Справа № 810/1468/16
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року 810/1468/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київської області

про визнання протиправною та скасувати вимогу, визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, -

о б с т а в и н и с п р а в и:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1) звернувся до Київського окружного адміністративного суду надійшов з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київської області (далі - відповідач або Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київської області), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області № 111/ від 19.04.2016, згідно з якою ОСОБА_1 має сплатити 24 734, 40 гривень із них: 19 787, 52 (податкове зобов'язання) та 4 946, 88 гривень (штрафні (фінансові) санкції) за платежем Податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в частині нарахування 22 452,97 гривень (17 962,62 гривень (податкового зобов'язання) та 4 490,65 гривень (штрафні фінансові санкції);

- визнати протиправними та скасувати вимогу Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-/10 від 07.04.2016 року, згідно якої станом на 07.04.2016 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 45 775,22 гривень, в частині нарахування 40 703,42 гривень єдиного внеску;

- визнати протиправними та скасувати рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області № 702 від 19.04.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого ОСОБА_1 нараховано штрафні санкції в сумі 4 577,52 гривень, в частині нарахування 4 070,04 гривень штрафних санкцій.

Позивач вважає, що дані рішення та вимога є протиправними та підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що про проведення документальної позапланової перевірки дізнався вже після її проведення, оскільки письмове повідомлення № 2308/17/2 від 17.03.2016 та копію наказу № 370 від 17.03.2016, які були направлені відповідачем рекомендованим листом, він не отримав. А тому, не встиг подати документи, які підтверджують надходження коштів на рахунки позивача та понесені витрати за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, і як наслідок, Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київської області не врахувала понесені позивачем витрати.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/1468/16 та призначено справу до судового розгляду.

Від позивача 14.06.2016 надійшло клопотання про подальший розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження. Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, про що свідчить підпис на клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Керуючись ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи клопотання сторін, суд дійшов висновку про можливість подальшого розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( 09100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) зареєстрований як фізична особа - підприємець 29.01.1997 Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_4.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 25.05.1998 взято на податковий облік у Державній податковій інспекції у м. Білій Церкві як платника податків.

В період з 04.04.2016 по 07.04.2016 Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області проведена позапланова документальна невиїзна перевірка з питань повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету податку на доходу фізичних осіб, нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування суб'єктом підприємницької діяльності - фізичної особою ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2) за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складений відповідний акт від 07.04.2016 № 350/17-2//74.

Під час проведеної перевірки податковий орган зробив висновок про порушення підприємцем вимог пп. 177.1, 177.2, п. 177.3 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню на суму 131 917,00 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 19 787,52 грн., в тому числі: з 2014 р.; абз. 2 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI, а саме: заниження суми єдиного соціального внеску, який підлягає сплаті до бюджету в сумі 45 775,22 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 111/ від 19.04.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 24 734, 40 грн. із них: 19 787, 52 (за податковими зобов'язаннями) та 4 946, 88 гривень (за штрафними (фінансовими) санкціями); рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 112/ від 19.04.2016, яким визначено штрафні санкції в розмірі 4 577,52 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску № Ф-/10 від 07.04.2016 на суму 45775,22 грн.

При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п. 78.7 ст. 78 ПК України перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 ПК України.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентоване статтею 177 ПК України.

Цією нормою податкового закону встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (п.177.1 ст.177).

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п.177.2 ст.177).

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177).

За змістом п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу належать до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичної особи-підприємця.

Разом з тим, відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, обов'язковими умовами для врахування витрат фізичної особи-підприємця при визначенні об'єкта оподаткування, є зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця та їх документальне підтвердження.

Стосовно твердження позивача про несвоєчасне подання підтверджуючих документів у відповідь на запит Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області у зв'язку з неотримання ним відповідного рекомендованого листа судом встановлено наступне.

Відповідно до п.79.1 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пунктом 79.2. ст. 79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Пунктом 42.2. ст. 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Як вбачається із наказу № 307 від 17.03.2016, позапланова невиїзна перевірка була призначена у зв'язку з надходженням службової записки від відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ від 07.12.2015 за № 1053/17-01 про порушення податкового законодавства щодо нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.78.1.2, 78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України (а.с. 112).

21.01.2016 податковим органом на адресу позивача був направлений письмовий запит № 466/17-2/109/50 від 21.01.2016 щодо надання пояснень з приводу порушень податкового законодавства, допущених підприємцем та надання документального підтвердження, рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся на адресу Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області поштовим конвертом у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.117,118).

Відповідно до п.10 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом" від 27 грудня 2010 р. № 1245, Запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

17.03.2016 відповідачем на адресу позивача було направлено письмове повідомлення № 2308/17/2 від 17.03.2016 та копію наказу № 307 від 17.03.2016 рекомендованим листом № 289, який повернувся на адресу податкової інспекції поштовим конвертом у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.117,118).

Отже, враховуючи зазначене, позивач не був обізнаний про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та відповідно був позбавлений права надати на них обґрунтовані пояснення та документи.

Необхідно відзначити, що порядок повідомлення платника податків та допуск до перевірки неодноразово був предметом дослідження Верховного суду України, який в своїх постановах від 27 січня 2015 року справа № 21-425а14 та від 16.02.2016 справа № 21-2749а15 висловив наступну позицію.

«..Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає помилковим тлумачення касаційним судом у зазначеній справі і пункту 79.2 статті 79 ПК як такого, що не містить жодної вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення саме виключно до початку перевірки.

Ця норма встановлює, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Пункт 79.2 статті 79 доповнено абзацом другим згідно із Законом України від 24 травня 2012 року № 4834-VІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм» такого змісту: Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Це доповнення не змінює регулювання, воно уточнює дійсний зміст попередньої норми.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України доходить таких висновків: аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої».

Такої ж позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 17.11.2015 року по справі № К/800/31829/15.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а згідно з частиною 2 цієї ж статті, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Вказана стаття Закону зобов'язує суб'єкта владних повноважень виконувати рішення Верховного Суду України.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати пояснення та заперечення з приводу виявлених порушень в результаті несвоєчасного ознайомлення про факт проведення невиїзної перевірки, що призвело до винесення необґрунтованих податкових повідомлень-рішень та порушення його прав в сфері податкового законодавства.

За зазначених обставин, суд робить висновок про те, що проведена відносно позивача документальна позапланова невиїзна перевірка є незаконною та такою, що не відповідає вимогам Податкового кодексу України та не несе для позивача жодних правових наслідків, в тому числі в частині винесених оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Додатково, при безпосередньому дослідженні висновків акту, на підставі яких винесено спірні рішення, суд вказує на наступне.

Відповідно до п.79.1 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно пп.75.1.2 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З аналізу вказаних статей можна зробити висновок про те, що перевірка має бути проведена саме на підставі: податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, первинних документів, отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації за результатами перевірок інших платників податків та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Тобто, додатковими джерелами для перевірки дотримання податкового законодавства, законодавець визначив дані, надані платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отримані в інший спосіб, передбачений законом.

Вказаними нормами не передбачено можливості проведення перевірки лише на підставі даних, отриманих в інший спосіб, передбачений законом, оскільки це б призводило до істотних порушень та зловживань з боку контролюючого органу до підконтрольної особи, порушення системи рівноваги прав та обов'язків суб'єктів податкового права при проведення таких перевірок.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, де зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є документально та нормативно обґрунтованими, законними, правомірними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області № 111/ від 19.04.2016 року

Визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області № 702 від 19.04.2016 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області № Ф-/10 від 07.04.2016 року.

Присудити на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у сумі 672 (шістсот сімдесят дві) грн. 27 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області ().

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова