Справа № 826/7548/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року м. Київ К/800/36038/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (головує в судовому засіданні),
Олексієнка М.М.,
Пасічник С.С.,
секретаря судового засідання Ковтонюка С.Д.,

за участю представника відповідача Пуленця А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до Кабінету Міністрів України про визнання неправомірною бездіяльності,

за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року,

встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) про визнання неправомірною бездіяльність КМУ щодо приведення у відповідність постанови КМУ від 10 листопада 2010 року №1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Постанова № 1025) до вимог статті 13 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03 листопада 2012 року №5029-VI (далі - Закон № №5029-VI); зобов'язання КМУ привести у відповідність постанову № 1025 до вимог статті 13 Закону №5029-VI.

Зазначав, що всупереч вимог пункту 4 Перехідних положень Закону №5029-VI відповідачем у тримісячний термін не було вчинено дій щодо приведення його актів у відповідність до положень цього Закону, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості реалізувати передбачене статтею 13 Закону №5029-VI право на отримання документів, що посвідчують особу, виконаних державною та однією з регіональних мов.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність КМУ щодо приведення у відповідність постанови КМУ від 10 листопада 2010 року №1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану» до вимог статті 13 Закону України «Про засади державної мовної політики». Зобов'язано КМУ привести у відповідність постанову КМУ від 10 листопада 2010 року №1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану» до вимог статті 13 Закону України «Про засади державної мовної політики». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі КМУ, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. Скаргу мотивує тим, що Прикінцеві положення Закону №5029-VI не зобов'язують КМУ забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації положень статті 13 цього Закону. Право позивача у спірних правовідносинах порушено не КМУ, а відділом державної реєстрації актів цивільного стану, яке відмовило позивачу у видачі документів.

Справа розглядається за відсутності позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року у справі №815/6509/14 адміністративний позов ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_3, до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (далі - ВДРАЦС у Приморському районі РС Одеського МУЮ), задоволено та зобов'язано відповідача:

- внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 №91 від 09 березня 2000 року в частині прізвища, власного імені та по-батькові батька ОСОБА_5, зазначивши його прізвище, ім'я, по-батькові замість «ОСОБА_4» у транскрибованому з російської мови написанні українською мовою як «ОСОБА_4» та прізвище та по батькові дитини, замість «ОСОБА_5» у транскрибованому з російської мови написанні українською мовою як «ОСОБА_5»;

- внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 №516 від 27 серпня 2003 pоку в частині прізвища, власного імені та по-батькові батька ОСОБА_6, зазначивши його прізвище, ім'я, по-батькові замість «ОСОБА_4» у транскрибованому з російської мови написанні українською мовою як «ОСОБА_4» та прізвище та по-батькові дитини, замість «ОСОБА_6» у транскрибованому з російської мови написанні українською мовою як «ОСОБА_6»;

- внести зміни до актового запису про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_10, зазначивши прізвище, ім'я та по-батькові чоловіка замість «ОСОБА_4» у транскрибованому з російської мови написанні українською мовою як «ОСОБА_4»;

- у зв'язку із неможливістю здійснювати юрисдикцію України над м. Севастополь, до якого у теперішній час входить місце народження ОСОБА_4, поновити актовий запис про народження ОСОБА_4, зазначивши його прізвище, ім'я та по батькові замість «ОСОБА_4» у транскрибованому з російської мови написанні українською мовою як «ОСОБА_4», та прізвище, ім'я та по батькові його батька - замість «ОСОБА_11» у транскрибованому з російської мови написанні українською мовою як «ОСОБА_11»;

- внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3, зазначивши його прізвище, ім'я та по-батькові замість «ОСОБА_3» у транскрибованому з російської мови написанні українською мовою як «ОСОБА_3» та прізвище, ім'я та по-батькові його батька - замість «ОСОБА_4» у транскрибованому з російської мови написанні українською мовою як «ОСОБА_4»;

- зазначити в свідоцтві про народження доньки ОСОБА_4, поруч з написом державною мовою «ОСОБА_5» російською мовою «ОСОБА_5» відповідно до статті 13 Закону України «Про засади державної мовної політики»;

- зазначити в свідоцтві про народження доньки ОСОБА_4, поруч з написом державною мовою «ОСОБА_6» російською мовою «ОСОБА_6» відповідно до статті 13 Закону України «Про засади державної мовної політики».

За цим судовим рішенням 08 грудня 2014 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №815/6509/14.

Листом ВДРАЦС у Приморському районі РС Одеського МУЮ від 26 березня 2015 року №938/12.4-61 повідомлено позивача, що пункти 6 та 7 виконавчого листа щодо зобов'язання ВДРАЦС у Приморському районі РС Одеського МУЮ поруч з написом державною мовою зазначити імена дітей російською мовою відповідно до статті 13 Закону №5029-VI виконати неможливо, оскільки затверджені постановою КМУ №1025 зразки актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану передбачають друкування в них тексту виключно українською мовою.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанції виходили з того, що КМУ був зобов'язаний забезпечити приведення у відповідність своїх нормативних актів вимогам Закону №5029-VI шляхом внесення змін до постанови №1025 або ухвалення нового акту з визнанням попереднього таким, що втратив чинність тощо.

