Справа № 638/3025/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 р. Справа № 638/3025/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи (ПП "К.В.") - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2016р. по справі №638/3025/15-а

за позовом Приватного підприємства фірми "Антей"

до Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_4, Приватне підприємство "К.В."

про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради Харківської області від 21.01.2015 року №1793/15 в частині п.2 преамбули оскаржуваного рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство фірма "Антей", звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківської міської ради, в якому просив визнати незаконним пункт 2 преамбули Рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України».

В обґрунтування позовних вимог вказує, вказаним рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 внесено зміни до місцевих податків, зокрема, затверджено в новій редакції Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м.Харкові (додаток 1 до цього рішення). Посилаючись на те, що оскаржуване рішення відповідача в частині набрання чинності з 01.01.2015 року є незаконним та таким, що порушує права позивача, як власника нежитлових приміщень загальною площею 976,2 кв.м. в нежитловій будівлі літ.Е-4 по вул. Пушкінській, 79 у м.Харкові, останній звернувся до суду із даним позовом.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції надійшли заяви ОСОБА_4 та Приватного підприємства "К.В." про вступ до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.08.2015 року притягнуто до участі у справі в кості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 та ПП "К.В.".

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано пункт 2 преамбули Рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України» щодо набрання чинності рішенням з 01.01.2015 року.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

З урахуванням наданих під час апеляційного розгляду справи письмових пояснень вказує, що при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було не повно зясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки приймаючи оскаржуване рішення міська рада діяла в межах своїх повноважень та без порушень законодавства України.

Позивач та треті особи надали до суду письмі заперечення, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити його без змін.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники позивача та третьої особи заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у звязку із внесенням змін до Податкового кодексу України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи», на підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 внесено зміни до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року № 126/11«Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України», зокрема, встановлено на території міста Харкова податок на майно, який складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю (п.1).

Згідно п.п.1.1 вказаного рішення затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 до цього рішення та визначає обєкти оподаткування, платників податку, розміри ставок, податковий період та інші обовязкові елементи для справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові, визначені статтею 7 Податкового кодексу України.

Відповідно пункту 2 преамбули Рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України» встановлено, що рішення набирає чинності з 01.01.2015 року.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням в частині набрання ним чинності з 01.01.2015 року, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 2 преамбули Рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України», щодо набрання чинності рішенням з 01.01.2015 року, є незаконним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За приписами статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в розмірі і в порядку, встановленими законом.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні та міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх видання.

Частиною 1 статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, урегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України закріплено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 року № 71-VIII.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 р. N 71-VII), до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю (п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України, у редакції Закону України від 28.12.2014 р. N 71-VII).

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 року № 71-VIII статтею 266 Податкового кодексу України шляхом викладення її в новій редакції, введено новий місцевий податок податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказаною статтею Кодексу встановлено визначення платника податку (266.1), об'єкта оподаткування (266.2), бази оподаткування (266.3), пільги із сплати податку (266.4), ставки податку (266.5), податковий період (266.6), порядок обчислення суми податку (266.7), порядок обчислення сум податку в разі зміни власника об'єкта оподаткування податком (266.8), порядок сплати податку (266.9) та строки сплати податку (266.10).

Порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, визначений статтею 5 Податкового кодексу України, зокрема, для регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення які встановлено Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014р. N71-VII), місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (пункт 10.3. статті 10 Податкового кодексу України, у редакції Закону України від 28.12.2014р. N71-VII).

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII зазначено, рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

В перехідних положеннях Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, яким були внесені зміни до Податкового кодексу України, щодо особливостей справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зазначені особливості прийняття рішення щодо встановлення місцевих податків, зокрема податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік. Як зазначено в пункті 4 Прикінцевих положень цього закону органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міськими радами) необхідно в місячний термін, тобто до 01.02.2015 року прийняти відповідні рішення.

Рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року №1793/15 встановлено на території міста Харкова податок на майно, який складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю (п.1) та затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 до цього рішення (п.п.1.1).

Зі змісту п.4.1.9 ст.4 Податкового кодексу України слідує, що одним із принципів податкового законодавства є стабільність. Згідно із даним принципом, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Принцип стабільності застосовується лише у разі внесення змін до елементів податків та зборів, а не при прийнятті нових податків.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року не вносились зміни до елементів податків та зборів, ним запроваджено нові види податків, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Отже, оскільки вказаний Закон набув чинності з 01.01.2015 року та ним не передбачено особливих умов сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2015 році, то у спірному випадку базовим податковим періодом для сплати податку є 2015 рік.

Відповідно до п.12.3.4 ст.12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з п.7.3. ст.7 Податкового кодексу України, будь-які питання щодо оподаткування регулюються ним Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до нього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Отже, питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначаються виключно Податкового кодексу України і не можуть ставитися у залежність від дії підзаконного нормативно - правового акту.

Прийняте на виконання пункту 4 Прикінцевих положень вказаного Закону оскаржуване рішення Харківської міської ради жодним чином не суперечить положенням Податкового кодексу України, а навпаки, затверджене ним, серед іншого, Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові фактично повністю дублює зміст вимог ст. 266 цього Кодексу, що визначає порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана позивачем частина рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України», прийнята з дотриманням вимог діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування пункту 2 преамбули Рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України» щодо набрання чинності рішенням з 01.01.2015 року, та як наслідок задоволення позовних вимог ПП фірми "Антей".

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи субєктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власного рішення, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2016 року по справі №638/3025/15-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2016р. по справі №638/3025/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства фірми "Антей" до Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_4, Приватне підприємство "К.В." про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради Харківської області від 21.01.2015 року №1793/15 в частині п.2 преамбули оскаржуваного рішення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови виготовлений 22.08.2016 р.