Справа № 813/2324/16
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року справа № 813/2324/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Єдинак Г.Б.

за участю:

представників позивача - Юрочко В.Б., Шорок В.М.

представника відповідача - Орловського К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ПАТ "Укртранснафта" в особі Філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба" до Департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ПАТ "Укртранснафта" в особі Філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба" звернувся звернуся до суду з позовом до Департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації та просить визнати протиправними дії відповідача по затвердженню 10 березня 2015 року та 4 травня 2016 року інформаційних карток адміністративної послуги для видачі дозволу на спеціальне водокористування в частині визначення Переліку та вимог до документів, які необхідно подати для одержання такого дозволу, та зобов»язати відповідача привести Інформаційну Картку у відповідність до вимог законодавства України.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 10.03.2015 року та 04.05.2016 року відповідачем затверджено інформаційні картки адміністративної послуги для видачі дозволу на спеціальне водокористування, у яких зазначено перелік з 13-ти та 20-ти документів, необхідних для отримання адмінпослуги. Вважає, що визначення такої кількості документів, які необхідно надати суперечить Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Закону України «Про адміністративні послуги», Водному Кодексу України. Жодним законом України не визначено переліку документів, необхідних для отримання адміністративної послуги на видачу дозволу на спеціальне водокористування, тому суб»єктам господарської діяльності слід подавати лише заяву, а вимога про надання інших документів є незаконною і порушує права користувачів.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задоволити. Пояснили, що затвердження таких інформаційних карток порушує їх право на подачу документів, так як у них багато об»єктів та необхідно буде при подачі заяв на видачу дозволів збирати багато документів.

Відповідач подав заперечення на позов, у яких зазначив, що перелік документів, необхідних для видачі дозволу на спеціальне водокористування затверджено з метою обґрунтування потреби у воді та об»єктивного встановлення ліміту забору води ліміту використання води, ліміту скидання забруднюючих речових, умов спеціального водокористування та інших відомостей ( у разі потреби) відповідно до вимог законодавства. Окрім того, затверджений перелік документів необхідний для отримання позитивних висновків центральних органів виконавчої влади щодо можливості видачі дозволу.

Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

10 березня 2015 року та 4 травня 2016 року відповідачем затверджено інформаційні картки адміністративної послуги «Дозвіл на спеціальне водокористування ( у разі використання води водних об»єктів загальнодержавного значення)», у яких у п.12 визначено вичерпний перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, що має дозвільний характер, а також вимоги до них.

При прийнятті рішення у даній справі, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Одночасно, ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Крім того, в ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, суд акцентує увагу, що за змістом наведеної норми Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Позивач зазначає, що затвердженням інформаційних карток буде порушено їх право на одержання дозволу на спеціальне водокористування при їх зверненні у майбутньому.

Суд зазначає, що діями відповідача щодо затвердження 10 березня 2015 року та 4 травня 2016 року інформаційних карток адміністративної послуги жодним чином не порушено права чи інтереси позивача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність порушеного права. Таким чином, в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 25.08.2016 року.