Справа № 816/784/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/784/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2016 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі по тексту - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про скасування рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03 лютого 2016 року № та від 31 березня 2016 року № .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення його прав, оскільки вважає, що відповідно до положень законодавства про єдиний соціальний внесок не надано належного визначення поняття "суми, що визначається такими платниками самостійно" та допущення відповідачем податкової дискримінації фізичних осіб.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення, відповідно до яких зауважував, що позивачем не сплачено своєчасно суми визначеного єдиного соціального внеску в період перебування на обліку в органах Пенсійного Фонду України, що призвело до нарахування штрафних санкцій та пені, а також, як наслідок, винесення спірних рішень.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) була зареєстрована як фізична особа-підприємець 06 березня 2003 роу, а 17 грудня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за рішенням такої особи /а.с. 21-23/.

03 лютого 2016 року відповідачем винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 1168,77 грн (10% до 01 січня 2015 року) за період з 22 січня 2013 року до 22 червня 2015 року та 1025 грн (20% після 01 січня 2015 року) за період з 21 січня 2015 року до 21 грудня 2015 року, а також нараховано пеню у розмірі 5026,13 грн /а.с.9/.

За результатами адміністративного оскарження таке рішення скасовано в частині застосованого штрафу у розмірі 17 грн та нарахованої пені у розмірі 80,65 грн /а.с.10-16/.

Так, 31 березня 2016 року відповідачем винесено нове рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 1151,77 грн (10% до 01 січня 2015 року) за період з 22 січня 2013 року до 22 червня 2015 року та 1025 грн (20% після 01 січня 2015 року) за період з 21 січня 2015 року до 21 грудня 2015 року, а також нараховано пеню у розмірі 4945,48 грн /а.с.17/.

Вказане рішення за результатами адміністративного оскарження залишена без змін /а.с. 18-20/.

Не погодившись із зазначеними рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку вимогам позивача, суд виходив з наступного.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI визначено порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Забезпечення збору єдиного внеску, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску є завданням органів Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 3 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

Так, з набранням чинності Закону України від 04 липня 2013 року № 404-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» та від 04 липня 2013 року №406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» функція адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування закріплена за Міністерством доходів і зборів України.

Відповідно до спільного листа Міністерства доходів і зборів України від 30 серпня 2013 року №11149/5/99-99-17-03-01-16 та Пенсійного фонду України від 30 серпня 2013 року №22777/03-01 процедура адміністрування єдиного соціального внеску у вересні поточного року здійснювалася територіальними органами Пенсійного фонду України.

Починаючи з 01 жовтня 2013 року територіальними органами Міндоходів (нині - ДФС) розпочато процедуру адміністрування єдиного внеску.

Відповідно до протоколів обміну інформацією Пенсійним фондом України передано Міністерству доходів і зборів України на центральному рівні згорнуте сальдо фінансового стану страхувальників станом на 01 жовтня 2013 року, в якому не враховано історію фінансових розрахунків.

Пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону, на органи доходів і зборів покладено контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Підпунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а відтак, повинні своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Станом на дату виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області (станом на момент судового розгляду даної справи правонаступником якого є Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області), що позивачем не спростовувалось та підтверджено відповідним органом Пенсійного фонду України /а.с.50/.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 та частини 11 статті 8 вказаного вище Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу. Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Аналогічне визначене також у Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-5 (надалі - Інструкція).

Так, згідно з пунктом 4.6 розділу 4 Інструкції платники, зазначені у підпункті 2.1.3 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, самостійно обчислюють для себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, суму єдиного внеску, яка не може бути менше мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць. Платники сплачують єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який він сплачується. Суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до пункту 3.4 Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону для платників, зазначених у підпункті 2.1.3 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, у таких розмірах - 34,7 відсотка суми, що визначається такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Статтею 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" визначено на 2012 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 грн, з 1 квітня - 1094 грн, з 1 липня - 1102 грн, з жовтня - 1118 грн, з 1 грудня - 1134 грн.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати у 2012 році, розмір мінімального страхового внеску на січень-березень 2012 року становить 372,33 грн, квітень-червень 2012 року - 379,62 грн, липень-вересень 2012 року - 382,39 грн, жовтень - листопад 2012 року - 387,95 грн, а в грудні 2012 року - 393,50 грн.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" визначено на 2013 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень.

Єдиний внесок на 2013 рік було встановлено статтею 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Порядок подачі такої звітності з 01 січня 2011 року встановлений Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року № 22-2, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1014/18309.

Згідно підпункту 3.2. розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, самі за себе і за членів сім'ї, які беруть участь у провадженні підприємницької діяльності; особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 1 квітня року, наступного за базовим звітним періодом.

Базовим звітним періодом для них є календарний рік.

Таким чином, згідно інформації наданої Управлінням ПФУ в м. Кременчуці Полтавської області листом від 22 лютого 2016 року №3259/04-09 заборгованість зі сплати єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 становила 5471,16 грн, зокрема 2913,10 грн сплати єдиного внеску за 2012 рік для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; нарахованого єдиного внеску у сумі 2388,06 грн за І-ІІ квартали 2013 року та 170 грн нарахованих відповідно до рішення про застосування штрафної санкції за неподання звітності від 28 лютого 2013 року №997.

Згідно інформаційних систем ДФС за платежем 71040000 (для фізичних осіб - підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), ФОП ОСОБА_1 допущено виникнення недоїмки зі сплати єдиного внеску за І-ІV квартали 2013 року, І-ІV квартали 2014 року та І - ІІІ квартали 2015 року, зокрема:

- за 2012 рік, граничний термін сплати 21 січня 2013 року, несвоєчасно сплачено 2913,10 грн;

- за І квартал 2013 року граничний термін сплати 22 квітня 2014 року, несвоєчасно сплачено 21 липня 2014 року єдиний внесок в сумі 1194,03грн, штрафна санкція (10%) становить 119,40 грн, пеня 543,28 грн;

- за ІІ квартал 2013 року, граничний термін сплати 22 липня 2013 року, несвоєчасно сплачено 1194,03 грн;

- за ІІІ квартал 2013 року, граничний термін сплати 21 жовтня 2013 року, несвоєчасно сплачено 1194,03 грн;

- за ІV квартал 2013 року, граничний термін сплати 20 січня 2014 року, несвоєчасно сплачено 1218,67 грн;

- за І квартал 2014 року, граничний термін сплати 22 квітня 2014 року, несвоєчасно сплачено 1267,95 грн;

- за ІІ квартал 2014 року, граничний термін сплати 21 липня 2014 року, несвоєчасно сплачено 1267,95 грн;

- за ІІІ квартал 2014 року, граничний термін сплати 20 жовтня 2014 року, несвоєчасно сплачено 1267,95 грн;

- за ІV квартал 2014 року, граничний термін сплати 20 січня 2015 року, несвоєчасно сплачено 1267,95 грн;

- за І квартал 2015 року, граничний термін сплати 20 квітня 2015 року, несвоєчасно сплачено 1267,95 грн;

- за ІІ квартал 2015 року, граничний термін сплати 20 липня 2015 року, несвоєчасно сплачено 1267,95 грн;

- за ІІІ квартал 2015 року граничний термін сплати 20 жовтня 2015 року, несвоєчасно сплачено 21 грудня 2015 року єдиний внесок в сумі 1323,47грн, штрафна санкція (20%) становить 264,69 грн, пеня 83,38 грн.

Викладені суми штрафних санкцій та пені визначені детальним розрахунком, долученим відповідачем до матеріалів справи /а.с. 51-57/.

Відповідно до частини 11 статті 25 вказаного Закону за несплату (неперахування) несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум. Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік.

Разом з тим, відповідач обов'язку по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вказаний період не виконав, що підтверджується витягом із картки особового рахунку відповідача.

Крім того, відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами згідно Закону України "Про внесення змін до статей 9 і 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 18 вересня 2012 року, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 6.2 Інструкції встановлено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону є недоїмкою.

Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначає недоїмку як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, судом встановлено наявність за позивачем недоїмки та несвоєчасності сплати єдиного соціального внеску та наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, у тому числі витягом з інтегрованої картки платника податків /а.с. 83-89/.

Крім того, суд зауважує, що згідно пункту 4 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за № 178/28308, контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень:

- залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення;

- скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині;

- скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу;

- направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу;

- залишає скаргу без розгляду.

Пунктом 5 того ж Порядку визначено, що у разі скасування вимоги або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу вони вважаються відкликаними з дня прийняття рішення контролюючим органом вищого рівня про повне або часткове задоволення скарги, про що зазначається в рішенні відповідного контролюючого органу.

Згідно пункту 3 вказаного Порядку у разі повного або часткового задоволення скарги в рішенні даються розпорядження контролюючому органу, рішення якого скасовано повністю або в певній частині, про вчинення відповідних дій.

Так, за результатами адміністративного оскарження Головним управлінням ДФС у Полтавській області рішення про результати розгляду скарги від 22 березня 2016 № 270/11/16-31-10-05-11 рішення від 03 лютого 2016 року № - скасовано в частині застосованого штрафу у розмірі 17 грн та нарахованої пені у розмірі 80,65 грн /а.с.10-16/.

Так, 31 березня 2016 року відповідачем винесено нове рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № .

Стосовно твердження позивача на позбавлення права приватної власності на кошти з наступним посиланням на припинення її як фізичної особи-підприємця за власним бажанням, суд вважає його необґрунтованим з наступним підстав.

Згідно статті 97 Податкового кодексу України у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов'язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, є : ... стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, якщо відповідачу необхідно довести правомірність оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності, то позивач має довести факт порушення його прав, свобод чи інтересів рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які оскаржуються позивачем.

В той же час, відповідач довів правомірність винесеного ним рішення, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, а позовна заява - задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 29 серпня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський