Справа № 500/5332/15-а
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/5332/15-а
Провадження № 2-а/500/12/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

при секретарі - Петровій В.В.,

за участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Крупицької Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення від 27.02.2015 року за № 4923-п,-

В С Т А Н О В И В:

27.08.2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила визнати незаконним і скасувати рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області від 27.02.2015 року за № 4923-п.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач Ізмаїльська міська рада рішенням № 4923-п від 27 лютого 2015 року відмовила позивачу ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку землеустрою з метою відведення у власність земельної ділянки. Відмова вмотивована невідповідністю «місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральному плану м. Ізмаїл та іншій містобудівній документації». Проте, як зазначено позивачем в позові, відповідно до свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 08.02.2013 року позивач є власником гаража № Г-1, загальною площею 19,0 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У відповідності з нормами ст. ст. 40, 116, 118 та 121 Земельного кодексу України позивач звернулась до Ізмаїльської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землевпорядної документації. Відмова відповідача є безпідставною та незаконною, оскільки позивачем не використано раніше її права на приватизацію земельної ділянки, гараж не є самостійною будівлею та офіційно зареєстрований.

Більш того, відмовляючи позивачу ОСОБА_3 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0018 га для обслуговування гаражу №Г-1, розташованого по АДРЕСА_1, представник відповідача Ізмаїльської міської ради зазначив лише загальні підстави для відмови, визначені в ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, однак, які саме з зазначених норм були порушені ОСОБА_3, не вказано.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити уточнений адміністративний позов, поданий до суду 15.07.2016 року.

В судовому засіданні представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань, використання та охорони земель, адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. 22.01.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Ізмаїльської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0018 га у власність для будівництва індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_1. 27.02.2015 року Ізмаїльською міською радою були прийняті рішення № 4923-VI, яким у зв'язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральному плану м. Ізмаїл та іншій містобудівній документації, було відмолено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0018 га у власність для будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_1 № Г-1 у м.Ізмаїлі Одеської області.

Також, заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області зазначила, що згідно до вимог ст. ст. 2, 16, 17, 24, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інструментом регулювання планування територій є містобудівна документація на державному регіональному рівні. Згідно Генерального плану м. Ізмаїл, затвердженого рішенням Ізмаїльської міської ради № 59ХХІІІ від 10.09.1998 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1, № Г-1, розташована в південно - західному житловому мікрорайоні в кварталі багатоповерхової забудови, на території загального користування не призначеної для розміщення індивідуальних гаражів громадян. Розміщення земельної ділянки по АДРЕСА_1, № Г-1 не відповідає нормативним вимогам ДБН 360-90 «Планування та забудова міських та сільських поселень» та діючому Генеральному плану міста. Таким чином, рішення Ізмаїльської міської ради № 4923-VI від 27.02.2015 року «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1» є вмотивованим, правомірним та таким, що прийнято відповідно до норм діючого законодавства України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності закріплені в ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Частинами 1 та 2 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначає стаття 118 ЗК України. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Стаття 39 ЗК України передбачає, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно ст.ст. 2, 16, 17, 24, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інструментом регулювання планування територій є містобудівна документація на державному, регіональному і місцевому рівні. На місцевому рівні - це генеральний план міста. Генеральний план міста Ізмаїл розроблено Українським державним проектно-виробничим об'єднанням «Діпромісто» та затверджено рішенням Ізмаїльської міської ради № 59-ХХІІІ від 10.09.1998 року.

Згідно розділу V «Прикінцеві положення» п. 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Генеральний план міста Ізмаїл є діючим та безстроковим. Рішенням Ізмаїльської міської ради № 2876-VI від 26.04.2013 року діючий Генеральний план м. Ізмаїл та внесені до нього зміни визнано актуальним та можливим до подальшого використання.

Серед нормативних документів, що визначають правовий режим земель населених пунктів, виділяють ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень".

Згідно Генерального плану м. Ізмаїл, затвердженого рішенням Ізмаїльської міської ради № 59-ХХІІІ від 10.09.1998 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1, № Г-1, розташована в південно-західному житловому мікрорайоні в кварталі багатоповерхової забудови на території загального користування, не призначеної для розміщення індивідуальних гаражів громадян. Розмізщення земельної ділянки по АДРЕСА_1, №Г-1 не відповідає нормативним вимогам ДБН 360-90 «Планування та забудова міських та сільських поселень» та діючому генеральному плану міста Ізмаїл.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 08.02.2013 року, зареєстрованого за № 363, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з гаражу № Г-1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 19,0 кв. м.

Позивач ОСОБА_3 22.01.2015 року звернулась до Ізмаїльської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0018 га у власність для будівництва індивідуального гаражу, земельна ділянка, розташована за адресою: м. Ізмаїл, АДРЕСА_1, № Г-1.

На пленарному засіданні 54 сесії VI скликання прийнято рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області від 27.02.2015 року №4923-п «Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, АДРЕСА_1, № Г-1» у зв'язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральному плану м. Ізмаїл та іншій містобудівній документації.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В своїх запереченнях представником відповідача причини відмови у наданні дозволу мотивовані тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, № Г-1 на території загального користування не призначеної для розміщення індивідуальних гаражів громадян, що є порушенням вимог ДБН 360-90 «Планування та забудова міських та сільських поселень» та діючому Генеральному плану міста.

Зі змісту такого рішення не вбачається обґрунтованість відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 Перелічені у ньому статті визначають повноваження міських рад у галузі земельних відносин і визначають загальні підстави, порядок, норми набуття права на землю. Оспорюване рішення Ізмаїльської міської ради не містить посилання на конкретні обставини, які перешкоджають у використанні ОСОБА_3 свого права на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Таким чином, суд дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на законі та підлягають судовому захисту, оскільки в рішенні Ізмаїльської міської ради від 27.02.2015 року №4923-п «Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, АДРЕСА_1 № Г-1» не зазначені підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою і тому оскаржуване рішення відповідача підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

Керуючись ст. ст. 9-11, 69 -71, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення від 27.02.2015 року за № 4923-п - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ізмаїльської міської ради від 27.02.2015 року за № 4923-п «Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, АДРЕСА_1 № Г-1».

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О.О.Бурнусус