Справа № 805/892/16-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабаш Г.П.
Суддя-доповідач - Гаврищук Тетяна Григорівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року справа №805/892/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

при секретарі судового засідання Челахової О.О.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_3 (за договором)

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Слов'янського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року по справі № 805/892/16-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_4 до Слов'янського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, одноразової грошової допомоги, стягнення грошового забезпечення за два місяці та середнього грошового забезпечення з 06.11.2015 року по момент розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району)про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 02.04.2015 року по 03.11.2015 року в розмірі 39 947,00 грн., одноразову допомогу в розмірі 45 335,04 грн., та грошове забезпечення за дві місяці в розмірі 11 333,76 грн.; зобов'язання виплатити грошове забезпечення з 06.11.2015 року по момент проведення розрахунку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року виключено зі складу відповідачів по справі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 02.04.2015 року по 03.11.2015 року у розмірі 30 360,93 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів); стягнуто одноразову грошову допомогу у розмірі 35 246,80 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги тих обставин, що оскільки позивач протягом двох календарних місяців до 02.04.2015р. фактично не працював, то нарахування середньої заробітної плати ним правомірно проводилось відповідно до останнього абзацу п. 4 Порядку №100 виходячи із посадового окладу позивача, окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років. Судом першої інстанції також не було враховано положення п.3.5.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затв. наказом МВС № 499 від 31.12. 2007р. Відповідач вважає, що затримка виплати грошового забезпечення при звільненні мала місце не з його вини, а тому вимога стосовно виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у Слов'янському МВ ГУ МВС України в Донецькій області.

Наказами МВС України від 29.07.2014 р. №805 та від 12.08.2014 р. №1535о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас у відповідності до п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу займаної посади.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року по справі № 808/7015/14 визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 805 від 29 липня 2014 року, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 1535 о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ; поновлено позивача на посаді помічника начальника міського відділу оперативного чергового четвертої частини штабу Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) ГУМВС України в Донецькій області з 12.08.2014 року; стягнуто зі Слов'янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.08.2014 року по 01.04.2015 року в розмірі 43 105,60 (сорок три тисячі сто п'ять) грн. 02 коп.

Розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу був визначений судом виходячи із середньоденного грошового забезпечення за останні два календарні місяці роботи - 185,80 грн..

На виконання наведеного судового рішення наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року №331о/с позивача поновлено на посаді помічника начальника міського відділу оперативного чергового четвертої частини штабу Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) ГУМВС України в Донецькій області з 12.08.2014 року.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області №354 о/с від 06.11.2015 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 «г» Положення (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року.

Наведені обставини сторонами не оспорюються

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року по справі № 808/7015/14 про поновлення на роботі позивача було виконано лише 03.11.2015 року, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Згідно довідки від 10.05.2016р. №5780п/к/303/02-2016 Слов'янським МВ ГУМВС України в Донецькій області здійснено нарахування та виплату позивачеві суму грошового забезпечення за період з 02.04.2015 року по 03.11.2015 року в розмірі 9037,17 грн.; одноразову грошову виплату при звільненні в сумі 10088,00 грн.

Тобто, факт наявності у позивача права на виплату йому грошового забезпечення за період з 02.04.2015 року по 03.11.2015 року та одноразової грошової виплати при звільненні не є спірним між сторонами. Спірним є порядок обчислення середнього заробітку для визначення розміру наведених виплат.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), згідно п.2 якої чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.

Відповідно до п.п. "є" та "л" п. 1 Порядку № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадках виплати вихідної допомоги; у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата визначено у розділі 2 цього Порядку, за приписами п.2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Частиною 8 цього Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області №5779л/к/303/02-2016 від 10.05.2016 року розмір грошового забезпечення позивача за останні два місяці роботи складало 11333,77 грн., у т.ч. червень 2014 року -6048,14 грн., липень 2014 року 5285,63 грн.. Середньоденне грошове забезпечення (виходячи із 61 календарний день за два місяці) складало 185,80 грн.

Період затримки виконання судового рішення з 02 квітня 2015 року по 03 листопада 2015 року становить 215 календарних днів.

Таким чином, за час невиконання судового рішення з 02 квітня 2015 року по 03 листопада 2015 року на користь позивача підлягає виплаті 39 947,00 грн. (185,80 грн. * 215 календарних днів).

Разом з тим, відповідно до довідки Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 10.05.2016 року №5780л/к/303/02-2016 позивачу за вказаний період нараховано та сплачено компенсацію грошового забезпечення за час затримки у розмірі 9037,17 грн., тобто в меньшому розмірі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині.

У п.3.5.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затв. наказом МВС № 499 від 31.12. 2007р., встановлено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Враховуючи, що предметом позову по цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а не стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення, посилання відповідача на наведену норму, колегією суддів не прийнято до уваги.

Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розрахунку середньоденної заробітної плати не було враховано положення п.1.7 Інструкції. про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС № 499 від 31.12. 2007р., за приписами якої при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата, внаслідок чого помилково визначено суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу виходячи з робочих днів .

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Позивачем апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції не подавалась.

Стосовно вимог позивача про стягнення одноразової грошової допомоги в розмірі 45 335,04 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до абз. 3 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому згідно абз. 8 цього ж пункту строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Згідно наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 7 грудня 2015 року № 7 о/с лк вислуга років позивача у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги становить 16 років 07 місяців 23 дні.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивач звільнений із займаної посади 6 листопада 2015 року; протягом часу з 13 серпня 2014 року (наступний день після його першого звільнення) і по день наступного звільнення (6 листопада 2015 року) позивач фактично не працював. Таким чином, останні два (повних) місяця роботи (служби), які передували звільненню позивача - це червень та липень 2014 року.

Згідно довідки Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області №5779л/к/303/02-2016 від 10.05.2016 року розмір грошового забезпечення позивача за останні два місяці роботи складав 11333,77 грн., у т.ч. червень 2014 року - 6048,14 грн., липень 2014 року 5285,63 грн.. Середнє грошове забезпечення за останні два місяці складало 5666,88 грн.

Таким чином, розмір грошової одноразової допомоги, що мала бути нарахована та сплачена позивачу під час його звільнення за скороченням штатів відповідно до абз. 3 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, становить: 45335,04грн (5666,88 грн. х 50% = 2 833,44 грн. * 16 років ).

Враховуючи сплату відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 10088,00 грн., на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 35247,04 грн. (45335,04грн.- 10088,00 грн.). За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивач протягом двох календарних місяців до 02.04.2015р. фактично не працював, то нарахування середньої заробітної плати ним правомірно проводилось відповідно до останнього абзацу п. 4 Порядку №100 виходячи із посадового окладу позивача, окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Порядок визначення періоду, за який обчислюється середня заробітна плата врегульовано у розділі 2 Порядку №100, за приписами п.2 якого час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було обчислено середню заробітну плату виходячи з виплат за останні два (повних) місяця роботи (служби), які передували звільненню позивача, а саме червень-липень 2014 року.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст..117 КЗпП України було зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середнє грошове забезпечення за період з 06.11.2016 року по 08.06.2016 року.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у статті 116 КЗпП.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у день звільнення не працював, з вимогою про розрахунок у відповідності до вимог ст..116 КЗпП України до відповідача не звертався. Наведені обставини були підтверджені представником позивача під час апеляційного провадження.

Тобто, відповідачем не було порушено строки розрахунку, встановлені ст.. ст..116 КЗпП України, а тому відсутні правові підстави для застосування відповідальності у відповідності до вимог ст..117 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов в цій частині.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для часткового скасування постанови та прийняття нової постанови.

Керуючись статтями 24, 99-100, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слов'янського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року по справі № 805/892/16-а - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року по справі № 805/892/16-а - скасувати в частині зобов'язання Слов'янський міський відділ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по 08.06.2016 року.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до Слов'янського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) про зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по момент проведення розрахунку - відмовити.

В інший частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року по справі № 805/892/16-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 серпня 2016 року.

Постанова у повному обсязі буде складена у нарадчій кімнаті 26 серпня 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А.Блохін

М.Г.Сухарьок