Справа № 810/1337/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1337/16 Суддя доповідач Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

29 серпня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді Степанюка А.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги Державної судової адміністрації України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, третя особа - Бориспільський міськрайонний суд Київської області, про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області (далі - Відповідач, ТУ ДСА в Київській області), третя особа - Бориспільський міськрайонний суд Київської області (далі - Третя особа, Бориспільський міськрайонний суд), про зобов'язання Відповідача як розпорядника бюджетних коштів на забезпечення фінансування працівників апарату судів Київської області, здійснити Позивачу перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та за період з 29.03.2015 року по день прийняття судового рішення - відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити її у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та вважаючи, що останнє зачіпає його охоронювані законом права та інтереси, Державна судова адміністрації України (далі - Апелянт, ДСА України) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та ухвалити, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Крім того, Апелянтом подані клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

Обґрунтовуючи порушення свої прав та інтересів оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, Апелянт зазначає, що ДСА України в силу ст. 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих та апеляційних судів загальної юрисдикції. Відтак, зважаючи на положення ст. ст. 22, 23 Бюджетного кодексу України, ДСА України як головний розпорядник бюджетних коштів, що здійснює організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі, вважає, що оскаржуване рішення може призвести до неправомірних стягнень з Державного бюджету України, які у подальшому, в силу ст. 266 КАС України, не можуть бути повернуті.

Таким чином, на переконання Апелянта, останній має право на апеляційне оскарження постанови Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року.

Оцінюючи наведені твердження Апелянта в контексті приписів ст. 185 КАС України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року вирішено спір між ОСОБА_1 та ТУ ДСА в Київській області про перерахунок заробітної плати у відповідності до ст. ст. 144, 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Даною постановою зобов'язано Відповідача провести Позивачу перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року та з 29.03.2015 року по 10.05.2016 року.

Надаючи оцінку доводам Апелянта про те, що оскаржувана постанова стосується прав та інтересів ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон) функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди - щодо фінансового забезпечення діяльності цих органів; Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації України.

Приписи ч. ч. 1-3 ст. 148 Закону визначають, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Державна судова адміністрація України підзвітна з'їзду суддів України, а у період між з'їздами суддів - Раді суддів України у межах, визначених цим Законом.

Територіальні управління Державної судової адміністрації України утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 151 Закону територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс і рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Територіальні управління Державної судової адміністрації України здійснюють свою діяльність відповідно до положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України.

Відповідно до пп. 4.3, 4.29 п. 4 затвердженого 25.09.2015 року Головою ДСА України Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (далі - Положення) ТУ ДСА України в Київській області: здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в Київській області та місцевих загальних судів Київської області; забезпечує здійснення представництва в установленому законодавством порядку ТУ ДСА України в Київській області та ДСА України в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях, веде претензійно-позовну роботу.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак, ТУ ДСА в Київській області у розумінні положень процесуального закону та наведених вище нормативно-правових актах, що регулюють питання діяльності останнього, є суб'єктом адміністративних правовідносин, який вправі самостійно представляти власні інтереси у тому числі як розпорядник коштів Державного бюджету України у межах Київської області.

При цьому, матеріали справи свідчать, що копію постанови Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року Відповідач отримав 27.05.2016 року (а.с. 55), водночас протягом встановленого ст. 186 КАС України десятиденного строку правом на апеляційне оскарження судового рішення не скористався.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У даному випадку, як було зазначено вище, рішення суду першої інстанції стосується прав та обов'язків вичерпного кола осіб - ОСОБА_1, ТУ ДСА в Київській області та Бориспільського міськрайонного суду, а відтак, на думку суду апеляційної інстанції, не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав та інтересів ДСА України.

Отже, суд приходить до висновку, що Апелянтом не зазначено, яким саме чином оскаржуване судове рішення безпосередньо вплинуло на його права, інтереси чи обов'язки, що унеможливлює відкриття апеляційного провадження.

Крім іншого, судом апеляційної інстанції враховується, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року за правилами ч. 5 ст. 254 КАС України набрала законної сили 14.06.2016 року, а в даній справі видано 22.06.2016 року виконавчий лист (а.с. 59).

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зміст наведеної норми дає підстави для висновку, що формулювання: «в порядку, встановленому цим Кодексом», свідчить, що процесуальним законом передбачено ряд способів захисту прав, свобод або інтересів особи, які вона вважає порушеними. При цьому такі способи захисту можуть застосовуватися особою на певній стадії судового процесу.

Так, одним з основоположних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, верховенство права, законність, рівність учасників адміністративного процесу перед законом і судом, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом, обов'язковість судових рішень (ст. 7 КАС України).

Відповідно до ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Зазначені положення процесуального закону повністю кореспондують приписам ч. 5 ст. 124 Конституції України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожна особа має право на судовий захист, на апеляційне чи касаційне оскарження рішення суду, у тому числі у випадку, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов'язки. Водночас, застосування особами даної норми, на думку суду, жодним чином не повинно суперечити вимогам закріпленого в Основному Законі принципу обов'язковості судових рішень.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 КАС України отримавши апеляційну скаргу, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її відповідність вимогам статті 187 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 189 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо справа не підлягає апеляційному розгляду у порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи що постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року, яка набрала законної сили, не вирішено питання про права, інтереси та обов'язки ДСА України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження, оскільки Апелянт не може вважатися особою, яка має право на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, у зв'язку з чим питання про визнання поважними причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, судом не розглядалося.

Керуючись ст.ст. 189, 205, 206, 212 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, третя особа - Бориспільський міськрайонний суд Київської області, про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Повернути Апелянту матеріали апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Суддя А.Г. Степанюк