Справа № 810/2406/16
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2016 року Справа № 810/2406/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Грещук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання недійсним наказу та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа - ОСОБА_2, в якому просить суд:

визнати недійсним наказ відповідача від 16.03.2015 № 10-3301/15-15-сг "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки у власність";

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та її кадастровий номер НОМЕР_1 в Державному земельному кадастрі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оспорюваним рішенням порушуються її права як землекористувача, адже відповідач не врахував, що земельна ділянка, відносно якої відповідач надав дозвіл на розроблення документації із землеустрою третій особі, 22 травня 1992 року рішенням органу місцевого самоврядування була передана у користування батькам позивача, а після їх смерті перебуває у користуванні позивача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив що при прийнятті оспорюваного рішення діяв на підставі і в межах повноважень, що визначені законом. Відповідач заперечував твердження позивача про наявність у неї права користування земельною ділянкою, оскільки, не зважаючи на рішення органу місцевого самоврядування, з 1992 року померлі батьки позивача та позивач право користування спірною земельною ділянкою в установленому порядку не набули. Відповідач стверджував, що на законних підставах задовольнив заяву третьої особи щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, жодні обставини, які б були підставою для відмови у задоволенні заяви третьої особи, під час розгляду документів не виявлено.

Третя особа - ОСОБА_2 про дату час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, надіслав клопотання про відкладення судового розгляду. Суд, керуючись положеннями частини другої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, визнав клопотання третьої особи безпідставним та ухвалив про розгляд справи за відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

У лютому 2013 року ОСОБА_2 (третя особа у даній справі) звернувся до року Головного управління Держземагенства у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована на території с. Требухів Броварського району Київської області.

16 березня 2015 року за результатом розгляду клопотання ОСОБА_2 Головне управління Держземагенства у Київській області видало наказ № 10-3301/15-15-сг, відповідно до якого ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, орієнтовною площею земельної ділянки 0,1000 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності. У зв'язку з прийнятим рішенням у Державному земельному кадастрі сформовано земельну ділянку за НОМЕР_1.

Позивач в обґрунтування позову стверджувала, що вказаним наказом і діями відповідача порушуються її права як особи, яка впродовж 24 років добросовісно користується цією ж земельною ділянкою.

Як встановив суд, 22.05.1992 року рішенням Х позачергової сесії ХХХІ скликання Требухівської сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області ОСОБА_3 (матері позивача) виділено земельну ділянку розміром 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства у тимчасове користування терміном на один рік.

На підтвердження вказаної обставини позивач представила суду копії витягу з господарської книги села Требухів за 1992 - 1995 роки для домогосподарства з особовим рахунком НОМЕР_2; облікової картки по господарському обліку НОМЕР_3 на 2016 - 2020 року, квитанцій про сплату земельного податку за 2005 - 2016 роки.

Однак, суд встановив, документи, що посвідчують право власності або право користування спірною землею ані мати позивача - ОСОБА_3, ані позивач, не оформлювали.

У березні 2010 року позивач розпочала процедуру приватизації спірної земельної ділянки (розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 16.03.2010 № 482 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства), однак, як з'ясувалось, позивач процедуру складання документації із землеустрою не виконала.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Вирішення даної справи залежить від відповіді на питання, чи має позивач право користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до статті 6 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент прийняття Требухівською сільською радою рішення про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки у тимчасове користування терміном на один рік) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно з положеннями статті 7 Земельного кодексу України (у редакції Закону України від 18.12.1990 № 561-XII) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п'яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування.

У тимчасове користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України, зокрема, для городництва, сінокосіння і випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства.

Продовження строку користування земельними ділянками, наданими із земель, що перебувають у державній власності, провадиться Радами народних депутатів, які надали їх у користування.

В силу статті 22 Земельного кодексу України (у редакції Закону України від 18.12.1990 № 561-XII) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Статтею 23 Земельного кодексу України (у редакції Закону України від 18.12.1990 № 561-XII) передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Статтею 24 Земельного кодексу України (у редакції Закону України від 18.12.1990 № 561-XII) передбачено, що право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що, не зважаючи на рішення Требухівської сільської ради Броварського району Київської області про виділення ОСОБА_3 (матері позивача) земельної ділянки розміром 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства у тимчасове користування терміном на один рік, ані ОСОБА_3, а ні позивач як її спадкоємиця, права користування земельною ділянкою в установлений законом спосіб не набули.

Суд також констатує, що строк, на який було виділено земельну ділянку ОСОБА_3. у користування сплинув, рішення про продовження строку користування земельною ділянкою орган місцевого самоврядування не приймав.

Попри твердження позивача про фактичне користування нею спірною земельною ділянкою, у юридичному сенсі право користування цією земельною ділянкою у позивача відсутнє.

Жодних обставин, які б свідчили про те, що відповідач при прийнятті наказу від 16.03.2016 № 10-3301/15-15-сг "Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою", під час судового розгляду встановлено не було.

За наведених обставин суд дійшов висновку, про те, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір, однак, в силу положень частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, ці витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 25 серпня 2016 р.