Справа № П/811/464/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року справа № П/811/464/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.

за участю секретаря: Потєхіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 19.04.2016 року та № від 19.04.2016 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що Олександрійською об'єднаною державною податковою інспекцією було проведено фактичну перевірку господарського об'єкту АГЗП, розташованого за адресою - АДРЕСА_1, в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, внаслідок чого було складено акт від 07.04.2016 року №15/40-00/НОМЕР_1.

На підставі проведеної перевірки, відповідачем сформовано податкові повідомлення - рішення № від 19.04.2016 року та № від 19.04.2016 року, з якими позивач не погоджується та зазначає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень були порушені норми чинного законодавства, а тому просить дані позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені чинним законодавством, а тому є правомірним.

Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача було проведено фактичну перевірку АГЗП, що розташований за адресою - АДРЕСА_1, що належить ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 07.04.2016 року за №15/40-00/НОМЕР_1 (а. с. 8-11,44-49).

В акті №15/40-00/НОМЕР_1 від 07.04.2016 року зазначено, що перевіркою зокрема встановлено порушення:

- п.п.1,2,3,9,13 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- п.2.6 гл.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637;

- п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України;

- п.1.2.2 розділу ІІ Порядку реєстрації та застосування РРО , що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого Наказом МДЗУ від 28.08.2013 №417.

19.04.2016 року на підставі акту перевірки Олександрійською об'єднаною державною податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем "адміністративні штраф та інші санкції " в розмірі 510,00 грн. (а. с. 13) та податкове повідомлення - рішення № від 19.04.2016 року, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 16930,15 грн. (а.с.12).

Згідно наданих до суду матеріалів судом встановлено, що на господарській одиниці здійснюється продаж скрапленого вуглеводного газу (СВГ), яким заповнюються баки автотранспорту. Заправка СВГ паливних балонів автотранспортних засобів здійснюється з резервуара - цистерни розміщеної на території АГЗП з використанням паливороздавальної колонки. При цьому фіскальні чеки, що друкувались РРО та видавались особам, що придбавали СВГ, не містять номера ПРК через яку фактично здійснювалось відпускання пального, крім того не забезпечено роботу у єдиному нерозривному технологічному циклі, у режимі реєстрації відпускання пального ЕККА та програмно-технологічних засобів управління ПРК.

Так, представник відповідача зазначав, що відповідно до п.15 Технічних вимог до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій - у режимі реєстрації відпускання пального ЕККА повинен забезпечувати у єдиному нерозривному технологічному циклі - друкування чеків установленої форми, які додатково містять номери ПРК, через які здійснювалось відпускання пального, об'єм ( в літрах) і вартість (у гривнях) фактично відпущеного пального.

Відповідно до п.1.2 Інструкцій щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.12.2005 року №376 (далі - Інструкція №376):

- автозаправна станція (АЗС) - комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту) (далі - автотранспорт);

- стаціонарний автомобільний газозаправний пункт - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом із стаціонарних резервуарів ємністю відповідно до Правил безпеки систем газопостачання ДБН В.2.5-20-2001 "Інженерне обладнання будинків і споруд. Газопостачання" (далі - ДБН В.2.5-20-2001);

- тимчасовий автомобільний газозаправний пункт - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом із автогазозаправника заводського виготовлення з резервуаром ємністю відповідно до ДБН В.2.5-20-2001."

В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що вказана Інструкція розроблена для проектування об'єктів зазначеної категорії з питань пожежної безпеки, а не функціонування закінченого будівництва об'єкта.

Представником позивача в судовому засіданні було надано копію ДБН В.2.5-20-2001 "газопостачання", Наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від15.05.2015 року №285 "Про затвердження Правила безпеки систем газопостачання"та зазначено, що в самій Інструкції є посилання на ДБН В.2.5.-20-2001, в яких мова, на його думку, про АЗС не йде.

