Справа № 815/3615/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3615/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

при секретарі: Музики І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

за участю представника відповідача Врублєвської Т.М. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.06.2016 року про нарахування земельного податку на 2016 рік у сумі 15 101,49 гривень, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги наступними доводами.

Як зазначає позивач, 23 червня 2016 року нею отримано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 02.06.2016 року про нарахування ОСОБА_3 земельного податку на 2016 рік у сумі 15 101,49 гривень на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що права ОСОБА_3 на земельну ділянку не оформлені. На цій ділянці розташовано багатоквартирний житловий будинок, у якому вона має на праві спільної власності нежитлове приміщення. Позивач зареєстровано фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку, та використовує приміщення та земельну ділянку у своєї господарської діяльності згідно КВЕД -надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, тому, вона звільнена від податку на земельну ділянку, як фізична чи юридична особа.

У позові ОСОБА_3 зазначає, що оцінка для нарахування земельного податку є протиправною, так як здійснювалася на підставі рішення Одеської міської ради № 41-VI від 28.12.2010 року, яке було скасовано Постановою Приморського районного суду м .Одеси від 10.12.2014 року по адміністративній справі №522/11050/14-а, та Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року - залишено без змін.

Таким чином, позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 02.06.2016 року Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про нарахування земельного податку на 2016 рік у сумі 15 101,49 гривень є протиправним та підлягає скасуванню.

В ході розгляду справи, представник позивача, посилаючись на обґрунтування, викладені у адміністративному позові підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, в яких зазначив, що 02 червня 2016 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення № від 02.06.2016 року, яким визначено позивачці суму податкового зобов'язання з плати на землю, що вноситься фізичними особами у сумі 15101,49 гривень. Сума земельного податку було визначено позивачу власниці ? частини нежилого приміщення магазину «Мебель» загальною площею 380,5 мІ розташованого на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача також зазначив, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частками) з урахування пропорційної частки прибудинкової території з дати реєстрації права власності на нерухоме майно.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Спірні правовідносини між сторонами, виникли з приводу правильного застосування положень п.п. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового Кодексу України, оскільки позивач вважає, що він як платник єдиного податку звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку за користування земельними ділянками, що використовуються ним для провадження господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка - ОСОБА_3 є платником податків і зборів, передбачених ПК України .

Судом встановлено, що позивачка є власницею ? частини нежилого приміщення магазину «Мебель», загальною площею 380,5 мІ, розташованого на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, та зареєстрований за № 324, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 56013377 сформованого 25.03.2016 року.

До 01.04.2016 року приміщення використовував попередній співвласник ОСОБА_5

Згідно витягу №795 від 31.03.2016 року реєстру платників єдиного податку, позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець, та є платником єдиного податку 3 групи з 01.01 2012 року.

Одним з видів господарської діяльності позивачки згідно з КВЕД, код 68.20 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

01.04.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали договір оренди № 2 на ? частину нежилого приміщення магазину «Мебель», загальною площею 380,5 мІ, на підставі якого позивачка передає ОСОБА_6 в оренду 190,25 мІ (свою частину) вищезазначеного приміщення.

Тобто, нежитлове приміщення позивача використовується для провадження господарської діяльності за видами, що зазначені у Реєстрі платників єдиного податку - для надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна та для здійснення торгівлі за кодами діяльності, зазначеному у цьому Реєстрі.

29.04.2016 року позивачка з іншим співвласником звернулась до ДПІ у Приморському районі м. Одеса Головного управління ДФС в Одеській області з заявою про надання інформації відносно сплати земельного податку платником єдиного податку.

Листом відповідача від 16.05.2016 року №11106/5/15-53/13-03, ОСОБА_3 повідомлена, що відповідно до п.п.4 .п.297.1 ст.297 Податкового Кодексу України фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, зокрема, з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку на земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої-третьої груп для провадження господарської діяльності. В зазначеній відповіді відповідач також посилається на інші нормативні акти, додатком до відповіді є розрахунок земельного податку попередньому власнику - ОСОБА_5 за 2015 року.

Із зазначеного листа не вбачається конкретної відповіді на поставлене позивачкою запитання.

02.06.2016 року, відповідачем, згідно п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.286.5 ст.286 Податкового Кодексу України прийняте податкове повідомлення-рішення № 3, на суму податкового зобов'язання з плати на землю, що вноситься фізичними особами у сумі 15 101,49 гривень.

Як вбачається з розрахунку земельного податку на 2016 рік за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с.10), сума земельного податку визначено позивачці на земельну ділянку площею 87,36 мІ з урахуванням нормативно-грошової оцінки за 1 кв.м. 4134,41; ставки податку (у % до грошової оцінки) 3, індексу інфляції на 2015 рік - 1,249; індексу інфляції на 2016 рік - 1,433.

При цьому, відповідачем, для розрахунку площі земельної ділянки, за яку, на думку відповідача, позивач має сплачувати земельний податок, прийнятий «Розрахунок частки в домоволодінні для визначення дольової участі в землекористуванні за адресою АДРЕСА_1 (частка ? у нежилому приміщенні, магазину «Меблі»), що належить гр. ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу р.4663 від 27.11.2007 р., зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» за №9653252 від 14.12.2007р.», розроблений КП Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за вих.№77 від 07.06.2013 року.

Основним законодавчим актом, що регулює земельні відносини в Україні є Земельний кодекс України (далі ЗК України). Сплата податків за землю здійснюється відповідно до Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 269, 270 ПК України, платниками земельного податку є, зокрема, власники земельних ділянок та землекористувачі, а об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що нерухоме майно - це земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно із пунктом 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 286.6 ст. 286 ПК України, передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, - податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до пункту 287.8 статті 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справлення податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу.

Згідно до пп.4 п.297.1 ст.297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, суд дійшов наступного висновку.

Враховуючи, що позивач є платником єдиного податку третьої групи, власником нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку та здійснює діяльність, пов'язану із наданням в оренду власного чи орендованого майна (згідно з КВЕД 68.20), то позивач не є платником земельного податку під нежилим приміщенням (його частиною) у багатоквартирному жилому будинку з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, так як така земельна ділянка використовується ним виключно для здійснення господарської діяльності.

Крім того, суд зауважує на те, що зазначене податкове-повідомлення рішення, навіть за умови його правомірності, на думку відповідача, було прийнято з порушенням норм чинного законодавства з наступних підстав.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов'язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель визначає Закон України "Про оцінку земель" від 11.12.2003 року № 1378-IV.

Згідно п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку на землю та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оцінку земель», підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Підставою для оцінки та нарахування земельного податку було Рішення Одеської міської ради № 41-VI від 28.12.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеса».

Згідно Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року по адміністративній справі №522/11050/14-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛАЗ» до Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРС» було визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси» та визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси». Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року вищезазначена постанова залишена без змін.

Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

На момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси» та рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси» були скасовані

Судом також встановлено, а відповідачем не спростовано, що всупереч п. 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку позивачці були не дані державного земельного кадастру, а розрахунок розроблений КП Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що податковий орган протиправно нарахував позивачці, як особі-підприємцю земельний податок, в наслідок чого протиправно прийняв податкове повідомлення-рішення № 3, яким нарахував суму податкового зобов'язання з плати на землю, як фізичній особі у сумі 15 101,49 гривень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС, України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, а інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних та допустимих доказів, які підтверджують правомірність прийняття Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області податкового повідомлення-рішень, відповідач суду не надав.

З огляду на системний аналіз приведених вище норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що повідомлення-рішення № 3, яким нараховано позивачці суму податкового зобов'язання - земельний податок з фізичних осіб, Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7-9, 11, 14, 70, 71, 86, 159-164, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.06.2016 року Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В.Бжассо

.