Справа № 822/1458/16
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1458/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року 15:33м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБожук Д.А.
при секретаріГненній Ю.І.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити дії, -

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до державної податкової інспекції у м. Хмельницького Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м. Хмельницькому), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.10.2015 №41075-17;

- зобов'язати відповідача повернути кошти, сплачені згідно з податковим повідомленням-рішенням від 09.10.2015 №41075-17.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення рішення винесене з порушенням норм законодавству, а тому його належить скасувати.

Представники позивача у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні та в наданих письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що наявність чи відсутність рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів не впливає на обов'язок контролюючого органу самостійно обчислити суму грошових зобов'язань платника податків з транспортного податку і направити (вручити) йому податкове повідомлення-рішення, оскільки такий обов'язок прямо встановлений нормами статтей 54, 267 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та договору купівлі-продажу №ЕЛюА-0003/259 від 16.09.2011, ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль марки Lexus RX 350, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 3456, 2011 року випуску, дата первинної реєстрації 06.12.2011.

ДПІ у м. Хмельницькому відповідно до пп.267.6.2. п.267.6. ст.267 ПК України позивачу винесене податкове повідомлення - рішення від 09.10.2015 №41075-17, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні особи, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 даної статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

В силу п.267.4 ст.267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Рішенням Хмельницької міської ради "Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Хмельницькому та втрату чинності рішень міської ради" від 21.01.2015 №2 затверджено Положення про порядок обчислення та сплати транспортного податку в м. Хмельницькому. Згідно п.5.1 зазначеного Положення, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Підпунктом 267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відповідно до пп.267.5.1 п.267.1 ст.267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015 року, власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до пп.267.8.1 п.267.8 ст.267 ПК України, фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Суд критично оцінює посилання позивача на рішення сесії Хмельницької міської ради від 21.01.2015 №2 "Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Хмельницькому та втрату чинності рішень міської ради", як на підставу того, що відповідний податок повинен нараховуватись лише з 2016 року, так як рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори, оскільки такі прямо закріплені законодавцем нормами ПК України.

Згідно з п. 4.1.9. ст. 4 ПК України, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Принцип стабільності застосовується у разі внесення змін до елементів податків, а не при прийнятті нових податків.

Пунктом 7.3 ст. 7 ПК України визначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на положення п.12.3.4 ст.12 ПК України, де визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В розрізі здійсненого аналізу норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень п.12.3.5. ст.12 ПК України, яким закріплено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Таким чином, питання сплати транспортного податку визначаються виключно ПК України, а тому в даному випадку, рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платника сплачувати податки та збори.

Крім цього, дотримання вимог ст.4 ПК України, зокрема щодо принципу стабільності податкового законодавства та принципу соціальної справедливості, покладається на законодавця. Будь-яких змін до ПК України на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення внесено не було, норми ст.267 ПК України є чинними та не визнавалися неконституційними, а отже підлягають застосуванню.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Тому, законодавець визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Отже, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом № 71-VІІІ від 28.12.2014, та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015.

Також суд звертає увагу на те, що саме за державою (в особі органу законодавчої влади) визнається право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, з метою встановлення правил сплати податків чи інших зборів (в тому числі і підстав для звільнення від їх сплати).

Згідно п.1 ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, у другому реченні першого пункту йде мова про те, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

Тому, введення нового виду податку - "транспортного податку" на підставі Закону №71-VIII та встановлення чітких правил його сплати, слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення 09.10.2015 №41075-17 про сплату податку на транспорт з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн. є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування - відсутні.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо повернення коштів, сплачених згідно з податковим повідомленням-рішенням від 09.10.2015 №41075-17, яка є похідною від першої позовної вимоги.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує, що відповідачем доведена, а позивачем не спростована, правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29 серпня 2016 року

Суддя/підпис/Д.А. Божук
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.А. Божук