Окрім того, представник позивача в судовому засіданні посилався на п.2.1 розділу ІІ Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року №285 "Про затвердження Правила безпеки систем газопостачання" в якому визначено, що автомобільний заправний пункт зріджених вуглеводневих газів - це стаціонарний або пересувний комплекс, призначений для заправлення паливних балонів зріджених вуглеводневих газів автомобільного транспорту із стаціонарних резервуарів або з автоцистерн. Представником позивача було зауважено, що даний документ не містить будь-якого посилання на те, що АГЗП є АЗС.

Судом встановлено, що ДБН В.2.5.-20-2001 та наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року №285 "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання" регулюють, зокрема, проектування систем газопостачання, їх склад, визначають правила безпеки систем газопостачання, тобто правовідносини вузького спрямування щодо окремого виду автозаправного комплексу, призначеного для приймання, зберігання газу, як різновиду моторного палива, та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту) та не розкривають самого змісту загального поняття АЗС.

Суд зауважує, що Інструкція №376 визначає загальні поняття автозаправних станцій, призначених для заправлення автотранспорту бензином, дизельним паливом, стисненим природним газом або скрапленим вуглеводневим газом, а також автозаправних комплексів.

З огляду на викладене суд прийшов висновку, що АГЗП є різновидом АЗС, яка призначена для заправки автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом, що чітко вказано в Інструкції №376 - стаціонарний автомобільний газозаправний пункт - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом, що узгоджується і зі змістом ДБН В.2.5.-20-2001 та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року №285 "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання". Тому на АГЗП повинні використовуватися ті РРО, застосування яких передбачено для сфери АЗС, та які зазначені в графі 5."Спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати для автозаправних станцій (АЗС)" Державного Реєстру РРО.

Представник же позивача в судовому засіданні наголошував, що Правила безпеки систем газопостачання розроблені, зокрема, для експлуатації систем газопостачання, а також роздрібної торгівлі зрідженим вуглеводневим газом. Тому при застосуванні нормативно-правових актів вищевказаний наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від15.05.2015 року №285, на думку представника позивача, має пріоритетне застосування перед Інструкцією №376, яка регулює вимоги щодо пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.12.2005 року №376. Він вважає, що в даному випадку має місце конфлікт інтересів щодо застосування податковим органом чинного законодавства.

Відповідно до п.4.1.4 ст.4 Податкового кодексу вбачається, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Судом встановлено, що суперечності та неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків позивача або податкового органу в даних правовідносинах відсутні, оскільки тільки Інструкція №376 розкриває як загальне поняття АЗС, так і їх види за видами моторного палива, про що описано вище, а тому посилання представника позивача на наявність конфлікту інтересів є недоведеним.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (далі - Закон № 265). Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання та їх господарські одиниці, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно статті 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" облік товарних запасів фізичною особою-підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що на території України у сферах, визначених цим Законом, дозволяється реалізовувати та застосовувати лише ті реєстратори розрахункових операцій вітчизняного та іноземного виробництва, які включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій та конструкція і програмне забезпечення яких відповідає конструкторсько-технологічній та програмній документації виробника. Реєстратор розрахункових операцій, що створює контрольну стрічку в електронній формі, повинен забезпечувати згідно з технологією, розробленою Національним банком України та погодженою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, контроль відсутності спотворення або знищення даних про проведені розрахункові операції, копій розрахункових документів, які на ній містяться, можливість ідентифікації зазначеного реєстратора на такій стрічці.

Відповідно до статті 20 вказаного Закону до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 15 Закону України №265/95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями) (далі Закон №265/95-ВР) контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 9 ст.3 Закону №265/95-ВР „суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою, визначені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 р. (далі - Положення).

Пунктом 1.2. вказаного положення визначено:

- книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг);

- оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.1. Положення №637 підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Згідно п. 2.6. Положення №637 у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

З наявних в матеріалах справи акту перевірки і заперечень відповідача вбачається, що в ході перевірки позивача встановлено порушення пп. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637, а саме несвоєчасне оприбуткування у касах готівки на суму 3385,83 грн. (а.с.76-77) та у зв'язку із цим контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №.

