Справа № 802/742/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

18 серпня 2016 р.

Справа № 802/742/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

Суддів: Богоноса М. Б.,

Заброцької Л. О.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

третьої особи: Ткачук Ю.О.,

третьої особи: Горецького Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_2

до Міністерства внутрішніх справ України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області,

Головне управління Національної поліції у Вінницькій області,

управління державної автомобільної інспекції УМВС України у Вінницькій області (ліквідаційна комісія)

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справи України (далі - МВС України, відповідач) треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - третя особа 1), Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - третя особа 2), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства Внутрішніх Справ України направлену листом УМВС України 02.12.2015 року, щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію»;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у сумі 206700,00 грн. відповідно до Закону України «Про міліцію».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період проходження служби в органах внутрішніх справ України, 05.03.2012 року, отримав травму у вигляді закритого перелому внутрішньої сторони гомілки зі зміщенням. Факт нещасного випадку 05.03.2012 року було підтверджено висновком службового розслідування по факту нещасного випадку та отримання тілесних ушкоджень.

Згідно Акту №1 від 07.03.2012 року комісією встановлено, що нещасний випадок стався в період проходження служби при виконання службових обов'язків, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 15 %, за що було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 1619,80 грн.

Разом з тим, як зазначає ОСОБА_2, після звільненні з органів внутрішніх справ 05.11.2015 він повторно пройшов медичний огляд у МСЕК, яка своїм висновком встановила, що в результаті травми відсоток втрати працездатності зріс до 50%, на підставі чого було встановлено третю групу інвалідності.

За таких обставин позивач вважає, що у нього виникло право на одержання страхового відшкодування в більшому розмірі, яке на той час мало правовий статус грошової допомоги і виплачується безпосередньо МВС України на підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2015 року № 850.

Таким чином, відмову відповідача в призначенні грошової допомоги відповідно до зазначеного Порядку позивач вважає протиправною та просить скасувати.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та наданих суду додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. При цьому суд враховує надані до справи письмові заперечення (вх. № 11761 від 06.06.2016) відповідача. Суть заперечень зводиться до того, що у позивач не має права на отримання даної одноразової грошової допомоги, оскільки позивачу після отримання травми при первинному огляді МСЕК - 11.09.2012 року було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15 %, при повторному огляді МСЕК - 05.11.2015 року, позивачу встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності. Проте, з моменту первинного огляду (11.09.2012) до вторинного огляду (05.11.2015) пройшло більше 3 (трьох) років, що, в свою чергу, позбавляє права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі підставі пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2015 року № 850.

Представник третьої особи 1 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в його задоволенні, з підстав викладених в письмових запереченнях (вх. №13944 від 04.07.2016). Зокрема зазначив, що ОСОБА_2 при обґрунтуванні своїх вимог посилається на статтю 23 Закону України «Про міліцію», і саме на підставі вказаної статті закону просить задовольнити його позов. Однак, позивач свої вимоги обґрунтовує нормативно-правовим актом, який на момент оскаржуваного рішення суб'єкту владних повноважень втратив чинність. Адже, правові підстави виплати грошової допомоги, яку позивач просить стягнути були передбачені Законом України «Про міліцію». Вказаний Закон, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» втратив чинність 07.11.2015 року, а оскаржуване позивачем рішення, відповідно до висновку УМВС України у Вінницькій області, про відмову у виплаті ОСОБА_2 грошової допомоги МВС України було прийнято 03.12.2015 року.

Представник третьої особи 2 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в його задоволенні.

Представник управління державної автомобільної інспекції УМВС України у Вінницькій області (ліквідаційна комісія) в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи вказане, суд вважає, що вжив всіх заходів для належного повідомлення управління державної автомобільної інспекції УМВС України у Вінницькій області (ліквідаційна комісія) про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.03.2012 року під час проведення занять з фізичної підготовки підполковник міліції ОСОБА_2 отримав травму у вигляді закритого перелому внутрішньої сторони гомілки зі зміщенням.

Згідно Акту №1 від 07.03.2012 року комісією встановлено, що нещасний випадок стався в період проходження служби при виконання службових обов'язків. Факт нещасного випадку 05.03.2012 року було підтверджено висновком службового розслідування по факту нещасного випадку та отримання тілесних ушкоджень підполковником міліції ОСОБА_2

Враховуючи довідку №7 розслідування нещасного випадку та направлень на МСЕК за результатами обстеження позивач отримав довідку серії 10ААА №006307, в якій зазначено, що ступінь втрати професійної працездатності у відсотках ОСОБА_2 становить 15 %. Згідно заяви від 08.10.2012 року позивачу було виплачено грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 1619,80 грн.

