Справа № 808/1446/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року о 15 год. 28 хв.Справа № 808/1446/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Шахрая О.В.,

відповідача - Харіни К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива»

до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» (далі - позивач, ТОВ «НВО Перспектива») до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ЗОДПІ), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 26.04.2016:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 252000,00 грн., у т.ч. за основним платежем 252000,00 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 350000,00 грн., у т.ч. за основним платежем 280000,00 грн., та 70000,00 грн. за штрафною (фінансовою) санкцією.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій з контрагентом ТОВ «Ісіда Груп», оскільки товари від контрагента фактично отримані, оплачені та використані в господарській діяльності позивача. Також зазначає про наявність всіх передбачених законодавством первинних документів, які дають право на формування валових витрат з урахуванням даних операцій та віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, а висновок відповідача про порушення позивачем приписів Податкового кодексу України (далі - ПК України) базується виключно на припущеннях. Крім того зазначає, що не може нести юридичну відповідальність за недотримання контрагентом податкового законодавства, оскільки така відповідальність носить індивідуальних характер. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові, додатково зазначив, що за результатами здійснення господарської діяльності з виробництва проволоки порошкової металургійної, у процесі виробництва якої використовується придбаний у ТОВ «Ісіда Груп» товар, позивач отримує економічний ефект у вигляді доходу, що в повній мірі відповідає меті здійснення господарської діяльності та спричиняє реальні зміни майнового стану позивача. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено відсутність фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Ісіда Груп» (ТОВ «Абіон Ресурс»), оскільки наявна податкова інформація свідчить про незаконне формування податкового кредиту покупцям ТОВ «Ісіда Груп» (ТОВ «Абіон Ресурс») шляхом документального оформлення придбання товарно-матеріальних цінностей та проведення безтоварних операцій. Згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено відсутність придбання ТОВ «Ісіда Груп» (ТОВ «Абіон Ресурс») товарів (послуг), по яких підприємством задекларовано реалізацію, тобто встановлено факти підміни номенклатури придбаного та реалізованого товару (послуг). Контролюючий орган прийшов до висновку, що дане підприємство формувало штучне податкове зобов'язання з метою надання податкової вигоди контрагентам-покупцям та формування ними технічного податкового кредиту, який в свою чергу використовується ними, у тому числі позивачем, з метою заниження податку на додану вартість. Зазначає про неможливість підтвердження господарських операцій ТОВ «Ісіда Груп» (ТОВ «Абіон Ресурс»), що на думку контролюючого органу, свідчить про відсутність факту реального вчинення господарських операцій та унеможливлює формування податкового кредиту на підставі документів, виписаних від імені ТОВ «Ісіда Груп» (ТОВ «Абіон Ресурс»). Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, додатково зазначив, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Ісіда Груп» (ТОВ «Абіон Ресурс») не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети), просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «НВО Перспектива» зареєстроване 30.01.2009 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради за №0024778, здійснює наступні види діяльності: оптова торгівля відходами та брухтом; виробництво машин та устаткування для металургії; холодне волочіння дроту; кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія; діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; дослідження та експериментальні розробки у сфері інших природничих та технічних наук (а.с.25-26). Перебуває на податковому обліку в ЗОДПІ, є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва від 17.02.2009 №100199634 (а.с.27).

В період з 01.04.2016 по 07.04.2016 співробітниками ЗОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні фінансово - господарських операцій з ТОВ «Ісіда Груп» (ТОВ «Абіон Ресурс») за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт №22/08-29-14-36358380 від 14.04.2016 (далі - акт перевірки) (а.с.30- 51).

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем:

- пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 252000,00 грн., в т.ч. по періодах: 2015 рік у сумі 252000,00 грн.;

- пп.14.1.36, п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.10 ст.201 ПК України, наказу №966 від 23.09.2014 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», позивачем завищено податковий кредит за серпень 2015 року на суму ПДВ 280000,00 грн. сформований від ТОВ «Ісіда Груп» (ТОВ «Абіон Ресурс»), що привело до: заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ (р.18) за серпень 2015 року на суму 280000,00 грн.; заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (р.18-р.21) (р.25) за серпень 2015 року на суму 280000,00 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом 21.04.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 26.04.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 252000,00 грн., в т.ч. за основним платежем 252000,00 грн. та 0,00 грн. за штрафними санкціями (а.с.52);

№ від 26.04.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 350000,00 грн., в т.ч. за основним платежем 280000,00 грн. та 70000,00 грн. штрафними санкціями (а.с.54).

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості цих висновків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ісіда Груп» (ТОВ «Абіон Ресурс»).

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України (тут і в подальшому в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з п.137.1 ст.137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначені Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (далі - П(С)БО 16).

Відповідно до п. 2 П(С)БО 16 норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Згідно з П(С)БО 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань (п.5).

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п.6).

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (п.7).

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (п.8).

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти (п.9).

У розділі «Склад витрат» П(С)БО 16 (п.п. 10-12) визначено, що собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Аналізуючи вищезазначені норми суд приходить до висновку, що визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток відбувається з урахуванням отриманого платником доходу від будь-якої діяльності та витрат, визначених за правилами бухгалтерського обліку. При цьому витрати певного періоду визначаються одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, тобто повинен бути наявний зв'язок здійснених витрат з господарською діяльністю платника.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (тут і в подальшому в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» п.198.1 ст.198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться, крім іншого, суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п.198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.4 ст.200 ПК України передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз значених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку, наявність належним чином складеної та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної.

З матеріалів справи судом встановлено, що 10 серпня 2015 року між позивачем та ТОВ «Ісіда Груп» укладено договір поставки №10/8-1, відповідно до умов якого продавець - ТОВ «Ісіда Груп» зобов'язується передати товар у власність покупця - ТОВ «НВО Перспектива», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору (а.с.65-67). Відповідно до пункту 1.2 Найменування товару, його ціна, одиниці виміру товару, що підлягає поставці визначаються у Специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до специфікації №1 від 20.08.2015 до договору поставки №10/8-1, позивачем у ТОВ «Ісіда Груп» придбавався товар - кальцій металевий, у кількості 25 тон, за ціною 1 680 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 280000,00 грн. (а.с.68).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Ісіда Груп» до матеріалів справи надано податкову накладну №565 від 20.09.2015, видаткову накладну №565 від 20.08.2015, рахунок-фактури №565 від 20.08.2015 (а.с.69-71).

Крім того, на підтвердження здійснення транспортування придбаного товару від ТОВ «Ісіда Груп», позивачем до матеріалів справи надано товарно-транспортну накладну №565 від 20.08.2015, відповідно до якої перевізником - ПП ОСОБА_3, на замовлення ТОВ «НВО Перспектива», здійснено перевезення товару - кальцій металевий, у кількості 25 тон (а.с.72-74).

На підтвердження здійснення оплати за поставлений товар, позивачем до матеріалів справи надано платіжні доручення №870 від 02.09.2015, №1199 від 26.11.2015, №1242 від 03.12.2015, №1279 від 14.12.2015, №240 від 03.03.2016, №272 від 09.03.2016, №346 від 22.03.2016, №363 від 28.03.2016, №497 від 26.04.2016 (а.с.78-86).

Оприбуткування придбаного у контрагента товару підтверджується наданими до матеріалів справи оборотно-сальдовими відомостями (а.с.75-77, 87-89).

Надані до матеріалів справи копії податкових накладних, виписаних ТОВ «Ісіда Груп» по даним господарським операціям, які містять відомості про адресу місцезнаходження покупця/замовника та продавців/підрядників, одиниці виміру товару/послуг, кількість товару, ціну товару, та в повному обсязі відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість, та внесені до Єдиного реєстру податкових накладних.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Проте суд зазначає, що наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплата грошових коштів не може слугувати підставою для висновків про реальність господарських операцій за відсутності факту придбання товару.

Так само, як і сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

З пояснень представника позивача та наданих до матеріалів справи письмових доказів встановлено, що отриманий від ТОВ «Ісіда Груп» товар безпосередньо використовувався в господарській діяльності позивача, а саме під час виготовлення продукції ТОВ «НВО Перспектива» - дроту порошкового.

Такий вид діяльності відповідає видам господарської діяльності позивача згідно довідки Головного управління статистики у Запорізькій області АА №556001.

На підтвердження здійснення такої діяльності позивачем до матеріалів справи надано технічні умови на дріт порошковий металургійний ППМ, висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікат відповідності (а.с.132-138).

Крім того, на підтвердження наявності у позивача технологічного обладнання для виготовлення дроту порошкового до матеріалів справи надано договори оренди обладнання №04.15 від 01.04.2015, №05.15 від 01.04.2015, відповідно до яких позивачем орендується дробилка молоткова однороторна ДМ 12, смеситель для сипучих матеріалів СМК-К, лабороторна щекова дробилка 14-С/ШДЛ, лінія виробництва порошкової проволоки ЛПП 3.00 00 00 ПС, Шарова мельниця (дробилка) ІРМ, дробилка щекова С-182, віброгрохот ДМ, дробилка молоткова однороторна ДМ 12, змішувач сипучих матеріалів СМС-К, Лінія виробництва порошкової проволоки ЛПП 4.00 00 00 ПС, двухроторний шредер розриваючого типу, дробилка щекова К-182 (а.с.148-157).

На підтвердження використання під час технологічного процесу з виготовлення дроту порошкового придбаного у ТОВ «Ісіда Груп» товару - кальцію металевого до матеріалів справи надано накладні - вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (а.с.90-101).

Крім того, з наданої до матеріалів справи калькуляції собівартості дроту порошкового металургійного ППМ-13Б-31.15-182-78, судом встановлено, що до собівартості вказаної продукції включено витрати на придбання наповнювача - кальцію металевого (а.с.166-167).

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що виготовлений дріт порошковий реалізовувався позивачем в подальшому контрагентам - ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг», ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», при цьому ціна реалізації перевищувала собівартість виготовленої продукції (а.с.160-169).

Згідно з даними Звіту про фінансові результати за 2015 рік чистий прибуток позивача склав 2 417,4 тис. грн, що свідчить про наявність економічного ефекту від здійснюваної позивачем господарської діяльності.

Зазначені обставини вказують на наявність у позивача ділової мети, визначення якої наведено у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, як причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТОВ «Ісіда Груп» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов'язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ісіда Груп».

Щодо посилань відповідача на ланцюг постачання товарів до ТОВ «Ісіда Груп» від ТОВ «Оптовий дім «Аркада» - ТОВ «Арктік Девелопер» - ТОВ «Кепітал Агроінтернешнл», які не підтверджують отримання товарів ТОВ «Ісіда Груп» від його контрагентів, суд зазначає, що в силу закону отримання податковим органом податкової інформації, яка свідчить про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, оскільки така податкова інформація, у тому числі акт перевірки або акт про неможливість проведення зустрічної звірки, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами.

В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Суд зазначає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Норми ПК України не містять вимог про необхідність коригування платником податку правомірно визначеного податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з тим, що підприємства, з якими мав правові відносини контрагент такого платника податку, порушують вимоги податкового законодавства.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Також суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ «Ісіда Груп» та наявності рішення суду про визнання угод недійсними.

Таким чином, твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ісіда Груп» з поставки товарів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відтак висновки контролюючого органу про заниження позивачем податку на прибуток за 2015 рік та заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за серпні 2015 року у зв'язку з віднесенням до податкового кредиту даного періоду сум податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Ісіда Груп» є безпідставними.

Судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 26.04.2016 № та №.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9030,00 грн. (дев'ять тисяч тридцять гривень 00 коп.), присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко