Справа № 522/12146/16-а
Суддя: Погрібний С. О.
Дата ухвалення: 2016-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/694/16
П О С Т А Н О В А

Іменем УКРАЇНИ

(повний текст)

«19» серпня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси як адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної служби Першої роти Третього батальйону Управління патрульної поліції у місті Одеса Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Карпова Андрія Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серія ПС2 № 114969 у справі про адміністративне правопорушення від 3.07.2016 року, ухвалену інспектором патрульної служби Першої роти Третього батальйону Управління патрульної поліції у місті Одеса Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Карповим Андрієм Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255,0 гривень за порушення положень частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити провадження по цій справі, посилаючись на наступні обставини. Відповідачем, під час виконання своїх службових обов'язків, 03 липня 2016 року складено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, за змістом якої 03 липня 2016 року об 11 годині 30 хвилин по вулиці Академіка Глушка навпроти «Київського ринку» здійснив зупинку та стоянку на нерегульованому пішохідному переході, ближче на 10 метрів від нього.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач надав суду заперечення, яким просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість, у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позову, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів, допиту свідків.

З приводу визначення предметної та територіальної підсудності адміністративної справи.

За правилом частини 1 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач в порядку адміністративного судочинства оскаржує дії відповідача під час здійснення уповноваженими посадовими особами органу патрульної поліції дій під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на це предмет спору відноситься до підсудності місцевого загального суду за місцем проживання позивача. Останнє узгоджується з правилом частини 2 статті 19 КАС України.

Щодо фактичних обставин по справі.

З матеріалів справи вбачається, що 3 липня 2016 року інспектором патрульної служби Першої роти Третього батальйону Управління патрульної поліції у місті Одеса Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Карповим Андрієм Сергійовичем ухвалено постанову, серії ПС2 № 114969 у справі про адміністративне правопорушення від 3.07.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255,0 гривень за порушення положень частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 03 липня 2016 року об 11 годині 30 хвилин по вулиці Академіка Глушка навпроти «Київського ринку» здійснив зупинку та стоянку на нерегульованому пішохідному переході, ближче на 10 метрів від нього, чим порушив Правила дорожнього руху України.

Щодо надання правової оцінки спірній постанові та обґрунтованості її ухвалення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП України, передбачена адміністративна відповідальність за порушення водіями правил зупинки, стоянки керованих ними транспортними засобами.

Згідно з п.1.10. ПДР України зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Відповідно до вимоги пп. «г» п. 15.9 ПДР України, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведене правило покладає обов'язок доведення правомірності свого рішення на суб'єкта владних повноважень, відповідно, для цієї категорії судових справ застосовується правило про презумпцію вини відповідача - суб'єкта владних повноважень, яка може бути заперечена за допомогою відповідних та достатніх доказів, що в цій справі вчинено не було.

Правилом статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Втім, наведені правила дотримані відповідачем під час ухвалення оскаржуваної постанови не були з огляду на таке.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, належним чином не зафіксовано та не підтверджено допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

При цьому, посилання відповідача на відповідні належні докази відсутні й у оскаржуваній позивачем постанові.

Надані відповідачем відеоматеріали отримано з порушенням Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 3 лютого 2016 року № 100, з огляду на що не мають будь-якої доказової сили.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Втім, відповідачем не викладено жодних заперечень та не надано жодних належних доказів правомірності дій посадової особи та на спростування доводів, викладених в поясненнях позивача, що підтверджуються матеріалами справи та наведеними законодавчими нормами.

Враховуючи вказані обставини, при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем, у матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 70 КАС України не можуть бути визнано належним доказом показання свідка ОСОБА_4, який підтвердив факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки він також брав участь в оформленні правопорушення позивача під час подій, що передували складанню оспорюваної постанови, та, як наслідок, є процесуально заінтересованою особою на стороні відповідача під час розгляду цієї справи, а тому не може бути визнаний судом як безсторонній свідок вказаних подій.

Таким чином, постанова містить непідтверджені відомості, в силу чого не може бути визнана такою, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

З матеріалів справи, пояснень учасників розгляду цієї судової справи слідує, що автомобіль позивача був розташований навпроти заїзду на територію «Київського ринку», проїзд на яку у встановленому порядку обмежений не був - ані за допомогою відповідного дорожнього знака, або іншим правомірним способом.

Натомість, такому в'їзду на територію ринку перешкоджали тимчасові металеві огорожі, що розташовано й застосовано неправомірно - з порушенням Правил дорожнього руху України, оскільки останніми такого способу встановлення заборони на в'їзд не передбачено.

Позивач стверджував, що він намагався потрапити на власному автомобілі на територію ринку, заборонного дорожнього знака для такого маневру в місці події встановлено не було. Такі твердження позивача відповідачем належним чином за результатами розгляду справи спростовані не були, а всі сумніви мають тлумачитися на користь позивача в силу дії принципу презумпції невинуватості.

При цьому відповідачем не надано жодної правової оцінки факту неправомірного встановлення тимчасової металевої огорожі, що перешкоджала в'їзду на територію ринку за відсутності будь-якого заборонного дорожнього знаку.

Окрім наведеного, суд має констатувати, що оскаржувану постанову складено поверхнево, без наведення належних доказів, під час її складання не опитано присутніх свідків, які могли б виступити очевидцями певних подій під час можливого скоєння правопорушення та підтвердити або спростувати такий факт, зокрема, не опитано та не встановлено свідків, які були присутніми на місці події.

Відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення не здійснив вимірювання з метою встановлення факту пп. «г» п. 15.9 ПДР України, а також не виклав результати такого вимірювання в оскаржуваній позивачем постанові.

Також судом належить врахувати, що відповідачем в оскаржуваній постанові не вказано положень Правил дорожнього руху України, що порушено позивачем. Відповідачем вказано у вказаній постанові на порушення позивачем виключно положень частини 1 статті 122 КУпАП, втім остання норма права є бланкетною, тобто самостійно не містить правила поведінки, порушення якого допустив позивач.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація, усунення розбіжностей у показаннях учасників спірної ситуації), не було досліджено суть правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідача за ч. 1 ст. 122 КпАП України є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та суперечить положенням КпАП України.

Згідно зі ст. 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може скасувати постанову і закрити провадження.

Керуючись ст. ст. 96, 268, 280, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 11, 69, 71, 86, 102, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, СУД -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову серія ПС2 № 114969 у справі про адміністративне правопорушення від 3.07.2016 року, ухвалену інспектором патрульної служби Першої роти Третього батальйону Управління патрульної поліції у місті Одеса Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Карповим Андрієм Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255,0 гривень за порушення положень частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити провадження по цій справі.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

19.08.2016