Справа № 22-а/0690/1644/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/1644/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого МинічТ.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації на постанову Олевського районного суду від 18 травня 2009 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації про визнання дій протиправними та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

встановив:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь недоплачені за 2008-2009 роки кошти, виплата яких передбачена ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначала, що є потерпілою 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, працювала у спірний період у СТОВ „Світанок с.Камянка, віднесеного до зони гарантованого добровільного відселення. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, доплату до заробітної плати та допомогу у вказаний період отримувала в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Олевського районного суду від 18 травня 2009 року позов задоволено. З Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації на користь позивачки стягнуто 2610,8 грн. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, передбаченої ст.37 Закону, за період з 1.03.2008 року по 1.03.2009 року та 13234 грн. доплати до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбаченої ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , за період з 1.04. 2008 року по 1.04.2009 року. Дії відповідача щодо невиплати зазначених коштів визнані неправомірними.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Кошти у розмірах, визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка має статус потерпілої 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, працювала у СТОВ „Світанок с.Камянка, віднесеного до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.4-7).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення - 40% від мінімальної заробітної плати.

Всупереч вимог закону зазначена допомога виплачувалась позивачці в розмірі 2,10 грн.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Проте в порушення вимог закону позивачка отримувала зазначену доплату у розмірі 10,5 грн.

За наведених обставин та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме статті 37, 39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Оскільки товариство, в якому працювала позивачка, знаходиться на території, що обслуговується відповідачем, якому делеговані повноваження щодо виплати спірних коштів, то суд правильно вважав, що саме з останнього слід стягнути заборгованість по невиплачених позивачці коштах.

Невиконання підприємством-роботодавцем обовязків, покладених на нього п.6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, не є підставою для відмови в позові.

Спосіб, у який відновлено порушені права позивачки, узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими п.п.1,4 ч.2 ст.162 КАС (в редакції на час розгляду справи).

Разом з тим, визначаючи період, за який підлягають відновленню порушені права позивачки, суд не врахував наступне.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року були визнані неконстиційними положення Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України в частині зупинення дії ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2008 рік. Тому саме із дня ухвалення вказаного рішення - 22 травня 2008 року слід обраховувати належні позивачці до виплати кошти.

У звязку з цим стягненню на користь ОСОБА_3 буде підлягати за вказаний період 12194,5 грн. доплати до заробітної плати та 2199 грн. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва.

За наведених обставин постанова суду першої інстанції підлягає зміні

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації задоволити частково.

Постанову Олевського районного суду від 18 травня 2009 року змінити.

Зменшити розмір коштів, стягнутих з Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації на користь ОСОБА_3 : з 2610,8 грн. до 2199 грн. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та з 13234 грн. до 12194,5 грн. доплати до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: