Справа № 815/2091/16
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2091/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.,

секретаря Бобровської О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Одеській облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення в частині,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Дочірнє підприємство «Одеській облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі ДП «Одеський облавтодор») до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області (далі ДПІ) з позовом (а.с.3-6, 23-24), в якому, уточнивши вимоги просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.03.2016 року № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 1312576,00грн.

Позивач зазначив, що відповідачем проведена камеральна перевірка, за результатами якої складений акт від 03.03.2016 року про порушення, передбаченого п.203.2 ст.203 ПКУ граничного строку сплати суми узгодженого податкового зобов'язання за поданими податковими деклараціями. На підставі акту перевірки ДПІ прийняло податкові повідомлення-рішення форми «Ш» від 28.03.2016 року № , яким позивача згідно ст. 126 ПК зобов'язано сплатити штраф в сумі 1984043,12 грн. (20% від 9920215,60 грн. погашеної суми податкового боргу) та № , яким позивача згідно ст. 126 ПК зобов'язано сплатити штраф в сумі 171111,54 грн.(10% від 1711115,40 грн. погашеної суми податкового боргу).

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2016 року № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 1312576,00 грн. позивач зазначив, що згідно з актом перевірки порушення по сплаті ПДВ зафіксовані по деклараціях, що були подані у період з 19.07.2012 по 20.11.2014 року (з декларації № від 19.07.2012 року по декларацію № від 20.11.2014 року). Проте пунктом 114.1 ст. 114 ПКУ встановлено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 ст.102 ПКУ визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 ст. 102 ПК, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених ПК, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному судовому порядку.

Позивач вважає, що оскільки на день станом на день складання оскаржуваного повідомлення-рішення (28.03.2016 року) відповідач втратив своє право на визначення сум грошових зобов'язань (штрафних санкцій) по податкових деклараціях, граничний строк сплати по яких знаходиться поза межами 1095 днів, а саме: по деклараціях за червень 2012 року - лютий 2013 року (починаючи з декларації № від 19.07.2012 року поданої за червень 2012 та закінчуючи декларацією № від 18.04.2013 року, оскільки була подана за березень 2013 року, а звітний (податковий) період, згідно п. 203.1 ст. 203 ПК дорівнює календарному місяцю), штрафні санкції йому по вказаним деклараціям у сумі 1312576,00грн. нараховані неправомірно.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав позов необґрунтованим, та зазначив, що штрафні санкції розраховуються з урахуванням граничного терміну сплати податкового зобов'язання - це загальна практика, яка ґрунтується на нормах ПКУ.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності, судом встановлено, що ДП «Одеський облавтодор» зареєстроване 11.05.2002 року за №0001392 та знаходиться на податковому обліку в ДПІ (а.с.18-19,25-30).

ДПІ проведено камеральну перевірку дотримання позивачем правил сплати (перерахування) податків, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, за результатами якої складений акт №748/15-52-15-02 від 03.03.2016 року (а.с.17).

На підставі акту перевірки №748/15-52-15-02 від 03.03.2016 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення форми «Ш» від 28.03.2016 року № , яким позивача згідно ст. 126 ПК зобов'язано сплатити штраф в сумі 1984043,12 грн. (20% від 9920215,60 грн. погашеної суми податкового боргу) та № , яким позивача згідно ст. 126 ПК зобов'язано сплатити штраф в сумі 171111,54 грн.(10% від 1711115,40 грн. погашеної суми податкового боргу) (а.с.8,9).

Позивач по даній справі оскаржив податкове повідомлення - рішення від 28.03.2016 року № у частині застосування штрафних санкцій у сумі 1312576,00грн.

В акті перевірки зазначені податкові декларації з ПДВ, за якими позивач визначив свої податкові зобов'язання, а також зазначені фактичні строки сплати вказаних сум грошових зобов'язань та кількість днів затримки по їх сплаті. Вказані обставини сторонами не оспорюються, та в силу ч.3 ст.72 КАС України, суд вважає їх встановленими та достовірними.

Пунктом 57.1 ст.57 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.203.1 ст.203 ПК України податкова декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Згідно п. 203.2 ст.203 платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідальність за порушення вищезазначених вимог податкового законодавства встановлена ст.126 ПК України, відповідно до якої у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суми штрафних санкцій згідно з актом перевірки за вказаними в ньому податковими деклараціями та фактичної сплати визначених в них платником податків своїх податкових зобов'язань розраховані відповідно до вимог ст.126 ПК України.

Статтею 109 ПКУ визначено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таким чином, суб'єктом податкового правопорушення може бути як платник податків, так і посадові особи контролюючого органу. Об'єктивною стороною податкового правопорушення є протиправні діяння (дія чи бездіяльність).

Відповідно до ст.11 ПКУ видом юридичної відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є фінансова відповідальність, яка встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Статтею 113 ПКУ визначено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.116 ПКУ у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

Таким чином, рішення про застосування штрафних санкцій до платника податків приймається у формі податкового повідомлення - рішення.

Відповідачем таке рішення прийняте 28.03.2016 року.

Статтею 114 ПКУ встановлено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним ст.102 цього Кодексу

Згідно з п.102.1 ст.102 ПКУ контролюючий орган, крім випадків, визначених п.102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 14.1.39 ст.14 ПКУ визначено, що грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.14.1.265 ст.14 ПКУ штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Таким чином, штрафна санкція, яка є складовою грошового зобов'язання платника податків, пов'язана з порушенням платником податків вимог податкового законодавства.

Позивач з урахуванням положень п.203.1ст.203 ПК України, згідно якого податкова декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, вважає, що контролюючий орган при прийнятті рішення про застосування штрафних санкцій рішенням від 28.03.2016 року, не мав права застосовувати ці штрафні санкції пози межами 1095 днів, тобто за спливом строку давності, а саме за деклараціями з ПДВ, які були подані за податкові періоди до березня 2013 року та за березень 2013 року.

Проте суд вважає таку позицію позивача щодо застосування штрафних санкцій за ст.126 ПКУ за порушення граничних строків сплати грошового зобов'язання помилковими, виходячи з наступного.

Законодавець дійсно не ставить початок обчислення строку для визначення грошових зобов'язань платнику податків контролюючим органом в залежність від сплати податкових зобов'язань по поданим деклараціям, а пов'язує його лише з граничним строком подання декларації або його уточнюючого розрахунку до податкової декларації та/ або сплатою податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом. Тобто щодо податкових зобов'язань, які визначаються самостійно платником податків у податковій декларації, контролюючий орган не має права відповідно до п.102.1 ст.102 ПКУ за межами 1095 днів визначити іншу суму грошових зобов'язань ніж ти, що визначені ним в податковій декларації. Зазначене підтверджується положенням п.102.1 ст.102 ПКУ, а саме - якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Проте виходячи зі змісту поняття штрафної санкції (фінансової санкції, штрафу), наданому у п.14.1.265 ст.14 ПКУ, як плати у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, суд вважає, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків, які відповідно до ст.114 ПКУ відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним ст.102 цього Кодексу, застосовуються у строк 1095 днів до дня прийняття рішення про застосування штрафних санкцій за податкове правопорушення, якщо воно було скоєно у цей строк (1095 днів).

Податкове правопорушення у вигляді несплати грошових зобов'язань у строк встановлений податковим законодавством є правопорушенням у формі бездіяльності. Що до сплати податкових зобов'язань по ПДВ, то таке правопорушення у вигляді бездіяльності з урахуванням вимог п.203.2 ст.203 ПКУ починається з 11 дня, що настає за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Зазначене правопорушення породжує наявність у платника податків податкового боргу та відповідно обов'язок контролюючого органу застосування встановлених законом заходів щодо його погашення.

У разі самостійного погашення податкового боргу у вигляді податкових зобов'язань визначених у податковій декларації у платника податків виникає склад податкового правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст.126 ПКУ, а саме за затримку сплати грошового зобов'язання у відсотках погашеної суми податкового боргу в залежності від кількості днів такої затримки.

Дослідивши акт перевірки та розрахунок штрафних санкцій, застосованих до позивача, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача лише в частині нарахованих штрафних санкцій за скоєні податкові правопорушення поза межами 1095 днів від дати прийняття рішення про застосування штрафних санкцій, а саме 28.03.2016 року. Оскільки інші податкові правопорушення у вигляді несвоєчасної сплати податкових зобов'язань були скоєні в межах строку давності, хоча і по податковим деклараціям поданим до 28.03.2013 року, застосування штрафних санкцій за їх скоєння є правомірним.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідачем неправомірно нараховані штрафні санкції у сумі 669122,03грн., оскільки вони нараховані за порушення граничного строку сплати податкових зобов'язань, але ця сплата відбулась за межами 1095 днів до 28.03.2016 року, тобто штрафні санкції нараховані за податкові правопорушення за спливом строку давності щодо їх скоєння, а саме:

- декларація № від 19.07.2012 року, податкове зобов'язання у сумі 3080,90грн. сплачено 30.10.2012 року, сума штрафу 6160,38грн.;

- декларація № від 19.07.2012 року, податкове зобов'язання у сумі 210198,10грн. сплачено 30.10.2012 року, сума штрафу 42039,62грн.;

- декларація № від 20.08.2012 року, податкове зобов'язання у сумі 19,65грн. сплачено 24.12.2012 року, сума штрафу 3,93грн.;

- декларація № від 20.08.2012 року, податкове зобов'язання у сумі 174327,95грн. сплачено 14.12.2012 року, сума штрафу 34865,59грн.;

- декларація № від 20.09.2012 року податкове зобов'язання у сумі 280395,85грн. сплачено 01.02.2013 року, сума штрафу 56079,17грн.;

- декларація № від 20.09.2012 року податкове зобов'язання у сумі 35402,15грн. сплачено 28.12.2012року, сума штрафу 7080,43грн.;

- декларація № від 22.10.2012 року податкове зобов'язання у сумі 21328,85грн. сплачено 15.02.2013року, сума штрафу 4265,77грн.;

- декларація № від 22.10.2012 року податкове зобов'язання у сумі 315798,00грн. сплачено 15.02.2013року, сума штрафу 63159,60грн.;

- декларація № від 22.10.2012 року податкове зобов'язання у сумі 35402,15грн. сплачено 01.02.2013року, сума штрафу 7080,43грн.;

- декларація № від 20.11.2012 року податкове зобов'язання у сумі 365982,00грн. сплачено 15.02.2013року, сума штрафу 73196,40грн.;

- декларація № від 19.12.2012 року податкове зобов'язання у сумі 38358,50грн. сплачено 20.03.2013року, сума штрафу 7671,70грн.;

- декларація № від 19.12.2012 року податкове зобов'язання у сумі 12039,00грн. сплачено 21.02.2013року, сума штрафу 2407,80грн.;

- декларація № від 19.12.2012 року податкове зобов'язання у сумі 304490,50грн. сплачено 15.02.2013року, сума штрафу 60898,10грн.;

- декларація № від 21.01.2013 року податкове зобов'язання у сумі 508045,50грн. сплачено 21.03.2013року, сума штрафу 101609,10грн.;

- декларація № від 21.01.2013 року податкове зобов'язання у сумі 1930,50грн. сплачено 20.03.2013року, сума штрафу 386,10грн.;

- декларація № від 21.01.2013 року податкове зобов'язання у сумі 459711,00грн. сплачено 20.03.2013року, сума штрафу 91942,20грн.

Також неправомірно нараховані штрафні санкції за сплату податкових зобов'язань за постановою суду від 12.11.2012 року по справі 1570/5094/2012: - податкове зобов'язання у сумі 7220,20грн. сплачено 05.11.2012 року, сума штрафу 1444,04грн.; - податкове зобов'язання у сумі 201,00грн. сплачено 28.12.2012року, сума штрафу 40,20грн.; податкове зобов'язання у сумі 542960,35грн. сплачено 28.12.2012року, сума штрафу 108592,07грн.; податкове зобов'язання у сумі 997,00грн. сплачено 28.12.2012року, сума штрафу 199,40грн.

Статтею 86 КАС України визначено, що, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ДП «Одеський облавтодор» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 28.03.2016 року № , яким позивача згідно ст. 126 ПК зобов'язано сплатити штраф в сумі 1984043,12 грн. підлягає скасуванню у частині застосування штрафних санкцій у сумі 669122,03грн.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає необхідним при розподілі судових витрат стягнути з ДПІ за рахунок бюджетних асигнувань витрати на користь позивача у сумі 9990,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Одеській облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення в частині - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області № від 28.03.2016 року, яким нараховані штрафні санкції на суму 1984043,12 грн, в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 669122,03грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Дочірнього підприємства «Одеській облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» судові витрати у сумі 9990,00 грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Катаєва Е.В.