Згідно зі статтею 3 Закону №5029-VI кожен має право вільно визначати мову, яку вважає рідною, і вибирати мову спілкування, а також визнавати себе двомовним чи багатомовним і змінювати свої мовні уподобання. Кожен незалежно від етнічного походження, національно-культурної самоідентифікації, місця проживання, релігійних переконань має право вільно користуватися будь-якою мовою у суспільному та приватному житті, вивчати і підтримувати будь-яку мову.

Відповідно до статті 5 Закону №5029-VI державна мовна політика України базується на визнанні і всебічному розвитку української мови як державної і гарантуванні вільного розвитку регіональних мов або мов меншин, інших мов, а також права мовного самовизначення і мовних уподобань кожної людини.

Регіональна мова або мова меншини - мова, яка традиційно використовується в межах певної території держави громадянами цієї держави, які складають групу, що за своєю чисельністю менша, ніж решта населення цієї держави, та/або відрізняється від офіційної мови (мов) цієї держави (стаття 1 Закону №5029-VI).

Суди встановили, що згідно з пунктом 1 рішення Одеської обласної ради «Про заходи щодо імплементації положень Закону України «Про засади державної мовної політики» на території Одеської області» від 15 серпня 2012 року №578-VI на території Одеської області (де проживає позивач разом із своєю сім'єю) поряд з українською мовою, як державною, поширеною є російська мова, як регіональна, та до неї застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов, що передбачені у Законі України «Про засади державної мовної політики».

Частиною 1 статті 13 Закону №5029-VI визначено, що паспорт громадянина України або документ, що його заміняє, і відомості про його власника, що вносяться до нього, виконуються державною мовою і поруч, за вибором громадянина, однією з регіональних мов або мов меншин України. Дія цього положення поширюється й на інші офіційні документи, що посвідчують особу громадянина України або відомості про неї (записи актів громадянського стану і документи, що видаються органами реєстрації актів громадянського стану, документ про освіту, трудова книжка, військовий квиток та інші офіційні документи), а також документи, що посвідчують особу іноземця або особу без громадянства, у разі наявності письмової заяви особи.

В силу пункту 1 розділу Х Прикінцевих положень Закону України «Про засади державної мовної політики» цей Закон набирає чинності з дня його опублікування.

Пунктом 4 розділу Х Прикінцевих положень Закону України «Про засади державної мовної політики» Кабінету Міністрів України приписано у тримісячний термін забезпечити приведення своїх нормативно-правових актів і нормативно-правових актів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади у відповідність із цим Законом.

До приведення у відповідність із цим Законом чинні нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону (пунктом 4 розділу Х Прикінцевих положень Закону №5029-VI).

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону №5029-VI організація виконання Закону України «Про засади державної мовної політики» покладається, зокрема, на Кабінет Міністрів України.

З наведеного слідує, що положеннями Закону №5029-VI передбачено можливість видання органами реєстрації актів цивільного стану документів, виконаних державною мовою і поруч, за вибором громадянина, однією з регіональних мов або мов меншин України.

Разом з тим, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1025 зразки актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану передбачають друкування в них тексту лише українською мовою.

Тобто, постанова Кабінету Міністрів України №1025 в зазначеній частині не відповідає положенням Закону №5029-VI.

З метою усунення суперечностей положень документів різної юридичної сили пунктом 1 розділу Х Прикінцевих положень Закону №5029-VI Кабінету Міністрів України як органу, на якого покладено обов'язок з організації виконання цього Закону, встановлено строк, в який він повинен був забезпечити приведення у відповідність своїх нормативних актів до вимог Закону.

Однак дій, спрямованих на виконання вимог закону, Кабінет Міністрів України не вчинив, чим допустив бездіяльність.

Суди правильно виходили з того, що неоднозначне тлумачення положень постанови №1025 у контексті статті 13 Закону №5029-VI спричиняє існування нормативної невизначеності і, як наслідок, процедурної неврегульованості правовідносин щодо реалізації права громадян на отримання офіційних документів, що посвідчують особу, виконаних державною мовою і поруч, за її вибором, однією з регіональних мов.

Враховуючи, що Законом №5029-VI зобов'язано Кабінет Міністрів України забезпечити приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону, до таких нормативно-правових актів належить і постанова №1025, а відповідних дій Кабінет Міністрів України не вчинив, суди обґрунтовано задовольнили позов.

Доводи відповідача про те, що права позивача порушені не КМУ, а відділом державної реєстрації актів цивільного стану, який відмовився забезпечити виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року у справі №815/6509/14, не заперечують можливості позивача на звернення до суду з цим позовом, оскільки він є суб'єктом правовідносин, у яких застосовується постанова КМУ №1025.

Стосовно посилань касаційної скарги про відсутність в Законі №5029-VI імперативних приписів щодо обов'язку КМУ вчиняти ті чи інші дії, то положення пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень Закону буквально свідчать про необхідність приведення КМУ своїх нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону, що є прямим обов'язком.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Олексієнко М.М.
Пасічник С.С.