Справа № 22-а/0690/3732/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області

Справа № 22-а/0690/3732/11
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Миніч Т.І.
суддів: Борисюка Р.М.,
судового засідання Григорович А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу департаменту соціальної політики Луцької міської ради на постанову Овруцького районного суду від 3 вересня 2009 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до департаменту соціальної політики Луцької міської ради про стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь недоплачені за період з 01.02.2004 року по 30.09.2008 року включно кошти, виплата яких передбачена ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначала, що протягом спірного періоду проходила службу у в/ч 9971 у м.Овручі, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення. Всупереч вимогам Закону, який пов`язує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платною, доплату до заробітної плати у вказаний період отримувала в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.
У поданій апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Кошти у розмірах, визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються. На
думку апелянта, судом не звернуто уваги на порушення позивачем строку звернення до суду. Апелянт також не вважає себе належним відповідачем у справі.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка протягом спірного періоду проходила службу у в/ч 9971 у м.Овручі, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.2-5).
Відповідно до ч.1 ст.39 Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону № 796- XII, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
Оскільки установа, в якій працює позивачка, знаходиться на території, що обслуговується відповідачем, якому делеговані повноваження щодо виплати спірних коштів, то суд правильно вважав, що саме на останнього слід покласти обовязок відновити порушені права позивачки.
Невиконання установою-роботодавцем обов`язків, покладених на нього п.6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, не є підставою для відмови в позові.
Разом з тим, задовольняючи вимоги позивача, суд не врахував наступного.
Позивачкою у серпні 2009 року заявлено вимогу про стягнення доплати до заробітної плати за період з 01.02.2004 року по 30.09.2008 року (а.с.1).
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.99 КАС (в редакції на час ухвалення оскаржуваної постанови) за захистом своїх прав, свобод та інтересів особа може звернутися з адміністративним позовом до суду в межах річного строку з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 не зазначає час, коли їй стало відомо про порушення свого права. На час подання позову строк звернення до суду, що передував серпню 2008 року, сплив.
Із змісту заперечення на позов вбачається, що відповідач не визнавав вимоги позивачки, посилаючись на пропуск нею строку звернення до суду (а.с.7).
Згідно з ч.1 ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Проте суд на це уваги не звернув.
Крім того, обраний судом спосіб відновлення порушених прав не узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими ст.162 КАС.
За наведених обставин та відповідно до п.4 ст.202 КАС оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.99,100,195-198,202,205,207,212 КАС України, суд
Апеляційну скаргу департаменту соціальної політики Луцької міської ради задоволити частково.
Скасувати постанову Овруцького районного суду від 3 вересня 2009 року, ухваливши нову.
Позов задоволити частково.
Зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбачену ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісяця, за період з 01.08.2008 року по 30.09.2008 року, із врахуванням одержаних коштів. Визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті цих коштів неправомірними.
В задоволенні решти вимог відмовити за пропуском строку звернення до суду.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: