Справа № 813/217/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 р. Справа № 876/4391/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

з участю сторін:

позивача по справі: представника ОСОБА_1

відповідача по справі: представника Каранця Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року про залишення без розгляду адміністративного позову у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

У С Т А Н О В И В:

У лютому місяці 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) звернувся до суду з позовом проти Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 45/2100/НОМЕР_1.

В адміністративному позові зазначається, що ревізор дійшов висновку про наявність порушень, передбачених ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Внаслідок проведеної перевірки в кафе-барі, в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність за адресою місто Дрогобич, вулиця Шевська, 711, було встановлено факти зберігання алкогольних напоїв вартість яких становить 710 гривень.

У письмовому клопотанні до суду представник ГУ ДФС у Львівській області зазначив, що термін звернення до адміністративного суду в ФОП ОСОБА_3 закінчився в середині жовтня 2015 року, так як рішення про застосування фінансових санкцій винесене 21 вересня 2015 року. Проте, ФОП ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в кінці січня 2016 року, тобто з пропущенням строку, передбаченого чинним законодавством.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення про застосування фінансових санкцій, залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Правова позиція суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до ст.17 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» дії органів, які мають право контролю за реалізацією норм цього Закону, можуть бути оскаржені в місячний термін у судовому порядку.

Згадана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку ФОП ОСОБА_3. Апелянт просив суд апеляційної інстанції скасувати вказану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте не врахував вимог Податкового Кодексу України щодо даних правовідносин.

Зокрема, починаючи з 01 січня 2011 року у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 року № 375/11/14-14 зазначено, що рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає запропонований підхід універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Суд першої інстанції також не врахував, що Вищий адміністративний суд України ще 01 листопада 2011 року у Листі № 1935/11/13-11 звертав увагу на те, що редакція пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України конкретизувала строки давності, протягом яких платник податків має право оскаржити в суді рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання, шляхом безпосереднього посилання на статтю 102 цього ж Кодексу. Тобто, законодавцем усунуто можливі різні тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України в частині визначення тривалості строку для оскарження в суді рішень контролюючого органу. Цей строк з урахуванням змісту статті 102 Податкового кодексу України становить 1095 днів з дня отримання оскаржуваного рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що порядок та строки оскарження рішень контролюючих органів встановлюються статтею 56 Податкового кодексу України.

З даного питання є сталою практика Вищого адміністративного суду України. Аналогічна позиція висловлювалась ВАСУ і в Ухвалі від 29.10.2014 року у справі № К/9991/22076/12 предметом якої також виступало рішення про застосування фінансових санкцій. У межах вказаної Ухвали суд вказав на помилковість доводів відповідача, що були наведені ним у касаційній скарзі, про порушення судами норм частини 5 ст.99 та ст.100 КАС України, зокрема, щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду та необхідності залишення позову без розгляду.

Тому колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскільки вважає апеляційні вимоги аргументованими.

Ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проте, суд порушив норми як матеріального, так і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.199, п.6 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 813/217/16 - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 23.08.2016 року