Разом з тим, після звільненні з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 05.11.2015 повторно пройшов медичний огляд у МСЕК, яка своїм висновком встановила, що в результаті травми відсоток втрати працездатності зріс до 50%, на підставі чого було встановлено третю групу інвалідності.

Відтак, у відповідності до статті 25 Закону України «Про міліцію» позивач звернувся із заявою до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області з метою отримання одноразової грошової допомоги, так як під час проходження служби отримав захворювання яке спричинило третю групу інвалідності.

Проте, 21.12.2015 року управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області повідомлено позивача про повернення його матеріалів з Міністерства внутрішніх справ без права на виплату на підставі пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходи такого.

Основні положення щодо державного страхування, відшкодування шкоди в разі загибелі або каліцтва працівника міліції, а також визначення граничної суми грошових виплат у разі настання страхового випадку закріплено Законом України від 20.12.1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон України "Про міліцію") та постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2015 року №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, -у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 року затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно пункту 1 Порядку №850 ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як уже зазначалось, 05.11.2015 року позивач пройшов огляд Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи Вінницької обласної медико-санітарної експертної комісії №1, яка призначила ОСОБА_2 третю групу інвалідності, причиною якої є захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК №055737. Крім того, згідно довідки №122439 від 05.11.2015 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках ОСОБА_2 встановлено 50% ступінь втрати професійної працездатності.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності,-у разі встановлення інвалідності III групи.

З метою отримання грошової допомоги в зв'язку з встановленням як працівнику міліції третьої групи інвалідності, пов'язаної із з проходженням служби позивач 05.11.2015 року звернувся із заявою на ім'я начальника УМВС України в Вінницькій області з проханням провести виплату одноразової грошової допомоги. До заяви мною надані всі необхідні документи.

Згідно пункту 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведений особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Такі підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однак, позивачу відмовлено у виплаті зазначеної грошової допомоги на підставі пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №850.

Згідно пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням виплаченої суми.

За змістом пункту 4 Порядку №850 вбачається, що у разі встановлення третьої групи інвалідності протягом двох років після отримання в 2012 року одноразової грошової допомоги у період проходження служби, відповідно до пункту 1.3 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007 року, одноразова грошова допомога на підставі довідок про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 05.11.2015 року, згідно якої ОСОБА_2, встановлено 50% ступінь втрати професійної працездатності і причиною її втрати вказано, що пов'язано з проходженням служби, а також довідки про встановлення позивачу третьої група інвалідності, повинна бути розрахована і виплачена з урахуванням раніше виплаченої суми, тобто із зменшенням нової виплати на суму раніше виплаченої допомоги у разі якщо позивач має право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Отже, на думку суду, вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не вірно трактовано норми пункту 4 Порядку № 850, оскільки після первинного огляду позивачу лише встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності, в той час як при повторному огляді позивачу встановлена ще й третя група інвалідності.

Крім того, суд критично оцінює доводи представника третьої особи 1 щодо втрати чинності Закону України «Про міліцію», який був підставою для виплати грошової допомоги, оскільки позивачем заяву про нарахування одноразової грошової допомоги було подано 05.11.2015 року, а Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015 року, тобто заяву було подано до втрати чинності вказаного закону.

Враховуючи наведене вище, аналізуючи вказані обставини та застосовуючи відповідні норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком №850, тому

Визначаючись щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у сумі 206700,00 грн. відповідно до Закону України «Про міліцію», то суд виходив з такого.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, стягнення з відповідача коштів тощо. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Поряд із цим, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, суд при розгляді даної справи встановив, що відмова у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги є протиправною. Проте, суд не наділений повноваженнями перевірити наявність чи відсутність інших підстав для відмови у призначенні зазначеної грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів, з метою захисту прав та інтересів позивача, з урахуванням вимог ст. 162 КАС України, вважає за необхідним зобов'язати Міністерства внутрішніх справ України, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 05.11.2015 року щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якою передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Разом з тим, у ч. 1 ст. 94 КАС України, вказано, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру згідно квитанції №0.0.554307281.1 від 18.05.2016 та №0.0.554307429.1 від 18.05.2016 на загальну суму 1102,40 грн., що відповідає вимогам Закону України "Про судовий збір".

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер, а позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути відповідну частину понесених ним і документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України, а саме судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, направлену листом від 02.12.2015 року, щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20 грудня 1990 року.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 05 листопада 2015 року щодо виплати одноразової грошової допомоги.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України ( ), за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 551,2 грн. ( п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

судді /підпис/ Богоніс М. Б.

/підпис/ Заброцька Л. О.

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар