Справа № 335/8636/16-а
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/8636/16-а 2-а/335/282/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2016 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії, в якому вказав, що з липня 2016 року перебуває на обліку в ГУПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) в редакції від 04.07.2002 року. Йому в липні 2016 року на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 року з 01.12.2014 року призначена довічна пенсія з урахуванням обчислення вислуги років, виплата якої гарантується Законами та державою, що підтверджено листом ГУПФУ в Запорізькій області від 15.07.2016 року № 215/К-9. Але, на думку позивача, всупереч вимогам чинного законодавства та постанові Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 року по справі № 335/12926/15-а відповідач - ГУПФУ в Запорізькій області повідомив своїм листом від 15.07.2016 року № 215/К-9, що йому дійсно призначена в липні 2016 року пенсія, але вона виплачена за період з 01.12.2014 року по 31.03.2015 року, тобто лише за 4 місяці.

З 08 квітня 2014 року він був призначений на посаду завідувача сектору транспорту, флоту та матеріально-технічного забезпечення Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області, тобто на посаду державного службовця як такий, що успішно пройшов стажування. З того часу він безперервно працює на займаній посаді та перебуває на державній службі. З 01 квітня 2015 року йому була припинена виплата пенсії у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно Закону України від 02.03.2015 року № 213 -VІІІ.

Таким чином, позивач отримав пенсію лише до 31 березня 2015 року включно, та продовжував працювати.

В п. 5 прикінцевих положень Закону зазначено, що, в разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах відповідно до закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Законів України, в тому числі «Про державну службу». До 1 червня 2015 року такого Закону прийнято не було, а тому з 1 червня 2015 року підстав для припинення виплати пенсії немає, оскільки посада, на якій він працює, не передбачає норму щодо призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

З питання відновлення позивачеві виплати пенсії з 01 квітня 2015 року відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області своїм листом № 215/К-9 від 15.07.2016 року повідомило, що у ОСОБА_1 відсутнє право продовжувати отримувати пенсію з посиланням на Закон України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ та повідомив позивача про відсутність права на отримання пенсії за вислугу років до кінця 2016 року, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі та виплати пенсії та порадив у разі незгоди звертатися до суду.

З даним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивач не згоден, у зв'язку з чим просить поновити строк на звернення до суду у зв'язку з поважністю його пропуску, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати йому пенсії, зобов'язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року виплату пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та стягнути з Державного бюджету України на свою користь суму понесених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме: судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 551 грн. 20 коп., та витрат на правову допомогу в розмірі 1200 грн.

Ухвалою суду від 01.08.2016 року відкрито скорочене провадження у справі.

У відповідності до ст. 183-2 КАС України відповідач надав суду заперечення проти позову, відповідно до змісту яких заперечує проти позову у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, надані суду заперечення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 3ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Про порушення своїх прав вперше позивач дізнався в липні 2016 року, після того як отримав лист-відповідь ГУПФУ в Запорізькій області від 15.07.2016 року № 215/К-9 з повідомленням про те, що йому дійсно призначена в липні 2016 року пенсія, але вона виплачена лише за період з 01.12.2014 року по 31.03.2015 року, тобто за 4 місяці, а надалі виплата пенсії припиненазгідно з Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ.

Тобто враховуючи дату, з якої позивач дізнався про порушення своїх прав - 15.07.2016 року, суд з урахуванням ст. 99, 100 КАС України з урахуванням того, що строк на звернення до суду був дійсно пропущений з поважних та незалежних від нього причин, так як він не знав та не міг навіть знати того, що йому за постановою суду не буде виплачена пенсія в повному об'ємі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду та про задоволення позовних вимог з 01.06.2015 року, так як позивач звернувся до суду в межах строку для подачі адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з липня 2016 року перебуває на обліку в ГУПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції від 04.07.2002 року. Йому в липні 2016 року на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 року з 01.12.2014 року призначена довічна пенсія з урахуванням обчислення вислуги років, виплата якої гарантується Законами та державою, що підтверджено листом ГУПФУ в Запорізькій області від 15.07.2016 року № 215/К-9.

З 08 квітня 2014 року він був призначений на посаду завідувача сектору транспорту, флоту та матеріально-технічного забезпечення Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області, тобто на посаду державного службовця як такий, що успішно пройшов стажування. З того часу він безперервно працює на займаній посаді та перебуває на державній службі. З 01 квітня 2015 року йому була припинена виплата пенсії у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно Закону України від 02.03.2015 року № 213 -VІІІ.

ГУПФУ в Запорізькій області повідомив позивача своїм листом від 15.07.2016 року № 215/К-9, що йому дійсно призначена в липні 2016 року пенсія, але вона виплачена за період з 01.12.2014 року по 31.03.2015 року, тобто лише за 4 місяці.

З питання відновлення позивачеві виплати пенсії з 01 квітня 2015 року відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області своїм листом № 215/К-9 від 15.07.2016 року повідомило, що у ОСОБА_1 відсутнє право продовжувати отримувати пенсію з посиланням на Закон України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ та повідомив позивача про відсутність права на отримання пенсії за вислугу років до кінця 2016 року, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі та виплати пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) без будь-яких додаткових умов.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262) в редакції Закону № 213, яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", Про державну службу", "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працював на посаді, яка давала право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно Закону № 2262 йому виплачуватись не повинна.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", Про статус народного депутата України", Про Кабінет Міністрів України", Про судову експертизу", Про Національний банк України", Про службу в органах місцевого самоврядування", Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону № 2262 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане суд вважає, що з 1 червня 2015 року до 31 грудня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 2262 підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 54 вказаного Закону підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Отже, позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання відновити ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року виплату пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру, які були задоволені судом, а також відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд доходить висновку, що з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню сума понесених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме: 1) судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 551 грн. 20 коп., та 2) витрати на правову допомогу в розмірі 1200 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.151-154,158,162,163,167,185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії, зобов'язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року виплату пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму понесених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме: судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп., та витрат на правову допомогу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя: І.П.Соболєва