Справа № 803/1082/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року Справа № 803/1082/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи на стороні відповідача Бохонковича В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернулась з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни (далі - приватний нотаріус Кобелєва А.М., відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі - ТзОВ "ФК "Вектор Плюс", третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни від 31.03.2016 року № 29032709 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ТзОВ «ФК «Вектор Плюс», скасування запису про право власності від 25.03.2016 року № 13956455 та зобов'язати відповідача скасувати запис про право власності № 13956455 від 25.03.2016 року, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ТзОВ "ФК "Вектор Плюс".

18.08.2016 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 31.03.2016 року №29032709 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасувати запис про право власності від 25.03.2016 року № 13956455.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.03.2016 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кобелєвою А.М. протиправно було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, оскільки іпотекодержатель вже використав один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.05.2014 року, тому він не має законних підстав задоволити свої вимоги в позасудовому порядку. Крім того, позивач посилаються на те, що у квартирі зареєстрована неповнолітня онука, проте відповідач зазначені факти не перевірила та дозволу органу опіки та піклування на відповідний правочин не отримувала. Також, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

З наведених підстав, просить визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Кобелєвої А.М. від 31.03.2016 року №29032709 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" скасувати запис про право власності від 25.03.2016 року № 13956455.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених в позовній заяві та з урахуванням уточнення до позовної заяви від 18.08.2016 року, просив позов задовольнити.

Відповідач в поданому письмовому запереченні від 08.08.2016 року пред'явлені позовні вимоги заперечила, мотивуючи тим, що іпотечний договір від 27.07.2006 року є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки, оскільки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання. Вважає, що оскільки звернення стягнення було здійснено на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то відповідне відчуження вважається таким, що здійснене за згодою власника, а отже положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не можуть бути застосовані.

Крім того, відповідач зазначила, що ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» разом із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно було подано весь пакет документів, разом з усіма правовстановлюючими документами. Також зазначає, що оскільки відсутня письмова згода іпотекодержателя для реєстрації неповнолітньої особи у житловому приміщенні, тому вона розцінюється як така, що порушує умови договору та не може впливати на прийняття судом рішення. Посилається на правомірність своїх дій і рішень. Просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач в судове засідання не прибула, подавши 08.08.2016 року заяву про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" Бохонкович В.Є. в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що відповідач, оформляючи право власності за товариством, діяла в межах наданих їй повноважень із дотриманням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України "Про іпотеку", а тому в задоволенні позову просив відмовити.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2006 року між ПАТ "Тас-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №201/0706/88-163. Відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 17 000,00 доларів США, а останній зобов'язався у свою чергу в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

Також, 27.07.2006 року між ПАТ "Тас-Комерцбанк", як іпотекодержателем, та ОСОБА_7, як іпотекодавцем, яка є майновим поручителем ОСОБА_6 по зобов'язаннях, передбачених кредитним договором від 27.07.2006 року №201/0706/88-163, укладено іпотечний договір за №2438, згідно із яким на забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 27.07.2006 року №201/0706/88-163, іпотекодавець передає в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 25.05.2000 року за реєстровим № 707.

Пунктом 12.3. іпотечного договору визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом застереження, які викладені в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

Відповідно до абз. 3 п.п 12.3.1 іпотечного договору сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України "Про іпотеку" свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього пункту договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеку може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов'язання.

Також судом встановлено, що 28.11.2012 року відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами банк відступив ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" свої права та вимоги до позивача за зобов'язаннями по кредитному договору №201/0706/88-163 від 27.07.2006 року та іпотечному договору № 2438 від 27.07.2006 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.05.2014 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27.07.2006 року № 201/0706/88-163 в розмірі 27 416 доларів США 12 центів, що становить в національній валюті згідно курсу НБУ 311 364,87 грн. - звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_7 Дане рішення набрало законної сили 10.06.2014 року.

По примусовому виконанню виконавчого листа №161/4656/14цс, виданого 01.07.2014 року на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.05.2014 року, у виконавчому провадженні № 45274789 винесено постанови від 03.11.2014 року про відкриття виконавчого провадження та від 29.05.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

25.03.2016 року представником третьої особи подано заяву до відповідача про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно. До вказаної заяви додано перелік документів, визначених для вчинення вказаної реєстраційної дії на підставі іпотечного застереження визначеного договором. В матеріалах справи наявне повідомлення ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" за вих. № 512416/ЛЗ-юр від 02.04.2014 року про необхідність виконання порушеного кредитного зобов'язання у менш як 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі його невиконання.

На підставі поданих документів, 31.03.2016 року приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. прийнято рішення № 29032709 про державну реєстрацію за ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта 01. Одночасно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис за № 13956455 про державну реєстрацію права власності. Крім того, на підставі вказаного рішення до Державного реєстру з відкриттям нового розділу внесено записи про обтяження № 13956518 від 01.03.2012 року та № 13956477 від 27.07.2006 року.

На думку суду, позов в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 31.03.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягає задоволенню, враховуючи настпуне.

Так відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є нотаріус.

Пунктом 1 частини третьої вказаної статті визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Згідно з пунктами 2, 5 частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Як вбачається із частини 1 статті 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Тобто, як встановлено у судовому засіданні підставою для реєстрації права власності за ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" є правовідносини, які випливають з укладеного іпотечного договору та регламентуються Законом України "Про іпотеку".

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та умови іпотечного договору, суд вважає, що іпотекодержатель у даному випадку, дотримавшись певних умов, має право при невиконанні зобов'язань за договором зареєструвати за собою право власності на іпотечне майно в позасудовому порядку.

Однак, суд вважає, що відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення про реєстрацію права власності не було дотримано вимоги статей 10, 18, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), пункту 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (далі - Порядок).

Пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 23 Порядку № 1127 визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

В судовому засіданні також встановлено, що при реєстрації права власності 31.03.2016 року за ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" в реєстрі дійсно наявні записи про обтяження вищезазначеного майна № 13956518 від 01.03.2012 року. Зокрема, наявне в реєстрі обтяження за № 13956518 від 01.03.2012 року накладене відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

Відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тобто, наявність в реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде знято. При цьому ні Закон, ні Порядок не встановлюють виключень щодо підстав для такої реєстрації права власності (договір, рішення суду тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11.11.2014 року у справі №21-357а14, яка в силу частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

За таких умов у відповідача були наявні встановлені Законом та Порядком підстави для відмови в державній реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою.

Однак, вказані вимоги чинного законодавства відповідачем дотримано не було, а тому прийняте рішення № 29032709 від 31.03.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта 01 за ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а відтак, позов в цій частині слід задовольнити.

Абзацом 5 пункту 57 Порядку 1127 встановлено, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Отже, на думку суду, лише наявність в реєстрі обтяження за № 13956477 від 27.07.2006 року давало право нотаріусу, яким посвідчено договір іпотеки, на реєстрацію права власності за іпотекодержателем.

Суд вважає, що позовна вимога в частині скасування запису про право власності від 25.03.2016 року № 13956455 в реєстрі, задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з пунктами 2, 5 частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011 року (далі - Порядок № 1141).

Згідно з підпунктами 1, 2, 4, 5, 7 пункту 4 Порядку № 1141 визначено, що ведення Державного реєстру прав передбачає: формування та реєстрацію заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав (далі - база даних про реєстрацію заяв і запитів); пошук відомостей у Державному реєстрі прав; оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно; відкриття розділів Державного реєстру прав та/або внесення записів до нього; внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), скасування записів Державного реєстру прав; закриття розділів Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 41 Порядку № 1141 державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Проаналізувавши вказані норми, суд дійшов висновку, що державний реєстратор має всі необхідні повноваження щодо внесення відповідних змін до реєстру у разі скасування судом рішення, на підставі якого було вчинено реєстраційну дію.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність прийнятого нотаріусом рішення №29032709 від 31.03.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право власності на квартиру, реєстраційний номер об'єкта 01 та скасував його, то наслідком цього є внесення реєстратором відповідних змін до реєстру, які були внесені на підставі вказаного рішення, а саме, скасування запису про право власності.

Крім того, ведення даного реєстру є виключною компетенцією державних реєстраторів, а тому підміна судом повноважень даного суб'єкта владних повноважень є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" заборонено примусове стягнення зазначеного в ньому майна, оскільки вказаний мораторій розповсюджується на примусове стягнення, а не на відносини, які врегульовані договором та прирівнюються в силу закону як таке, що відбувається за згодою власника.

На думку суду, не є обґрунтованими посилання позивача на порушення відповідачем пункту 46 Порядку № 868, оскільки вказаний Порядок на момент прийняття відповідачем рішення, втратив чинність, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1127.

Стосовно доводів позивача на те, що позасудове врегулювання спору може бути застосоване лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на майно на предмет іпотеки, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Зокрема, рішенням суду, яке набрало законної сили 10.06.2014 року, звернено стягнення на вказане іпотечне майно.

Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Тобто, закон не містить обмежень щодо того, що позасудовий порядок звернення стягнення на іпотечне майно не може бути застосовано в порядку, визначеному іпотечним договором, в тому числі коли триває судова процедура.

Інші висновки учасників судового процесу не спростовують висновків суду, зроблених в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за правилами статті 94 КАС України, слід присудити з відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни на користь ОСОБА_7 судовий збір у сумі 501,20 грн., сплачений відповідно до квитанції від 21.07.2016 року №80.

Керуючись статтями 158, частиною 3 статті 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29032709 від 31.03.2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта 01 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 23 серпня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк