Справа № 804/4302/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2016 р. Справа № 804/4302/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук - Борисенко Н.В.
при секретарі - Татаренко Ю.В.
представника позивача - ОСОБА_1 представника відповідача - ОСОБА_2
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, висновки податкової перевірки є хибними, такими, що не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте податковим органом без достатніх на те правових підстав.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення - рішення винесене в межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
В ході перевірки було встановлено наступне. Протягом 2013-2014 рр. ФОП ОСОБА_3 на підставі договору оренди житлового приміщення б/н від 01.01.2013 здійснювала надання в оренду ФОП ОСОБА_5 частини власних приміщень за адресами: АДРЕСА_2 та м. Нікополь, вул. Первомайська, 2.
Згідно п. 2.1 договору орендна плата встановлена у розмірі 3600,00 грн. на рік. Строк дії договору визначений з 01.01.2013р. на 3 (три) роки. 18.12.2014 на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 згідно платіжного доручення № 183 надійшли грошові кошти в сумі 7200,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 1200, 00 грн.) з призначенням платежу «За оренду за 2013р. та 2014р.».
Проте, на думку відповідача, в порушення вимог п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 не включила суму 6000,00 грн. (7000, 00 - 1200,00) до складу валовою доходу за рік, а також в порушення вимог п. 185.1 ст. 185. п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України не включили до податкових зобов'язань х податку на додану вартість за грудень 2014 року суму ПДВ у розмірі 1200, 00 грн.
В результаті вказаних порушень контролюючим органом було визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2014 рік у сумі 900,01 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 225,00 грн., а також визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2014 року в сумі 1200,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 600,00 грн.
При цьому вартість вказаних послуг не була включена платником податку до складу
інших витрат, включаючи вартість інших робіт, наданих послуг, пов'язаних з господарською діяльністю, що вбачається з даних додатку 5 до розділу II Податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013р., 2014р.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митн/
територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Отже, системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що податкова накладна - це єдиний звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем у податковому обліку до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, що підлягають використанню в його господарській діяльності. Про це прямо зазначено в пункті 198,6 статті 198 Податковою кодексу України.
Дана норма не ставить у залежність право на податковий кредит з ПДВ від факту включення сум понесених витрат на придбання електроенергії до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.
Єдиною підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит і відсутність відповідних податкових накладних або їх невідповідність вимогам податкового законодавства (зокрема, виписка податкової накладної особою, не зареєстрованою платником ПДВ).
Стосовно висновків відповідача про те, що факт використання скаржником електроенергії на об'єктах по АДРЕСА_1., АДРЕСА_2, АДРЕСА_4, АДРЕСА_3 не підтверджується з огляду на те, що рахунки на постачання електроенергії виписані ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» на адресу: м. Нікополь, вул. К. Лібкнехта, 105/34, суд зазначає наступне.
21.12.2009 між позивачем (Споживач) і ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (правонаступник ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго», постачальник) був укладений Договір про постачання електричної енергії № 69, відповідно до умов якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 16 кВт, величини якої по площадках вимірювання га точках продажу визначені Додатком «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а Споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами нього Договору.
Точка (точки) продажу електричної енергії межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію, визначена додатками «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» та «Загальна схема електропостачання», які є невід'ємними частинами даного Договору.
До Договору про постачання електричної енергії № 69 від 21.12.2009р. Сторонами були укладені та підписані наступні додатки: додаток 2 «Акт розмежування балансової належності електромережі та експлуатаційної відповідальності сторін», відповідно до якого Споживач електроенергії ФОП ОСОБА_6 споживає електричну енергію за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»; додаток 2 «Акт розмежування балансової належності електромережї та експлуатаційної відповідальності сторін», відповідно до якою Споживач електроенергії ФОП ОСОБА_3. споживає електричну енергію за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1, кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»; додаток 3 «Порядок розрахунків»; додаток 4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії»; додаток 8 «Розрахунок втрат електроенергії в мережі споживача» за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 додаток 10 «Загальна схеми електропостачання» за адресою: АДРЕСА_1, кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»; додаток 10.1 «Загальна схема електропостачання» за адресою: АДРЕСА_2, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»; додаток 11 «Перелік територіально відокремлених площадок вимірювання Споживача ФОП ОСОБА_6.»; додаток 12 «Порядок розрахунків та умови користування Споживачем інтериет-сервісом «Личный кабинет юридического потребителя».
Таким чином, з вказаних додатків до Договору про постачання електричної енергії № (V) від 21.12.2009р. вбачається, що позивач ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність за адресами: АДРЕСА_1 (кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1») та АДРЕСА_2 (магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1») та використовує електроенергію в межах власної господарської діяльності.
Увідповідності з п. 7.6 Договору про постачання електричної енергії № 69 від 21.12.2009р. на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов Додатка 4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» Сторонами оформлюється Акт про використану електричну енергію (форма наведена в додатку до Договору).
Протягом 2013-2014 рр. Сторонами складались та підписувались відповідні Акти про використану електричну енергію. Також з боку ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» складались Акти контрольного огляду розрахункових засобів обліку, в яких фіксувались покази лічильників, а також інформація про наявність пломб приборів обліку.
Крім того, суд зазначає, що додатковими доказами здійснення ФОП ОСОБА_3 господарської діяльності на об'єктах за вказаними адресами є наступні документи: свідоцтво про власність від 02.02.1998р. № 44 на нежиле вбудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_2, яке належить власнику ОСОБА_6; договір оренди земельної ділянки від 25.05.2009р., укладений між Нікопольською міською Радою (Орендодавець) і Приватним підприємцем ОСОБА_6 (Орендар), відповідно до якого Орендодавець на підставі Рішення сесії Нікопольської міської ради від 03.04.2009р. № 78-37/У передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3). Земельна ділянка передається в оренду за фактичним розміщенням павільйону торгівлі з літнім майданчиком; викопіювання з Генплану м. Нікополя земельної ділянки по АДРЕСА_1. яка надається приватному підприємцю ОСОБА_6 під розміщення павільйон) торгівлі з літнім майданчиком; акт поновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічний паспорт на павільйон торгівлі ПП ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1; свідоцтво про шлюб ОСОБА_6 та зміну прізвища.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 69 КАСУ визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Водночас, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 КАСУ).
Згідно приписів ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.
З огляду на викладену вище норму, суд вважає за необхідне присудити із Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 551,21 грн.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Присудити із Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 551,21 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 15.08.2016 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Захарчук-Борисенко Н.В. Захарчук-Борисенко В.В.Кухар