Справа № 806/837/16
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА
іменем України

"22" серпня 2016 р. Справа № 806/837/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Моніча Б.С.
суддів: Котік Т.С.
Жизневської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Єрикалової О.О.,

представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "05" липня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Житомирського окружного адміністративного суду, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 25.08.2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.04.2016 р.
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 2 групи з 25.08.2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975.
Постановою Житомирського окружного адміністративного позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 25.08.2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.04.2016.
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 2 групи з 25.08.2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права просить постанову суду від 05.07.2016 року скасувати та прийняти нову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Рішенням Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 23.02.2012 №502 встановлено, що отримані ОСОБА_1 поранення, контузія, захворювання Так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с. 18).
22.06.2012 Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 19.06.2012, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії. (а.с.21)
При цьому, позивач, як інвалід 3 групи, одноразову грошову допомогу, інших компенсаційних виплат відповідно до законодавства, у зв`язку з встановленням йому вказаної групи інвалідності, не отримував.
25.08.2015 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності довічно, з 25.08.2015 року, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. (а.с. 22).
01.09.2015 Управлінням праці та соціального захисту Олевської РДА ОСОБА_1 видано посвідчення інваліда війни 2 групи. (а.с 23).
23.09.2015 ОСОБА_1 подав заяву до військового комісара Олевського районного військового комісаріату Житомирської області про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.22).
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/2910 від 22.10.2015, Житомирський обласний військовий комісаріат повідомлено про те, що після розгляду документів ОСОБА_1 щодо виплати допомоги відповідно до Постанови КМУ від 28.05.2008 № 499, підстав для подання пропозицій Міністру оборони України щодо призначення одноразової допомоги немає. Зміни до ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (на виконання якого було прийнято Постанову КМУ від 28.05.2008 № 499), набрали чинності 01.01.2007, отже дія цих актів поширюється тільки на військовослужбовців, які отримали інвалідність та звільнені після цієї дати або продовжують проходити військову службу, тому права на отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, немає (а.с.24).
Не погоджуючись з такою відмовою позивач оскаржував її до Житомирського окружного адміністративного суду. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2016, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі №806/5360/15, визнано дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності з 25.08.2015 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії - протиправними. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи, одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975. (а.с.67-77).
На виконання зазначеного судового рішення, 23.09.2015 позивачем до Олевського районного військового комісаріату було подано заяву для виплати одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 25.08.2015. (а.с.24).
За результатами розгляду поданих позивачем документів, комісія з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийняла рішення, оформлене протоколом № 24 від 8 квітня 2016 року, яким повернуто документи на доопрацювання, оскільки в наданих документах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено пп. 4 п. 2 Постанови КМУ від 28.05.2008 № 499.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є незаконною та необґрунтованою.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон України №2232-ХІІІ).
Відповідно до статті 41 Закону України №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України №2011-ХІІ. Розділом ІІ цього Закону.
Приписами статті 1 Закону України №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статей 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно частини 1 статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
При цьому, розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 2 групи становить суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб (пункт "б" частини 1 ст. 16-2 Закону).
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.
Підпунктом 1 пункту 6 Постанови № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності 2 групи.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Право на призначення та виплату одноразової допомоги позивачу, як інваліду 2 групи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги" встановлено та підтверджено постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2016, яка в установленому законом порядку набрала законної сили.
Відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування. За змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.
Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано не досліджував питання щодо часу виникнення у позивача права на отримання одноразової допомоги і не приймав до уваги твердження відповідача щодо того, що до позивача підлягає застосуванню Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, оскільки судовим рішенням підтверджено право позивача на виплату одноразової грошової допомоги з моменту встановлення йому 2 групи інвалідності з 25.08.2015.
Такі заперечення відповідача фактично ревізують судове рішення, яке набрало законної сили, що є неприпустимим.
Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Таким чином, безпідставними є доводи відповідача щодо того, що оскільки від часу звільнення з військової служби до настання інвалідності позивача минуло більше трьох місяців, тому підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.
Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що Порядком №975 не передбачено право відповідача приймати рішення про повернення документів на доопрацювання. Він був зобов`язаний прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні допомоги із зазначенням мотивів відмови.
Натомість незважаючи на наявність судового рішення, яке набрало законної сили і яким встановлено право позивача на призначення та отримання одноразової допомоги, матеріали справи свідчать про протиправну поведінку відповідача, який фактично відмовляє у його виконанні.
Дійсно, як зазначав суд вище, згідно наданих йому повноважень відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової допомоги.
Водночас з огляду на наведене вище судове рішення, яким встановлено право позивача на отримання допомоги, іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, а тому суд має повне право зобов`язати такий орган державної влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.
При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій, на що посилається апелянт в апеляційній скарзі, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання призначення допомоги, а лише зобов`язує державний орган вчинити дії, тобто, зобов`язує його діяти у спосіб, на підставі та в межах повноважень відповідними нормативними актами.
Зобов`язання відповідача діяти у певний спосіб гарантує позивачу ефективний судовий захист порушених прав.
Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Правильне по суті судове рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.
Оскільки, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 05.07.2016 року Житомирським окружним адміністративним судом прийнято відповідно до позовних вимог, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у справі.
Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерство оборони України залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "05" липня 2016 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: Т.С. Котік

А.В. Жизневська

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" серпня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Міністерство оборони України проспект Повітрофлотський,6,м.Київ 168,03168
4-третій особі: Житомирський обласний військовий комісаріат - вул.С.Параджанова,4,м.Житомир,10000
5- представнику Коржилов Ю.О - житомирська область, вул. Черняховського,108, кв.6.,