Справа № 142/625/16-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 142/625/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

18 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної пенітенціарної служби України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної пенітенціарної служби України, управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області, Піщанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

21.03.2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України, управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області, Піщанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та в ДПтС України з 24.11.1998 р. по 17.04.2002 р., та з 11.05.2004 р. по 23.11.2015 р.

23 жовтня 2015 року військово-лікарська комісія УМВС України у Вінницькій області, за розпорядженням ВК управління ДПтС України у Вінницькій області здійснила медичний огляд, та встановила, що захворювання, яке отримав позивач пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що видано свідоцтво про хворобу №В (г)-14 (а.с. 5).

Згідно вище вказаного свідоцтва №В (г)-14 позивач непридатний до військової служби, підлягає зняттю з військового обліку, що підтверджується свідоцтвом про хворобу.

На підставі рапорту позивача та свідоцтва про хворобу №В (г)-14 прийнято наказ від 23.11.2015р. №74 о/с, відповідно до якого старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_2, командира відділення - водія відомчої пожежної охорони, Піщанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№59) звільнено у відставку за п. 65 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення №114). В наказі зазначено про наявність стажу календарної служби для виплати одноразової грошової допомоги, який складає 16 років 05 місяців 5 днів та про обов'язок бухгалтерії провести остаточний розрахунок із позивачем та виплатити йому компенсацію за невикористану чергову відпустку.

З довідки до акту огляду МСЕК № 053415 серії 12 ААА від 09.11.2015 р. та довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА № 122396 від 09.11.2015 р., позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності, який складає 80% та II групу інвалідності (а.с. 7-8).

В подальшому ОСОБА_2 звернувся до Державної пенітенціарної служби України з заявою (рапортом) від 07.12.2015 р. про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності, внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Згідно протоколу № 1-16 від 18.01.2016 р. засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби було призупинено розгляд питання про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги особам, інвалідність та відсоток втрати працездатності у яких встановлена за період з 07.11.2015 р. до 09.12.2015 р., оскільки порядок та умови призначення такої допомоги законодавчо не врегульовані, а тому комісія вирішила направити відповідні запити до Міністерства соціальної політики України та Міністерства юстиції України.

Також, з листа ДПтС України від 03.03.2016р. №4/3-1787-16/3-1426, надісланого позивачу на його звернення вбачається, що матеріали для призначення та виплати одноразової грошової допомоги були розглянуті на засіданні комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (протокол від 18.01.2016 №1-16). Згідно з рішенням вказаної комісії розгляд документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги особам, яким групу інвалідності та відсоток втрати працездатності було встановлено з 07.11.2015р. по 09.12.2015р., було призупинено до законодавчого врегулювання порядку призначення та виплати вказаної допомоги особам цієї категорії.

На думку позивача вище вказана бездіяльність щодо невиплати одноразової грошової допомоги є протиправною, що стало підставою для звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про державну кримінально - виконавчу службу", Закону України "Про міліцію", Закону України "Про Національну поліцію", Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально - виконавчу службу" На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію" , а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Відповідно до а . 3 п. 15 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" (в редакції чинній на час розгляду питання про призначення допомоги).

Згідно із ч.6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" (чинного до 09.11.2015 р.) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

В свою чергу Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок №850).

Пунктом 2 Порядку № 850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи (пп.2 п. 3 Порядку №850).

Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України) (п. 7 Порядку №850).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції (п. 8 Порядку №850).

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 9 Порядку №850).

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (п. 10 Порядку №850).

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ (п. 11 Порядку №850).

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 вересня - 1378 гривень.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 звільнений 23.10.2015 р. у званні старшого прапорщика внутрішньої служби, яке відноситься до молодшого начальницького складу, що передбачено п. 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 та 09.11.2015 р. (дата встановлення інвалідності ІІ групи) отримав право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, яке закріплено Законами України "Про державну кримінально - виконавчу службу", "Про Національну поліцію" та Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Аналізуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність відповідача щодо непризначення грошової допомоги ОСОБА_2 є протиправною.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що оскільки право на грошову допомогу позивача виникло після втрати чинності Закону України " Про міліцію" та до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Національної поліції" підстав для виплати такої домоги немає, з огляду на наступне.

В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, за якою спосіб виникнення законодавчих змін має забезпечувати передбачуваність законодавчої політики для того, щоб учасники правовідносин „мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавчого право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене" (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняттями змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена" (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005).

Таким чином, комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту працівників правоохоронних органів та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної пенітенціарної служби України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 серпня 2016 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.