Справа № 803/495/16
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року Справа № 803/495/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Апеляційного суду Волинської області (далі - відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач - 2) про зобов'язання здійснити їй виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року № 788-VIII «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом Апеляційного суду Волинської області від 23.11.2015 року № 9.7/35 позивача звільнено з посади судді та відраховано останню зі штату працівників Апеляційного суду Волинської області з 24.11.2015 року. Однак, при звільненні позивачу не була виплачена вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на підставі статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до 27.03.2014 року. Вважає бездіяльність відповідача з приводу невиплати вихідної допомоги незаконною, оскільки за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, тому скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими Законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

У судове засідання позивач не прибула, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду.

У заяві від 23.08.2016 року відповідач -1 просив розгляд справи здійснювати за відсутності їхнього представника.

У письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач-1 зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Апеляційного суду Волинської області було покладено на ДСА України. Вважає, що вини Апеляційного суду Волинської області у невиплаті позивачу вихідної допомоги немає, а тому в задоволенні позовних вимог саме до нього просив відмовити.

У клопотанні від 25.08.2016 року представник відповідача-2 просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

У письмових запереченнях на адміністративний позов представник відповідач-2 позовних вимог не визнала, посилаючись на те, що наказ голови Апеляційного суду Волинської області від 23.11.2015 року № 9.7/35 не містить зобов'язання здійснити виплату позивачу, яка звільнена у зв'язку з поданням заяви про відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Оскільки з 01.04.2014 року втратила чинність стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, відтак ДСА України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати виплату вищезазначеної допомоги. У зв'язку з наведеним просила у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 21.12.1992 року ОСОБА_1 працювала на посаді судді Луцького міського суду, а з 06.05.2008 року суддею Апеляційного суду Волинської області, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6-9).

Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року № 788-VIII «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 11-17).

Наказом голови Апеляційного суду Волинської області від 23.11.2015 року № 9.7/35 ОСОБА_1 звільнено з посади судді та відраховано зі штату Апеляційного суду Волинської (а.с. 10).

Як вбачається з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 19), станом на 24.11.2015 року стаж роботи ОСОБА_1 становить 22 роки 11 місяців 04 дні.

Вважаючи свої права порушеними у зв'язку із невиплатою вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом про зобов'язання здійснити їй виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України підставою звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на момент прийняття постанови Верховною Радою України про звільнення позивача) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Як зазначалось вище, постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року № 788-VIII позивача було звільнено у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до частини першої статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка діяла до 01.04.2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014 року, виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Тобто, на момент виходу позивача у відставку (листопад 2015 року), як і на дату подання заяви про відставку - 06.06.2014 року, про що зазначено у запереченні Апеляційного суду Волинської області, діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01.04.2014 року, згідно яких виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою не передбачалася.

Посилання позивача на невиплату вихідної допомоги, як порушення її конституційних гарантій, є не обґрунтованими.

Так, рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

В той же час, у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (12.11.2015 року).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

На підставі сукупного аналізу правових актів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 128, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко