Справа № 484/2042/16-а
Суддя: Закревський В. І.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 484/2042/16-а
Провадження № 2-а/484/78/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року. м. Первомайськ.

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Закревського В.І.,

за участю секретаря - Ярославській С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії ,-

встановив:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області (далі-УСЗН) , Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, третя особа: - Управління державного казначейства у Первомайському районі головного управління державного казначейства Миколаївської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної і моральної шкоди, в якому просив:

- визнати протиправними та такими що не відповідають вимогам ст.ст. 19 та 22 Конституції України та Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. N1242 дії Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області з оформлення та відправлення позивачу листа за № 11718/04.2-05 від 26.11.2015 року;

- визнати протиправними та такими що не відповідають вимогам ст.ст. 19 та 22 Конституції України дії Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області та Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, спрямовані на звуження його конституційних прав щодо отримання гарантованих пільг на житлово-комунальні послуги.

- визнати протиправними та такими що не відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, Законам України «Про звернення громадян», «Про інформацію» та Постанові Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. N 1242 дії Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації по наданню йому відповіді на його звернення від 16.03.2016 року із порушенням порядку та термінів його відправлення.

- визнати незаконною бездіяльність Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області та Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації щодо не відновлення моїх прав та соціальних гарантій;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області поновити йому компенсаційні виплати та пільги з дня їх зупинення;

- стягнути з державного бюджету України через Управління державного казначейства у ервомайському районі головного управління державного казначейства Миколаївської області на користь позивача ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) гривень причинену Управлінням соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської власті та Департаментом соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у грудні 2015 р. ним було виявлено у дверях своєї квартири незрозуміле повідомлення (без конверта) із штампом Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області за підписом незрозумілої особи. З даного повідомлення слідувало, що йому, як пенсіонеру МВС України, звільненому із служби у встановленому Законом України "Про міліцію" порядку, та набувшому цей статус на відповідних законних підставах із наданням права 50% знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, палива, в зв'язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію»,- припинено нарахування пільг на житлово-комунальні послуги з 07.11.2015р., в зв'язку з цим йому рекомендовано звернутися до УСЗН для призначення житлової субсидії.

Також вимоги стосовно неправомірності дій відповідачів та незаконність їх дій і відповідно спричиненні при цьому матеріальної та моральної шкоди позивач обґрунтовував діючим на даний час законодавством України, а саме положеннями Конституції України, рішеннями Конституційного суду України, Закону України «Про міліцію» та Закону України« Про поліцію», постановами Пленуму Верховного Суду, що врегульовують дані правовідношення.

При розгляді справи в суді позивач надав до суд заяву, в котрій вказав, що відмовляється в частині позов про відшкодування моральної шкоди, а також позивач у вказаній заяві просив замінити відповідачів Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області, Департамент соціального захисту населення Первомайської обласної державної адміністрації, третю особу: Управління державного казначейства у Первомайському районі головного управління державного казначейства Миколаївської області на відповідача Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області, та просив розглядати справу за його відсутності в порядку письмового провадження.

Поскільки позовні вимоги про стягнення моральної шкоди були єдиними вимогами, що заявлялись до співвідповідачів - Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, третя особа: - Управління державного казначейства у Первомайському районі головного управління державного казначейства Миколаївської області, та подачею заяви про зміну сторони відповідачів, ухвалою суду змінено сторону співвідповідачів та третьої особи на відповідача Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області.

Представник відповідача Управління соціального захисту населення в м. Первомайську в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що до втрати чинності Закону України «Про міліцію» позивач користувався соціальними гарантіями, зокрема пільгами, відповідно до ст.22 цього Закону як працівник міліції, звільнений від служби за вислугою років: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом». Пільги надавались при розподілі житла, встановленні квартирних телефонів, влаштуванні дітей у дошкільні заклади, вирішенні інших питань соціально-побутового забезпечення, зокрема надавалась і 50-відсоткова знижка плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством.

Але з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», Закон України «Про міліцію» з 07.11.2015 року втратив чинність.

Закон України «Про Національну поліцію» також передбачає ряд соціальних гарантій для поліцейських, визначених розділом 9 «Соціальний захист поліцейських»: це і безоплатне медичне забезпечення, житлове і пенсійне забезпечення, навчання дітей поліцейських та інше.

Пунктом 15 розділом 11 «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що «За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб». Але пільги на оплату за користування житлом та комунальними послугами, за паливо Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено, як це було визначено Законом України «Про міліцію».

Пільгами на оплату за користування житлом та комунальними послугами, за паливо колишній працівник міліції, зокрема і позивач, міг би скористатися відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» в разі віднесення його до категорій ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону і які постійно проживають на території України.

Також, позивач не врахував при заявлені вимог у позові, що при прийнятті будь-якого закону, іншого нормативно-правового акту, вони офіційно оприлюднюються в газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» і вважаються такими, що з ними ознайомилися громадяни України. Крім того, такі нововведення оголошуються і в інших ЗМІ. В свою чергу, розуміючи, що не всі громадяни-пільговики зможуть вчасно дізнатися про важливі зміни в законодавстві, які їх стосуються - Управління відповідно до п.12 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2015 року № 389, здійснило розповсюдження повідомлення про зміни, та запропонувало звернутися за субсидією для запобігання виникнення боргів по сплаті комунальних послуг.

Що стосується прийняття і виконання законів, які звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод людини та громадянина, то Управління не має законодавчої ініціативи щодо внесення змін до діючого законодавства та не має права приймати закони, інші нормативно-правові акти на власний розсуд. Управління відноситься до системи виконавчої влади, а тому невиконання або неналежне виконання прийнятих законодавчою чи виконавчою владою актів веде до відповідальності. Більш того, прийняті пізніше в часі закони чи інші нормативно-правові акти є пріоритетними до виконання за раніше прийняті, навіть якщо вони по-суті звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод людини та громадянина. Управління не несе відповідальності за зміст, обсяг, тощо прийнятих законів, інших нормативно-правових актів. Тому поставлене позивачем питання щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди за дії, які Управління виконує відповідно до законодавства України є не доречним. Крім того, виплата моральної та матеріальної шкоди в витратах Управління не передбачено. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 19, 49, 160 Кодексу адміністративного судочинства України Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради просить відмовити в задоволенні позову повністю.

При розгляді справи по суті позивач надав пояснення стосовно невизнання позову відповідачем та обґрунтованості невизнання позову та підстав, на думку відповідача, для відмови від позову. В даному поясненні на обґрунтування своєї позиції позивач вказує, що сторона Відповідача у своїх запереченнях визнає, що позивач користувався соціальними гарантіями, зокрема пільгами, відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію», як працівник міліції, звільнений із служби за вислугою років. Також представник відповідача вдався до тлумачення Законів України «Про національну Поліцію», пункту 15 розділу 11 «Прикінцевих та перехідних положень», більшу частину уваги приділив Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ...», зробив висновки, що тільки у разі набуття позивачем статусу ветерана Управління буде мати правові підстави для відшкодування витрат за надані йому пільги.

Далі в поясненні позивач вказує, що насамперед слід звернути увагу на те, що у своєму позові він посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2016, № 3, ст.31), який представник Відповідача обійшов стороною, як і обійшов стороною те, що Верховною Радою України прийнято законопроект №3303, яким внесено зміни до ст. 15 розділу 11 «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про національну поліцію».

Позивач зазначає, що на його думку Законодавством України чітко визначено, що за ним зберігаються всі соціальні гарантії, пільги та компенсації, передбачені Законом України «Про міліцію» і здійснюються вони в тому ж порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про національну поліцію».

Також обґрунтування своєї позиції позивач вказує і на судову практику, що вже склалась в Україні із цього приводу і як приклад наводить Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровбької області від 18.02.2016 р. по справі №183/8000/15, яка набула законної чинності ще 29.02.2016 р., а у відповідності до принципів адміністративного судочинства, визначених у ст. 7 КАС України, діє принцип обов'язковості судових рішень, а тому наполягав на задоволені своїх вимог.

Вислухавши поясненя позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 152 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

В силу ч.1 ст. 112 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково.

Згідно до ч.1 ст. 137 КАС України позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером МВС, - вид пенсії «за вислугу років».

Позивачу було надано право на пільгу, а саме 50% знижку по сплаті житлової площі, комунальних послуг та електроенергії відповідно до Закону України «Про міліцію» довічно.

За вих. № 11719/04.2-05 від 26.11.2015р. УСЗН повідомлено позивача, що йому припинено нарахування пільг на житлово-комунальні послуги з 07.11.2015 року у зв'язку із втратою чинності Закону України "Про міліцію".

Підставою відмови у наданні пільг, передбачених ст. 22 Закону України «Про міліцію», відповідач зазначає, що з 07.11.2015р. цей закон втратив чинність, бо відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію», втратив чинність Закон України «Про міліцію», а тому особи, які мали право на пільги згідно з зазначеним Законом, втратили право на пільги, а аналогічних норм Закону України «Про поліцію» не містять.

Однак, такі дії відповідача є неправомірними, оскільки відповідно з вимогами ст.ст. 22, 58 Конституції України, при прийнятті нових Законів чи внесенні змін у діючі та інші нормативно-правові акти, прийняті не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують чи скасовують відповідальність особи.

Скасування Закону України «Про міліцію» не може бути підставою для позбавлення його пільг щодо оплати за комунальні послуги в розмірі 50%, в зв'язку з тим, що відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію», якою закріплено соціальний захист працівників міліції, держава гарантує працівникам міліції соціальний захист, а ч.6 цієї статті зазначено, що «за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою, або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Установити, що пільги, передбачені ч.4, ч.5 та ч. 6 цієї статті надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні щість місяців не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Згідно рішення Конституційного суду від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008. зазначена норма з 22 травня 2008 року існує в такий редакції «Працівникам міліції та членам їх сімей надається 50% знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива».

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші нормативно правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно п.15 ч.2 Закону України «Про національну поліцію», за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим законом для колишніх поліцейських, членів їх сімей, інших осіб. Колишні міліціонери та члени їх родин знову матимуть соцвиплати і гарантії, які мали до прийняття Закону України «Про Національну поліцію».

Верховна Рада внесла зміни в закон і соціальні гарантії повернула, прийнявши законопроект №3303 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх співробітників органів внутрішніх справ та членів їхніх сімей». Цей закон вносить зміни до пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про Національну поліцію». Зміни спрямовані на реалізацію конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності і недискримінації під час унормування законом соціального і правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, в тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Проте суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи з третіх осіб, про захист яких вони просять.

При вирішенні даної справи, суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог статі 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання чинним рішення чи окремих його положень.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із наявних матеріалів справи, норм чинного законодавства, необхідності відновлення порушеного права позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд вважає за необхідне визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області щодо припинення нарахування пільг на житлово-комунальні послуги з 07.11.2015р. ОСОБА_4 та зобовязати Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області поновити ОСОБА_4 компенсаційні виплати та пільги з дня їх припинення, як вказує позивач в позовній заяві.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню поскільки не знайшли свого підтвердження на стадії судового розгляду.

На підставі викладеного и керуючись ст.ст. 19,46 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», Законом «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх співробітників органів внутрішніх справ та членів їхніх сімей», ст.ст. 2.3.6.7.17.18.94.99 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити .

Визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області щодо припинення нарахування пільг на житлово-комунальні послуги з 07.11.2015р. ОСОБА_4 .

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області поновити ОСОБА_3 компенсаційні виплати та пільги з дня їх зупинення, тобто з 07.11.2015 року.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області 1102 (одну тисячу сто дві ) грн. 40 коп. в рахунок держави.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області. У разі застосування частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подачі апеляційної скарги постанова набирає законної сили в день прийняття рішення в справі судом апеляційної інстанції, якщо постанову не буде скасовано.

Суддя:підпис

Згідно з оригіналом: Суддя

Постанова набрала законної сили

Суддя В.І.Закревський