Справа № 813/1004/16
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2016-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2016 року справа № 813/1004/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Єдинак Г.Б.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідачів - Кашицької Г.Є., Михальчук О.Ф., Токар І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Львівського обласного центру зайнятості, Жидачівського районного центру зайнятості, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача в.о. директора Львівського обласного центру зайнятості Іванчук Оксани Степанівни про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Львівського обласного центру зайнятості, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача в.о. директора Львівського обласного центру зайнятості Іванчук Оксани Степанівни про:

- визнання протиправним наказу з особового складу Львівського обласного центру зайнятості від 24.02.2016 року №76-к в частині його п.1.3 про звільнення ОСОБА_5 з посади заступника начальника взаємодії з роботодавцями з Жидачівського районного центру зайнятості з 29.02.2016 року у зв'язку з скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України;

- поновлення ОСОБА_5 на посаді заступника начальника взаємодії з роботодавцями з Жидачівського районного центру зайнятості з 01.03.2016 року;

- стягнення з Львівського обласного центру зайнятості середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні залучено в якості співвідповідача Жидачівський районний центр зайнятості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 29.02.2016 року її було звільнено з посади заступника начальника відділу взаємодії Жидачівського центру зайнятості у зв'язку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказів Львівського обласного центру зайнятості від 06.11.2015 року № 217 «Про введення в дію змін до структури та штатних розписів базових центрів зайнятості Львівської обласної служби зайнятості, виписки з протоколу профспілкових зборів первинної профспілкової організації працівників Жидачівського районного центру зайнятості від 11.02.2016 року № 2, що підтверджується випискою з наказу відповідача від 24.02.2016 № 76-к. Вважає, що вказаний наказ виданий з порушенням вимог чиного законодавства України, у зв'язку з чим є протиправним, а звільнення є незаконним.

Відповідачем подано заперечення на позовну заяву, в якому зазначає, що у Львівській обласній службі зайнятості проводилися зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. 07.12.2015 року ОСОБА_5 ознайомлено із змінами в організації виробництва і праці Жидачівського РЦЗ, що підтверджується актом від 07.12.2015 року № 2. 28.12.2015 року ОСОБА_5 попереджена про майбутнє звільнення 29.02.2016 року із займаної посади. Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 24.02.2016 року № 76-к звільнено позивача з посади заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями Жидачівського РЦЗ 29.02.2016 року у зв'язку із скорочення штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначає, що Львівським обласним центром зайнятості з дотриманням норм чинного законодавства було проведено вивільнення ОСОБА_5 з посади заступника начальника взаємодії з роботодавцям Жидачівського районного центру зайнятості. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Просив позов задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні письмові заперечення підтримали з мотивів, наведених у них. Просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

ОСОБА_5 з 11.04.2000 року працювала на посаді спеціаліста 2 категорії відділу працевлаштування громадських робіт та допомоги безробітнім Жидачівського районного центру зайнятості, з 08.02.2001 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу працевлаштування громадських робіт та допомоги безробітнім Жидачівського районного центру зайнятості, з 28.03.2001 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу працевлаштування громадських робіт та допомоги безробітнім Жидачівського районного центру зайнятості, з 09.02.2002 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу взаємодії з працедавцями. З 06.05.2008 року позивача переведено на посаду заступника начальника взаємодії з роботодавцями з Жидачівського районного центру зайнятості, що підтверджується копією її трудової книжки.

Судом встановлено, що згідно наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 22.10.2015 № 206 затверджено граничну чисельність працівників державної служби зайнятості, в результаті чого граничну чисельність працівників державної служби зайнятості Львівської області зменшено на 123 одиниці.

На виконання вищезазначеного наказу Львівським обласним центром зайнятості прийнято наказ від 26.10.2015 № 209, згідно якого гранична чисельність працівників Жидачівського районного центру зайнятості зменшена з 26 одиниць до 22 одиниць.

Згідно наказу № 217 від 06.11.2015 року встановлено введення в дію затверджених змін до структури та штатних розписів базових центрів зайнятості Львівської обласної служби зайнятості, розроблених в межах доведеної граничної чисельності з 01.12.2015 року.

01.12.2015 року директором Львівського обласного центру зайнятості затверджено нові зміни до штатного розпису Жидачівського РЦЗ, відповідно до яких із штатного розпису виводилося 5 посад, а саме: провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення; провідного фахівця з питань зайнятості відділу активної підтримки безробітних; провідного фахівця з профорієнтації відділу активної підтримки безробітних; заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями; провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями; та вводилися в відділ активної підтримки безробітних 0,5 посади провідного фахівця з питань зайнятості; 0,5 посади провідного фахівця з профорієнтації.

28.12.2015 року попереджено позивача про можливе звільнення 29.02.2016 року із займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників Жидачівського районного центру зайнятості.

11.02.2016 року проведено засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Жидачівського РЦЗ (виписка з протоколу № 2), на якому погоджено звільнення ОСОБА_5, заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями за п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно наказу № 76-к від 24.02.2016 року ОСОБА_5 звільнено з посади заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями Жидачівського РЦЗ 29.02.2016 року у зв'язку із скорочення штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно листа Львівського обласного центру зайнятості № 16-833/о-16 від 29.02.2016 року у зв'язку із скорочення посади заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями Жидачівського РЦЗ позивачу запропоновано перевестись на посаду провідного інженера з комп'ютерних систем відділу взаємодії з роботодавцями Жидачівського РЦЗ.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні підстави звільнення працівників визначені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначається, що "Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Аналіз норми п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Надаючи оцінку фактичній підставі для прийняття Наказу № 76-к від 24 лютого 2016 року, яким звільнено позивача, суд зазначає, що такою став наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 22.10.2015 № 206, згідно якого граничну чисельність працівників державної служби зайнятості Львівської області зменшено на 123 одиниці.

Як вбачається із письмових доказів у відповідача дійсно відбулись зміни в штатній чисельності - з 842 працівників до 719 працівників, у Жидачівського РЦЗ з 26 працівників до 22 працівників

Відповідачем при визначенні посад, які підлягають виведенню враховано Положення про склад структурних підрозділів Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості, районних, міських, районних у містах та міськрайонних центрів зайнятості державної служби зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості (Центральний апарат) від 29.09.2015 № 198, згідно якого начальник самостійного відділу може мати при чисельності відділу 4 або більше працівників одного заступника.

Суд вважає необгрунтованим пояснення представника позивача щодо незапропоновання позивачу 2 посад, так як 0,5 даних посад запропоновано працівникам які працювали на них та погодились працювати з оплатою 0,5 посадового окладу.

Позивач не мала переважного права на залишення на роботі. Крім того, суд зазначає, що відповідачем вживались заходи щодо забезпечення роботою позивача, а саме 29.02.2016 року позивачу запропоновано посаду провідного інженера з комп'ютерних систем відділу взаємодії з роботодавцями Бориславського міського центру зайнятості та 18.03.2016 року запропоновано посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Сколівського районного центру зайнятості, від яких позивач відмовилась.

Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації працівників Жидачівського РЦЗ погоджено звільнення позивача з посади заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями згідно п.1 ст.40 КЗпП України

За вказаних обставин, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що його звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, що регулють порядок звільнення за скороченням штатів, встановлюють додаткові гарантії для працівника.

Таким чином, суд дійшов висновку що відповідачами була дотримана процедура вивільнення позивача передбачена трудовим законодавством, доказів протилежного суду не надано, відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної карги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 25.08.2016 року.