Справа № 200/1602/16-а
Суддя: Литвиненко І. Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А Справа № 200/1602/16-а

Ім'ям України Провадження № 2-а/200/163/16

25 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Литвиненка І.Ю.,

при секретарі - Плотниченку Д.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Орловської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 у лютому 2016 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, прохаючи суд про наступне: визнати протиправними дії відповідача щодо застосування при обчисленні його пенсії показника заробітної плати працівників, які зайняті у галузях економіки України за 2007 рік у сумі 1197 гривень 91 копійка; зобов'язати відповідача обчислити його пенсію згідно з нормою ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як вперше призначену пенсію із застосуванням коефіцієнту середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2012-2014 роки; зобов'язати відповідача повернути різницю недоплаченої пенсії з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме: з жовтня 2014 року та надалі обчислювати розмір пенсії із застосуванням коефіцієнту середньої заробітної плати за 2012-2014 роки; стягнути з Державного бюджету України судові витрати у сумі 552 гривні (а.с. 2-5). Ухвалою суду від 12 квітня 2016 року замінено відповідача по справі з УПФ України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на Центральне об'єднане УПФ України у м. Дніпропетровську (а.с. 77).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 01 березня 1996 року перебуває на обліку у Головному УПФ України у Дніпропетровській області, як пенсіонер. Отримує пенсію за вислугою років на підставу Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». У жовтні 2015 року, скориставшись своїм правом на соціальний захист, перейшов на облік до Центрального об'єднаного УПФ України у м. Дніпропетровську, зі зняттям з обліку у Головному УПФ України у Дніпропетровській області. При обчисленні розміру його пенсії відповідачем невірно застосовано коефіцієнт 1197 гривень 91 копійка, як середня заробітна плата працівників, що зайняті у галузях економіки України за 2007 рік. Застосування цього коефіцієнту є порушенням його конституційного права на пенсійне забезпечення, так як призвело до суттєвого зменшення його пенсійних виплат. Він звернувся за призначенням пенсії за віком, відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у жовтні 2015 року. І тому, відповідно до вимог ст. 40 цього Закону, для обчислення його пенсії повинен застосовуватися коефіцієнт середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2012-2014 роки. З тих підстав, що розмір усередненого показника заробітної плати в Україні за 2012-2014 роки становить 2960 гривень 62 копійки, саме він і повинен застосовуватися при обчисленні розміру пенсії за віком, а не розмір середньої заробітної плати у 1197 гривень 91 копійку.

У зв'язку з неправильним обрахуванням пенсії, 11 січня 2016 року він звернувся до відповідача із письмовою заявою, у якій прохав збільшити розмір його пенсії у відповідності до вимог наведеного ним чинного законодавства України, у чому йому відмовлено. Відмовляючи йому, відповідач помилково, при обрахунку розміру пенсії, застосував нормативний акт - постанову Кабміну України № 327 від 23 квітня 2012 року, яка у його випадку не підлягала застосуванню, так як застосовується лише тоді, коли відбувається перехід з одного виду пенсії на інший у рамках одного Закону України, яким врегульовано призначення пенсії. Йому ж, після його звернення, пенсія призначалася на підставі норм іншого Закону України: раніше була призначена на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а нове призначення відбулося за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При призначення пенсії за останнім законом, за основу береться не розмір грошового забезпечення особи, що виходить на пенсію, а розмір страхового стажу та заробітна плата застрахованої особи, з якої сплачуються страхові внески за три попередні роки, що передували зверненню за призначенням пенсії. Відповідач помилково вважає, що у його випадку відбувся перехід одного виду пенсії на інший у рамках одного закону, що регулює призначення пенсії, а так як насправді відбулося призначення йому пенсії на підставі норм іншого закону України. На таке призначення він має право у відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яка говорить, що у разі, якщо особа має право на призначення пенсії за нормами цього закону та за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за вибором цієї особи.

Такою ж, як він прохає у суду, є і правова позиція Верховного Суду України, що відображена ним у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14 при вирішення пенсійних спорів. У цій постанові, яка має преюдиційне значення у вирішенні його спору, Верховний Суд України зазначив, що показник заробітної плати може враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки призначення пенсії за віком здійснюється за нормами іншого закону, ніж призначення пенсії за вислугою років. На цей час він є пенсіонером, що працює, а відтак і сплачує усі страхові внески. Тому є усі підстави для призначення йому пенсії із застосуванням показника розміру середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, на підставі вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У зв'язку з викладеним вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її конституційне право на призначення пенсії більшого розміру.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримала, прохала задовольнити їх у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що на даний час у Верховному Суді України, рішення якого при вирішенні спору мають преюдиційне значення для всіх судів, склалася відповідна практика з розгляду спорів зазначеної категорії. При цьому Верховний Суд України вважає, що при переході з одного виду пенсії на другий, право на що особи передбачено нормами 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», та згідно з нормами ст. 45 цього Закону, які регламентують перехід з одного виду пенсії на інший, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії, яку призначено за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що при призначенні позивачеві пенсії на підставі вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», норми чинного законодавства порушено не було. Вважає, що при призначенні пенсії за віком позивачеві, її розмір обраховано вірно, у відповідності до вимог чинного законодавства України. Так, постановою Кабміну України № 327 від 23 квітня 2012 року встановлено, що пенсії, які призначено (перераховано) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2005-2006 роки відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перераховуються із застосуванням показників відповідно, середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, що зайняті у галузях економіки України за 2007 рік, у сумі 1197 гривень 91 копійка. Спираючись на цю постанову Кабміну України, виходячи з того, що пенсія позивачеві призначена до 2008 року, та з того, що після призначення пенсії, з 1996 року позивач працював та сплачував страхові внески у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсію йому перераховано виходячи з розміру коефіцієнту у 1197 гривень 91 копійка, тобто у відповідності до вимог підзаконного акту - постанови Кабінету Міністрів України № 327 від 23 квітня 2012 року.

Вислухавши пояснення учасників процесу з'ясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх наданими позивачем письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що з 01 березня 1996 року ОСОБА_3 перебував на обліку у Головному УПФ України у Дніпропетровській області, як пенсіонер та отримував пенсію за вислугою років, яку було призначено на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З жовтня 2015 року, у зв'язку із задоволенням його заяви про перехід з того виду пенсії, яку він отримував - за вислугою років, на пенсії за віком, він перебуває на обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську, де йому призначено пенсію за віком. На звернення позивача до відповідача із письмовою заявою від 13 січня 2016 року про невірне обрахування йому пенсії, та з проханням обрахувати її в відповідності до вимог чинного законодавства, у розмірі 9960 гривень 78 копійок, та провести її виплату, йому відмовлено (а.с. 8-9). Підставою для відмови вказано те, що при призначенні пенсії за віком, у відповідності до вимог постанови Кабміну України № 327 від 23 квітня 2012 року, застосовано коефіцієнт у сумі 1197 гривень 91 копійка. Судові витрати становлять 552 гривні (а.с. 1).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з вимогами ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, яку прийнято за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 КАС України, є обов'язковим для усіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З наведених норм чинного законодавства та фактичних обставин справи випливає наступне. ОСОБА_3 є застрахованою особою. Після оформлення пенсії за вислугою років, на яку вийшов у 1996 році на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», продовжував працювати та сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування. У жовтні 2015 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про перехід на інший вид пенсії - на підставі вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком. Таку пенсію йому призначено, однак, при обрахуванні цього виду пенсії, відповідачем застосовано коефіцієнт у сумі 1197 гривень 91 копійка. На прохання позивача застосувати коефіцієнт того розміру, який є показником усередненого розміру показника заробітної плати в країні за 2012-2014 роки, відповідачем йому було відмовлено. Внаслідок чого розмір пенсії за віком позивача є меншим, ніж той, який повинен бути при застосуванні коефіцієнту того розміру, що слід було застосувати відповідачеві при призначенні пенсії за віком. Через те, що розмір пенсії позивача за віком є меншим, ніж той, на який він має право, право позивача на отримання пенсії є порушеним, а тому підлягає судовому захисту. Порушивши це право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, відповідач вчинив протиправні дії. Тому у суду є усі підстави визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати його здійснити нарахування та сплату позивачеві пенсії за віком, у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням коефіцієнту середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2012-2014 роки, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, тобто з 01 жовтня 2015 року

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов'язання відповідача повернути позивачеві різницю недоплаченої пенсії, так як такий обов'язок у відповідача є на підставі вимог чинного законодавства України, яким він керуються у своїй роботі, і відмови від такої сплати, тобто спору, на даний час не існує. При відмові відповідача повернути позивачеві різницю недоплаченої йому пенсії з моменту звернення за призначенням пенсії - з жовтня 2014 року, та обчислювати розмір пенсії із застосуванням коефіцієнту середньої заробітної плати за 2012-2014 роки, у нього виникне право на звернення до суду за захистом порушеного права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7- 10, 11, 71, 94, 163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо застосування при обчисленні ОСОБА_3 пенсії за віком, показника заробітної плати працівників, що зайняті у галузях економіки України, за 2007 рік у сумі 1197 гривень 91 копійка.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську нарахувати та сплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком, у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням коефіцієнту середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2012-2014 роки, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, тобто з 01 жовтня 2015 року.

У задоволенні позовних вимог у іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 552 гривні.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів зо дня її проголошення, а особами, що не брали участь у розгляді справи - протягом 10 днів зо дня отримання її копії, через суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили протягом 10 днів зо дня її проголошення, або протягом 10 днів зо дня отримання її копії особами, які не брали участь у розгляді справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко