві поняття учасника процесу як "фізична особа" та "фізична особа-підприємець" не розмежовані. Відтак, відповідно до ст. 50 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Також відповідно до вказаної статті громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень в інших випадках, встановлених законом.

Як вже зазначалось Податковим кодексом України визначено порядок звернення контролюючого органу про стягнення заборгованості, зокрема п. 87.11 ст. 87 ПК України визначає, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. А згідно із законом, фізична особа чи фізична особа-підприємець може відповідати за адміністративним позовом за виконання будь-яких взятих на себе зобов'язань, у тому числі податкових, усім своїм майном, включаючи особисті грошові заощадження.

Апелянт також стверджує, що судове рішення було ухвалене з порушенням норм процесуального права так, як його не було належним чином повідомлено про проведення судового розгляду.

Так, з матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції на адресу відповідача (АДРЕСА_1) було надіслано лист з ухвалою про відкриття провадження, проте вказаний конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Таким чином, відповідно до статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення з незалежних від суду причин, вважається, що таке відправлення вручено належним чином.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення суми податкового боргу, оскільки під час судового розгляду податковим органом доведено правомірність визначення сум заборгованості та пені.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 25 серпня 2016 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.