Справа № 805/1099/16-а
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року справа №805/1099/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д.,

за участі секретаря судового засідання: Терзі Д.А.

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року у справі № 805/1099/16-а (головуючий І інстанції Тарасенко І. М.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні.

В обґрунтування позову зазначив, що він до 06.03.2015 року займав посаду начальника оперативно пошукового відділу управління карного розшуку ГУ МВС України в Донецькій області і виконував свої функціональні обовязки на службі.

06 березня 2015 року ОСОБА_2 було ознайомлено з витягом із наказу ГУ МВС України в Донецькій області № 361 о/с від 07.10.2014 року про нарахування вислуги років у звязку із звільненням з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/5224/15 від 11.06.0215 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року, накази МВС про звільнення ОСОБА_2 № 865 від 07.08.2014 року та № 1680 від 27.08.2014 року було скасовано, та прийняте рішення про негайне поновлення ОСОБА_2 на посаді та виплату позивачу суму за час вимушеного прогулу.

Наприкінці листопада 2015 року позивач дізнався про своє поновлення на службі в ГУ МВС України в Донецькій області та повторне звільнення.

02.12.2015 року позивач був ознайомлений з витягом із наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 354 о/с від 06.11.2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ, згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України Про національну Поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 г через скорочення штатів.

Посилаючись на ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, п. 10 Порядку обчислення вислуги років, признання та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, позивач стверджував, що при звільненні з органів внутрішніх справ ГУМВС в області мало нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

12 квітня 2016 року на банківську карту ОСОБА_2 відповідачем була нарахована сума одноразової грошової допомоги при звільненні через скорочення штату у розмірі 22785, 75 грн.

Позивач наголошував, що останніми повними місяцями його служби слід вважати серпень вересень 2014 року, що встановлено Окружним адміністративним судом м. Києва.

Він вважав, що відповідачем було невірно розрахована сума одноразової грошової допомоги при звільненні через скорочення штату.

На підставі викладених обставин, позивач просив визнати нечинним, проведений відповідачем ГУ МВС України в Донецькій області, розрахунок одноразової грошової допомоги у звязку із звільненням ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ через скорочення штатів; зобовязати відповідача ГУ МВС України в Донецькій області перерахувати належним чином одноразову грошову допомогу у звязку із звільненням з органів внутрішніх справ через скорочення штатів; стягнути з ГУ МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 недоплачену суму одноразової грошової допомоги у звязку із звільненням з органів внутрішніх справ через скорочення штатів у розмірі 59145, 67 грн.; стягнути з ГУ МВС України в Донецькій області на користь Позивача матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у розмірі 8624,37 грн.; стягнути з ГУ МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 суму грошового забезпечення за два місяці наступні за днем звільнення у розмірі 17248,74 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року за клопотанням позивача залишено без розгляду адміністративний позов в частині вимог: визнання нечинним, проведений відповідачем ГУ МВС України в Донецькій області, розрахунок одноразової грошової допомоги у звязку із звільненням ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ через скорочення штатів; стягнення з ГУ МВС України в Донецькій області на користь Позивача матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у розмірі 8624,37 грн.; стягнення з ГУ МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 суму грошового забезпечення за два місяці наступні за днем звільнення у розмірі 17248,74 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року позов задоволено.

Суд 1 інстанції стягнув з Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 недоплачену суму одноразової грошової допомоги у звязку із звільненням з органів внутрішніх справ через скорочення штатів у розмірі 59145 (пятдесят девять тисяч сто сорок пять) грн. 67 коп.

Задовольняючи позов, суд 1 інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не доведений факт правомірності не нарахування позивачу грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку середньомісячного грошового забезпечення у розмірі 8624,37 грн.

Не погодившись з рішенням суду 1 інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом 1 інстанції при прийнятті рішення про стягнення недоплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні, помилково застосовано до спірних правовідносин положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Апелянт вважає що до даних правовідносин слід застосовувати норми спеціального законодавства, а саме Закони України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17.07.1992 року № 393, «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.207 року № 1294. Апелянт також зазначив, що вимушеним прогулом за рішенням суду визначений період з 01.10.2014 року, до дня фактичного поновлення на посаді 03.11.2015 року, за який позивачу було виплачено середньомісячний заробіток. З дати видання наказу (з 03.11.2015 року) позивачу було нараховане грошове забезпечення у загальному розмірі 2398,50грн. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 01.02.2016 року № 8 о/с внесено зміни до наказу від 06.11.2015 року № 354 о/с, та оголошено ОСОБА_2 вислугу років на день звільнення зі служби 19 років 03 місяці 01 день. Як зазначив відповідач, загальний розмір виплати ОСОБА_2 склав 22785,75грн., який був розрахований за формулою 2398,50грн.*50%*19 календарних років вислуги. При надходженні відповідного фінансування з Державного бюджету України, 12.04.2016 року позивачу з відрахуванням обовязкових податків була виплачена допомога у сумі 22443,96грн. Таким чином, апелянт вважає, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується з розміру місячного грошового забезпечення працівника, а не з розміру середньої заробітної плати, розрахованої судом 1 інстанції відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу та в режимі відеоконференції відповідно до ст.ст. 41, 122-1 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача скаргу підтримав, а позивач проти її задоволення заперечували.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2015 року яка набула чинності 22.10.2015 року, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 865 від 07 серпня 2014 року у частини звільнення начальника оперативно пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу); визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області № 1680 о/с від 27 серпня 2014 року в частині звільнення начальника оперативно - пошукового відділу управління карного розшуку ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу); визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління внутрішніх справ України в Донецькій області № 316 о/с від 07 жовтня 2014 року в частині нарахування ОСОБА_2 вислуги років та відсутності в ньому пільгового обчислення вислуги років; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника оперативно - пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 28 серпня 2014 року; зобов'язано Головне управління Міністерство внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2014 року по день фактичного поновлення на посаді; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З наказу від 01.02.2016 року № 8 о/с вбачається, що вислуга років позивача станом на 06.11.2015 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги складає 19 років 03 місяці 01 день, у пільговому обчисленні 24 роки 08 місяців 28 днів.

Відповідно витягу з наказу від 06.11.2015 року № 354 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України Про національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС майора міліції ОСОБА_5 старшого оперуповноваженого в ОВС відділу розкриття злочинів проти особи УКР ГУМВС в області з 06.11.2015 року звільнено з ОВС у запас ЗС (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 г (через скорочення штатів).

З листа відповідача від 01.09.2015 року № 15/89 вбачається, що середній розмір грошового забезпечення позивача (із розрахунку за період з серпня 2014 року по вересень 2014 року) складає 8624, 37 грн.

Листом № MPL/89 від 06.05.2016 року Відділення ПАТ ПУМБ Регіонального центру в м. Маріуполь підтверджено зарахування коштів у розмірі 22443,96 грн. на картковий рахунок ОСОБА_2 ОСОБА_1 зарахування 12.04.2016 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі Закон № 565), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 565 особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Ч. 1 ст. 18 Закону № 565 було визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114).

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України Про Національну поліцію № 580-VIII (далі Закон № 580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Закон № 580 офіційно оприлюднений 06 серпня 2015 року у газеті Голос України № 141-142.

Відповідно до п. 1 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580 цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини пятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Таким чином, з 07 серпня 2015 року набули чинності п.п. 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580.

Згідно з п. 10 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580, який набув чинності з 07 серпня 2015 року, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон № 2262 має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

На час виникнення спірних правовідносин (день звільнення позивача) Закон № 2262 діяв у редакції від 01 квітня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби через скорочення штатів виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2262 виплата зазначеної в частині першій цієї статті одноразової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального звязку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та на виконання постанови Верховної Ради України Про порядок введення в дію Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнята постанова Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей від 17 липня 1992 року № 393 (далі Постанова КМУ № 393).

На час виникнення спірних правовідносин Постанова КМУ № 393 діяла у редакції від 04 жовтня 2015 року.

Згідно з абз. 3 п. 10 Постанови КМУ № 393 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби через скорочення штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абз. 8 п. 10 Постанови КМУ № 393 строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Абз. 1 п. 14 Постанови КМУ № 393 визначено, що одноразова грошова допомога, передбачена п. 10 цієї постанови, виплачується Міністерством внутрішніх справ за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для його утримання.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07 листопада 2007 року № 1294 (далі Постанова КМУ № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови КМУ № 1294 виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499).

Відповідно до абз. 1 п. 1.6. Інструкції № 499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, позивач як особа звільнена за скороченням штату та маюча станом на 06.11.2015 року більше 10 років вислуги, набув право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.п. є та л п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадках виплати вихідної допомоги; у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абз. 3 п. 2 цього Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивач звільнений з органів внутрішніх справ 06 березня 2015 року. Перше звільнення ОСОБА_2 мало місце 07 серпня 2014 року, проте після цього він фактично працював впродовж серпня та вересня 2014 року та отримував грошове забезпечення за цей період.

Ці обставини встановлені такими, що набрали законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва та Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/5224/15, а тому в силу положень ч. 1 ст. 72 КАС України не підлягають доведенню під час розгляду цієї справи .

Згідно з абз. 4 п. 2 Порядку № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи, а якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п. 4 цього Порядку, а саме: в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Тобто у абз. 4 п. 2 Порядку № 100 йдеться про обчислення середньої заробітної плати виключно у випадках, коли за особою зберігається заробіток (грошове забезпечення).

Умови збереження грошового забезпечення визначені п. 2.18 Інструкції № 499, згідно з яким особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеним на керівну та педагогічну роботу зі спеціальних дисциплін у вищі навчальні заклади МВС, у кожному конкретному випадку можуть бути збережені посадові оклади за останніми до призначення в навчальні заклади основними (які виконуються не тимчасово) штатними посадами Міністром внутрішніх справ України; у такому самому порядку можуть бути збережені посадові оклади за останньою штатною посадою особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, призначеним на керівну та педагогічну роботу зі спеціальних дисциплін у вищих училищах професійної підготовки та навчальних центрах підготовки працівників органів внутрішніх справ.

Згідно абз. 6 п. 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Судами встановлено, що грошове забезпечення позивача за серпень 2014 року становило 8108,38 грн., за вересень 2014 року 9140,35 грн.

Середньомісячне грошове забезпечення позивача становило 8624,37 грн. ((грошове забезпечення за серпень 2014 року + грошове забезпечення за вересень 2014 року) / 2), тобто (8108,38 грн. + 9140,35 грн.) / 2 = 8624,37 грн.).

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги, що мала бути нарахована та сплачена позивачу під час його звільнення через скорочення штатів відповідно до абз. 3 п. 10 Постанови № 393, складає: 8624,37 грн. х 50% х 19 = 81931,42 грн.

Як вбачається з матеріалів справи середньомісячне грошове забезпечення позивача у вимушеному прогулі складало 8624,37 грн. ОСОБА_1 сума підтверджується відповідачем у листі від 01.09.2015 року.

Отже, з урахуванням вищевказаного, апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1 інстанції про виникнення у відповідача обовязку здійснити ОСОБА_2 розрахунок матеріальної допомоги при звільненні з урахуванням матеріального забезпечення позивача у розмірі 8624,37 грн. Таким чином відповідач повинен був нарахувати та виплатити ОСОБА_2 81931,42 грн. (8624,37 грн. : 2 = 4312,18 коп. х 19 років служби).

Оскільки відповідач вже виплатив частково грошову допомогу при звільнені у сумі 22785,75 грн., та на даний час відповідач має заборгованість перед ОСОБА_2 у сумі 59145,67 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідачем не доведений факт правомірності не нарахування позивачу грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку середньомісячного грошового забезпечення у розмірі 8624,37 грн.

Враховуючи встановлені по справі обставини колегія суддів вважає, що рішення суду 1 інстанції прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду 1 інстанції і підстави для скасування постанови відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 122-1, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року у справі № 805/1099/16-а залишити без задоволення, а постанову суду 1 інстанції без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.В. Ляшенко

Судді Л.В. Ястребова

ОСОБА_6