Справа № 809/422/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року Справа № 876/5070/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Глушка І.В.,

Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Прокуратури Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року у справі №809/422/16 за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

25.04.2016р. ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Прокуратури Івано-Франківської області, третя особа - Головне Управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, просила, враховуючи подану заяву про зміну (зменшення) позовних вимог: визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 01.07.2015р. по 15.10.2015р. включно відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру»; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 121 614,52 грн. (за липень, серпень, вересень, жовтень 2015 року) за період з 01.07.2015р. по 15.10.2015р. включно відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.06.2016р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Прокуратура подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.06.2016р. та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», як спеціальний Закон, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надає повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури. За період липень-жовтень 2015 року позивачу заробітна плата нараховувалась, виходячи з посадового окладу, який передбачений постановою Кабінету Міністрів України№505 від 31.05.2012р., зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №763 та з урахуванням усіх нормативних актів, що регулюють оплату праці в органах прокуратури. При звільненні з позивачем проведено повний розрахунок, заборгованість по заробітній плати відсутня. Виплати заробітної плати ОСОБА_2 проводилася у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі прокуратури Івано-Франківської області на 2015 рік. У відповідності до п.13 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» Кабінету Міністрів України доручено привести свої нормативні акти у відповідність із Законом. Враховуючи, що Постанова КМУ №505 від 31.05.2012р. на даний час у відповідність до ст.81 Закону України «Про прокуратуру» не приведена, одночасне застосування даних нормативних актів, як таких, що суперечать один одному, є неможливе. Законом передбачена базова премія 10% окладу, а її збільшення можливе за умови економії фонду оплати праці. Також вказано, що судом першої інстанції безпідставно проведено перерахунок заробітної плати позивача з 01.07.2015р., оскільки Закон набрав чинності лише з 15.07.2015р. Вказані обставини є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

В судовому засіданні позивач щодо апеляційної скарги заперечила, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції. Відповідач та третя особа повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та пояснення позивача в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 з 20.05.1998р. перебувала на службі в органах прокуратури Івано-Франківської області та звільнена Наказом Генерального прокурора України №63 Ок від 15.10.2015р. у зв'язку з поданням заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням та з органів прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13-15).

Наказом Генерального прокурора України №1160к від 21.08.2014р. ОСОБА_2 призначена прокурором Тисменицького району Івано-Франківської області строком на п'ять років (а.с.16).

23.03.2016р. позивач звернулася до прокуратури Івано-Франківської області із заявою про нарахування та виплату заробітної плати за період з 02.07.2015р. по 15.10.2015р. включно, а також компенсацію за невикористану відпустку відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.20-21).

Листом №18-243 від 04.04.2016р. прокуратурою Івано-Франківської області відмовлено у нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу, оскільки норми положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру» на 2015 рік застосовуються в порядку та розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України виходячи із наявних фінансових ресурсів державного бюджету, і що умови оплати праці працівників органів прокуратури затверджено постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. (а.с.22).

Вважаючи, що на момент звільнення заробітна плата не виплачена в повному обсязі, ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 697-VII (далі - Закон№ 697-VII)

Згідно з ч. 3 ст.81 Закону №1697-VII, в редакції , яка набула чинності 15.07.2015р., посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п.11 ч.5 ст.81 Закону №1697-VII посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються у такому розмірі: керівника місцевої прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

Водночас, згідно з п.4 ч.5 ст.7 Закону №1697-VII єдність системи прокуратури України забезпечується фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України.

Частиною 9 ст.81 Закону №1697-VII встановлено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ст.4 Закону №1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Незважаючи на те, що розмір заробітної плати прокурорів місцевих прокуратур встановлений спеціальною нормою - ст.81 Закону України №1697-VII, виплата заробітної плати прокурора підпорядкована нормам Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995р. №108/95-ВР, зокрема статті 13, згідно з якою оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Закон України про Державний бюджет регулює відносини у сфері формування та використання державних ресурсів на конкретний фінансовий рік. Виключно цим Законом визначаються будь-які видатки органів державної влади на власні потреби, їх розмір і цільове спрямування.

Відповідно до абз.2 п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що норми і положення ст.81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не було визнаний неконституційним у встановленому порядку та такі є чинними.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, зокрема Схема посадових окладів працівників прокуратур міст (крім мм. Києва та Севастополя та міст із районним поділом) (Додаток 4), у розмірах менших, ніж це передбачено ст.81 Закону №1697-VII.

Згідно з п.13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону №1697-VII Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Проте, вимоги зазначеної норми Кабінетом Міністрів України не були виконані.

З матеріалів справи встановлено та підтверджено позивачем в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що у спірний період посадовий оклад ОСОБА_2 встановлений у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. та виходячи з такого обчислено надбавки та проведено розрахунок при звільненні. Вказане підтверджується також розрахунковим листом за 2015 рік (а.с.19).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

На підставі вказаного, враховуючи, що Кабінетом Міністрів України не виконано покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII обов'язки щодо приведення у тримісячний строк його нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про прокуратуру», а Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» видатки на реалізацію положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено, відсутні правові підстави для перерахунку та виплати заробітної плати позивачу поза межами видатків державного бюджету на оплату праці прокурорів місцевих прокуратур у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, нарахування та виплата заробітної плати позивачу за період з 01.07.2015р. по 15.10.2015р. включно здійснені відповідачем відповідно до нормативних актів, які регулюють порядок оплати праці працівників прокуратури. Відповідачем дотримано положення ст.116 Кодексу законів про працю України, будь-яка заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем відсутня, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою постанову суду скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року у справі №809/422/16 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до Прокуратури Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст Постанови складено 25.08.2016р.