Справа № 521/21457/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р. м. Київ К/800/52439/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРИЗ - А» до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БРИЗ - А» (далі - Товариство) звернулося з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі - УПФУ), третя особа - ОСОБА_4 в якому просило: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не вчиненні ним дій, спрямованих на перегляд і відміну його рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах третій особі; зобов'язати УПФУ переглянути рішення про призначення пенсії третій особі.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що у відповідача не було належних правових підстав для призначення і виплати пенсії третій особі з огляду на відсутність у нього такого права, відтак УПФУ повинно було, одержавши від Товариства відповідну інформацію, переглянути своє рішення і відмінити таке, як помилково прийняте.

Товариство також посилалось на те, що вищевказана бездіяльність УПФУ порушує його права, оскільки призвела до виникнення у позивача обов'язку щодо відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку незаконно призначеної пільгової пенсії третій особі.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність та зобов'язано відповідача переглянути рішення про призначення пенсії ОСОБА_4

У касаційній скарзі третя особа, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов суди виходили з того, відповідач, приймаючи рішення про призначення пенсії третій особі діяв всупереч вимог законодавства, що мало наслідком виникнення у позивача обов'язку відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку незаконно призначеної пільгової пенсії третій особі, а відтак призвело до порушення прав Товариства.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судами встановлено, що УПФУ направило позивачу розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсії, призначеної ОСОБА_4 відповідно до статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - розрахунок, Закон № 1788-ХІІ).

Листом від 1 липня 2013 року Товариство повідомило відповідача про відсутність у нього обов'язку сплати вказаних у розрахунку коштів, оскільки Приморським районним судом м. Одеси встановлено, що третя особа у період з 3 серпня 1995 року по 1 січня 1999 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати, заробітну плату або інших виплат не одержував, збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у цей час за ОСОБА_4 до УПФУ не сплачувався.

Вважаючи, що третя особа не мала права на вищезазначену пенсію позивач просив відповідача переглянути і відмінити рішення про її призначення і виплату.

Разом з тим, статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписи наведеної правової норми Конституції України знайшли своє продовження у Кодексі адміністративного судочинства України статтею 2 якого встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В даному випадку предметом спору є визнання протиправною бездіяльності УПФУ і зобов'язання відповідача переглянути і відмінити його рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_4 Тобто, фактично мова іде про оскарження цього рішення з огляду на його незаконність на думку Товариства.

Водночас, юридична наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Частиною другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт. Можливість оскаржити у судовому порядку такий акт іншими особам цією нормою процесуального закону не передбачена.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, у тому числі й позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим рішенням не породжує для них й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Фактично, Товариство оспорило рішення УПФУ, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права та обов'язки тільки того суб'єкта (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), якому його адресовано.

Посилання на порушення права позивача стосовно незаконного покладання на нього обов'язку щодо відшкодування коштів, вказаних у розрахунку є безпідставним, оскільки оскаржуване рішення не має безпосереднього впливу на сферу правовідносин, у якій, як вважає позивач, порушені його права, при цьому дія зазначеного рішення УПФУ на них не розповсюджується.

Суб'єктами спірних правовідносин у даному випадку є виключно пенсіонер і орган Пенсійного фонду, а їх предметом являється реалізація третьою особою свого права на соціальний захист що включає право на забезпечення його у старості.

Правовідносини між Товариством і УПФУ у яких, як вважає позивач, порушені його права виникли з приводу відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій і не мають безпосереднього впливу на реалізацію ОСОБА_4 його права на пенсію, оформленого відповідним рішенням суб'єкта владних повноважень про перегляд якого ставиться питання у позовній заяві.

Системний аналіз зазначеного дає підстави колегії суддів дійти висновку, що позивач не має права на оскарження даного правового акта індивідуальної дії.

У зв'язку із наведеним провадження у справі, в цій частині, підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, що узгоджується з правовою позицією висловленою у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 1 грудня 2009 року (номер справи не зазначено), 15 липня 2014 року, 3 і 24 лютого 2015 року (справи № 21-273а14, № 21-617а14 і № 21-34а15 відповідно)

Що ж стосується позовних вимог Товариства про визнання протиправною бездіяльності УПФУ колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами абзацу 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Отже, призначення пенсій за віком на пільгових умовах на підставі статті 13 Закону № 1788-ХІІ відбувається за правилами Закону № 1058-ІV, на виконання вимог якого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок, в редакції спірного періоду).

Як на підставу для визнання протиправною бездіяльності позивач посилався на те, що відповідач проігнорував його лист, в якому містилась інформація щодо відсутності у третьої особи права на призначення пенсії і не переглянув з цих підстав прийняте ним рішення.

Натомість, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наведеними вище нормами законів і підзаконних нормативно - правових актів не передбачено можливості перегляду органами Пенсійного фонду України своїх рішень про призначення пенсії громадянам за зверненнями підприємств, на яких вони працювали і автоматичного скасування таких з вказаних причин.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про наявність з боку відповідача бездіяльності стосовно не здійснення ним перегляду і автоматичного скасування прийнятого ним рішення про призначення пенсії третій особі у зв'язку зверненням до нього Товариства.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і дотриманні норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, які підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

За правилами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

п о с т н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року скасувати.

Закрити провадження у даній справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БРИЗ - А» про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси переглянути рішення про призначення пенсії ОСОБА_4.

В решті вимог прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БРИЗ - А» до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало