Справа № 0909/4875/12
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року Справа № СК-6480/13/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.03.2013 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийської об"єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області про визнання незаконними дій, стягнення моральної шкоди та визнання бездіяльності незаконною,-

встановив:

30.08.2007 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача - Коломийської об"єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області (далі-Коломийська ОДПІ) про визнання незаконними дій, стягнення моральної шкоди та визнання бездіяльності незаконною.

Із урахуванням заяви про зміну позовних вимог ОСОБА_1 просить суд : визнати дії Коломийської ОДПІ щодо перевірки її підприємницької діяльності 31 серпня 2006 року - незаконними; стягнути з відповідача 1 мільйон гривень моральної шкоди; визнати незаконною бездіяльність Коломийської ОДПІ щодо ненадання відповіді на заяву позивача від 02.01.2007 року відповідно до ст. 40 Конституції України та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона у період з 2000 року по 2006 рік займалася підприємницькою діяльністю, торгівлею продуктовими та промисловими товарами в магазинах «Під ясенем» в селищі Печеніжин та «Продукти» в селі Княждвір.

Позивач вказує, що протягом усього періоду її підприємницької діяльності Коломийська ОДПІ постійно втручалася у її діяльність шляхом проведення незаконних перевірок без відповідних направлень та у відсутності ОСОБА_1 Чергова перевірка її об'єкту торгівлі, магазину «Під Ясенем» в селищі Печеніжин була проведена Коломийською ОДПІ 31 серпня 2006 року ревізором інспектором Коломийської ОДПІ - М.Кіндрацьким. Дану перевірку було здійснено на основі розпорядження № 296 від 31.08.2006 року, виданого Коломийською районною державною адміністрацією для перевірки діяльності ОСОБА_3, однак працівник ОДПІ провів перевірку діяльності позивача, та її було зобов'язано з'явитися в Коломийську ОДПІ 01.09.2006 року в кабінет № 211 на 10 годину ранку. Крім того, Коломийська санепідемстанція також зобов'язала позивача з'явитися 01.09.2006 року на 09:00 годину під загрозою припинення діяльності її магазину.

На думку ОСОБА_1, оскільки 01 вересня перший дзвоник для школярів, тому Коломийська ОДПІ переслідувала свідомі наміри зіпсувати свято її сім'ї. Позивач розцінює цю вимогу як знущання над нею.

Результатом здійснення перевірки було припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 з 01.10.2006 року на підставі рішення №106 Печеніжинської селищної ради, внаслідок чого було закрито магазин разом з товаром. Однак, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.04.2007 року визнано розпорядження Коломийської райдержадміністрації № 296 від 31.08.2006 року - незаконним.

Позивач вважає, що Коломийська ОДПІ стала учасником змови щодо заборони її підприємницької діяльності. Такі методи роботи Коломийської ОДПІ призвели до виникнення у неї страху. Тиск податківців спонукав позивача до написання заяви Коломийській ОДПІ з проханням зняти її з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності з 02.01.2007 року.

ОСОБА_1 також наголошує на тому, що Коломийською ОДПІ порушено щодо неї ст.40 Конституції України та Закон України «Про звернення громадян», оскільки на заяву позивача від 02.01.2007 року їй не було надано жодної відповіді. Як наслідок, такими незаконними діями Коломийської ОДПІ позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки принижено її честь та гідність, завдано шкоди діловій репутації та здоров'ю. ОСОБА_1 зазначає, що вона втратила можливість заробляти кошти на своє існування, перспективу соціального захисту та пенсійного забезпечення, оскільки вона завжди буде боятися займатися бізнесом. Тому просить суд, окрім інших позовних вимог, стягнути на користь позивача також моральну шкоду.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.03.2013 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що в діях відповідача відсутні незаконні дії чи бездіяльність, про які вказує позивач, а тому і відсутні підстави для задоволення позовних вимог, як і вимог в частині стягнення моральної шкоди, так як діями відповідача позивачу моральної шкоди не спричинено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити частково, а постанову суду скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи 11.07.2000 року була зареєстрована Коломийською райдержадміністрацією як суб'єкт підприємницької діяльності з присвоєнням ідентифікаційного номера НОМЕР_1.

У процесі перевірки діяльності суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, яка проводилась на основі розпорядження № 296 від 31.08.2006 року Коломийської райдержадміністрації, працівником Коломийської ОДПІ - М.Р.Кіндрацьким 31.08.2006 року у присутності найманого працівника та свідків було складено акт обстеження підприємницької діяльності суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 Оскільки на момент проведення перевірки була відсутня книга обліку доходів і витрат, позивача було зобов'язано з'явитися в Коломийську ОДПІ - 01.09.2006 року в кабінет №211 на 10 годину та представити книгу обліку доходів і витрат.

Надаючи правову оцінку вищевказаним діям працівника податкового органу та наявним у справі матеріалам, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такими діями Коломийської ОДПІ не було порушено законних прав та інтересів ОСОБА_1, оскільки по відношенню до позивача протокол не складався та не було прийнято жодних рішень чи розпорядчих дій, які би мали юридично значимі чи негативні наслідки для позивача.

Слід зазначити, що на момент складання даного акта обстеження розпорядження Коломийської райдержадміністрації № 296 від 31.08.2006 року скасовано не було.

Також не відповідає дійсності твердження ОСОБА_1 про те, що результатом здійснення перевірки від 31.08.2006 року було припинення її підприємницької діяльності з 01.10.2006 року на основі рішення № 106 Печеніжинської селищної ради, внаслідок чого було закрито її магазин, оскільки згідно вказаного рішення виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради тимчасово заборонено надання дозволу підприємцю ОСОБА_1 на продовження терміну об'єкту торгівлі по продажу товарів у зв'язку з відсутністю у позивача договору оренди земельної ділянки під магазин, та не приділенню ОСОБА_1 уваги до естетичного та санітарного стану в магазині та прилеглій до нього території.

Крім того, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що тиск податкового органу спонукав ОСОБА_1 до написання заяви до Коломийської ОДПІ з проханням зняти позивача з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності з 02.01.2007 року.

Щодо позовної вимоги визнати незаконною бездіяльність Коломийської ОДПІ щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 02.01.2007 року відповідно до ст. 40 Конституції України та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», то така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.40 Конституції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст.20 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

В контексті вищевикладених законодавчих норм апеляційним судом встановлено, що 05.01.2007 року ОСОБА_1 направила на адресу Коломийської ОДПІ заяву від 02.01.2007 року про зняття позивача з обліку як суб'єкта підприємницької діяльності. Дана заява надійшла до податкового органу 09.01.2007 року та зареєстрована за № 191/10.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.01.2007 року за № 792/10/290-015 ОСОБА_1 була надана відповідь, згідно якої податковий орган повідомив, що подана позивачем заява не підлягає розгляду по причині недотримання ОСОБА_1 вимог п.8.1 розділу 8 Порядку обліку платників (обов'язкових платежів). Також даним листом позивачу було доведено до відома, що згідно п.8.1.1 у 3-х денний термін від дати внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про те, що фізична особа перебуває у процесі припинення, потрібно подати в орган державної податкової служби наступні документи : заяву про припинення платника податків за ф.№8-ОПП та оригінал довідки за формою 4-ОПП. Якщо стосовно платника податків до Єдиного державного реєстру не внесено запису про прийняття рішення про припинення, заява за формою 8-ОПП органом державної податкової служби не розглядаеться.

Слід зазначити, що в даному випадку Коломийською ОДПІ було дотримано вимоги ст. 40 Конституції України та ст.20 Закону України «Про звернення громадян», оскільки податковим органом було розглянуто звернення ОСОБА_1 і надано позивачу обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Лист-відповідь надіслано позивачу простим листом у порядку визначеному відповідно до п. 3.6.15 діючої на той час Типової інструкції з діловодства в органах державної податкової служби України затвердженої наказом ДПА України 01.07.98 № 315.

Судами встановлено, що відсутність реєстраційних документів, які свідчать про відправлення ОСОБА_1 відповіді від 19 січня 2007 року та повторної відповіді від 03.03.2007 року пояснюється їх знищенням відповідно до п. 27 акту №1/01-017 від 20.03.2012 року, що не спростовує факту надання такої відповіді позивачу, оскільки їй 03.03.2007 року було направлено вказану відповідь повторно рекомендованим листом, від одержання якого позивач відмовилась, що підтверджується відміткою на конверті.

Як наслідок, позовна вимога ОСОБА_1 визнати незаконною бездіяльність Коломийської ОДПІ щодо ненадання відповіді на заяву позивача від 02.01.2007 року відповідно до ст. 40 Конституції України та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» є безпідставною та необґрунтованою.

Апеляційний суд також погоджується і з позицією суду першої інстанції про те, що не підлягають до задоволення вимоги позовної заяви про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000000 грн.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведені у статті 1166 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої цієї статті майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні питання про з'ясування фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог статті 1167 ЦК України, в якій визначені підстави відповідальності за моральну шкоду. Частиною першою даної статті встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку фактичним обставинам справи і обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачем не доведено вини відповідача у заподіянні моральної шкоди. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявності причинно-наслідкового зв'язку між моральними стражданнями позивача і діями відповідача. В ході судового розгляду справи ОСОБА_1 не було надано суду будь-яких доказів в підтвердження факту завдання та існування моральної шкоди, не було визначено, з яких саме міркувань позивач виходить, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 1000000 гривень, чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 оскільки такі є необґрунтованими та не знаходять свого підтвердження наявними у справі матеріалами.

Однак, попри вищевикладене, суд апеляційної інстанції вбачає підстави для скасування постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.03.2013 р., з огляду на розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Стаття 18 КАС України визначає предметну підсудність адміністративних справ.

Пунктом 1 частини 2 даної статті визначено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Згідно п.2 ч.1 ст.22 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: відкрито провадження у справі, яка предметно підсудна іншому суду.

Відповідно до пункту 4 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, Державна судова адміністрація України повідомила про початок діяльності Івано-Франківського окружного адміністративного суду з 15 листопада 2007 року («Урядовий кур'єр» № 209 від 8 листопада 2007 року).

Як наслідок, враховуючи те, що однією із сторін у справі є орган державної влади - Коломийська об"єднана державна податкова інспекція Івано-Франківської області, дана справа предметно підсудна Івано-Франківському окружному адміністративному суду. Однак, вказана обставина не була врахована судом першої інстанції при розгляді справи, а тому справа була розглянута неповноважним судом.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин невірно застосував норми процесуального права та вирішив справу неповноважним судом, а тому судове рішення підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.03.2013 р. по справі № 0909/4875/12 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Коломийської об"єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області про визнання незаконними дій, стягнення моральної шкоди та визнання бездіяльності незаконною - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О.Большакова

В.Я. Макарик

Постанова складена в повному обсязі 29.08.2016 року.