Справа № 805/103/16-а
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Троянова О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року справа №805/103/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року у справі № 805/103/16-а (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженаої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Радикал Банк ОСОБА_3 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Радикал Банк ОСОБА_3 про визнання нікчемним правочину (транзакції) з внесення позивачем 200000 грн. із призначенням платежу : «внесення коштів на власний рахунок»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Радикал Банк ОСОБА_3 (далі відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі відповідач 2) в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Радикал Банк ОСОБА_3 про визнання нікчемним правочину (транзакції) з внесення позивачем 200000грн. із призначенням платежу: внесення коштів на власний рахунок;

зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Радикал Банк ОСОБА_3 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок включення до їх числа позивача, яким необхідно здійснити виплати за вкладом в ПАТ Радикал Банк за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позову зазначив, що 09 липня 2015 року між позивачем та ПАТ «Радикал Банк» було укладено договір банківського рахунку № 18555/П-1, згідно якого позивачу було відкрито рахунок у гривні, і того ж дня позивачем на даний рахунок внесено грошові кошти у сумі 200000грн. 09 листопада 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову №769 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Радикал Банк. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Публічному акціонерному товаристві Радикал Банк було призначено ОСОБА_3. Після чого позивач звернувся до відповідача 1 з письмовою заявою від 23.11.2015 року із проханням включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у гарантованому розмірі за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Однак, на звернення позивача за телефоном «гарячої лінії» Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було усно повідомлено, що позивача не включено до переліку вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладами у гарантованому розмірі за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Причиною не включення позивача до переліку вкладників, було те, що відповідач 1 визнав нікчемним правочин з внесення позивачем на власний рахунок у ПАТ «Радикал Банк» грошових коштів у сумі 200000грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року, суд 1 інстанції закрив провадження по справі у звязку з тим, що на спори які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Не погодившись з рішенням суду 1 інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення норм процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у спірних правовідносинах між позивачем та відповідачем склалися відносини влади та підпорядкування, тобто наявний публічно-правовий спір. Апелянт звертає увагу на те, що Вищий адміністративний суд України продовжує розглядати касаційні скарги та не закриває провадження у справах щодо включення до загального реєстру вкладників. Просить скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року, та направити справу до суду 1 інстанції для продовження розгляду.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів визначена в частинах першій та другій статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України , а саме: юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року №2343-XII Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон №2343-XII) передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року №2121-III Про банки і банківську діяльність (далі Закон №2121-III) цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційній і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Пунктом шостим статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі Закон №4452-VI) визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Проаналізувавши вказані норм законодавства, та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Такий правовий висновок викладено в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії.

Частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи встановлені по справі обставини колегія суддів вважає, що рішення суду 1 інстанції прийняте із дотриманням норм процесуального права.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду 1 інстанції і підстави для скасування ухвали відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року у справі № 805/103/16-а залишити без задоволення, а ухвали суду 1 інстанції без змін.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Д.В. Ляшенко

Судді Л.В. Ястребова

ОСОБА_5