З матеріалів справи вбачається, що в акті перевірки зафіксовано наявність невідповідності між датами запису у книзі обліку розрахункових операцій та датами роздрукування Z-звіту (а.с. 76-77). Отже, відповідач у зв'язку із зазначеним дійшов висновку про несвоєчасне оприбуткування позивачем готівки.

Згідно ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", фіскальні функції - здатність реєстратора розрахункових операцій забезпечувати однократне занесення, довгострокове зберігання у фіскальній пам'яті, багаторазове прочитання і неможливість зміни підсумкової інформації про обсяг розрахункових операцій, виконаних у готівковій та/або в безготівковій формі, або про обсяг операцій з купівлі-продажу іноземної валюти; реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо; фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам'яті; фіскальний звіт - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що застосовується для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, який містить дані про виконані операції з початку робочої зміни касира.

Відповідно до п. 9 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Порядком реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000р. за №614, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2001р. за №106/5297 (далі - Порядок № 614), затверджений порядок реєстрації та ведення книги обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок.

Згідно п. 7.1 Порядку №614, суб'єкт господарювання повинен забезпечити використання книги ОРО у тій господарській одиниці чи з тим РРО, що були зазначені на титульній сторінці книги при її реєстрації.

Відповідно до п. 7.5 Порядку № 614, використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Статтею 13 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У п. 2 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002р. №199, міститься термін "Z-звіт" - це денний звіт з обнулінням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті реєстратора та термін "зміна" - це період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту.

В матеріалах справи наявні копії звітів, що підтверджують оприбуткування готівкових коштів у бухгалтерському обліку ФОП ОСОБА_1, з яких вбачається, що деякі з них (Z-звіти) роздруковані не в межах 24 годин після здійснення першої розрахункової операції.

Суд вважає необхідне зазначити, що позивач не виконав щоденний друк Z-звіту за господарську операцію проведену 29.09.2015р. Грошові кошти отримані від реалізації СВГ обліковані лише наступним днем (30.09.2015р.), тобто роздруковано зазначений звіт у межах 24 годин з початку реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту попередньої зміни, що потягло несвоєчасний облік готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО.

Згідно з підпунктом 2.6 глави 2 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній мірі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних розрахункової книги).

Абзацом третім статті 1 Указу №436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

Суд зауважує, що приписи наведеної норми передбачають особливості роботи РРО, які мають забезпечувати друкування таких звітів за кожний робочий день.

За змістом пункту 2 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 року №199 (далі - Вимоги), зміна - період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту; Z-звіт - це денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті РРО.

Відповідно до пункту 7 Вимог усі режими роботи РРО повинні блокуватися, зокрема, у разі перевищення максимальної тривалості зміни.

У додатку до Вимог зазначено, що максимальна тривалість зміни не повинна перевищувати 24 години.

Таким чином, аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскільки календарний день (доба) налічує 24 години, тобто день триває з 0 годин 00 хвилин до 24 годин 00 хвилин, при щоденній роботі з РРО Z-звіт необхідно виконувати щодня по закінченні робочої зміни, але не пізніше 24 години цього дня.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.03.2014 року справа №21-5а14.

Отже, відповідач правомірно дійшов висновку про порушення позивачем положень пп. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637 та виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення №.

Щодо податкового повідомлення-рішення №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за адміністративними (штрафними) санкціями на суму 510 грн. за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано на перевірку змінні звіти за формою 14-ГС (додаток 14 до Інструкції "Про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту", затвердженої Міністерством палива та енергетики України від 03.06.2002 р. №332).

Відповідно до п.9 Інструкції №332, на АГЗС (АГЗП) проводиться оперативний контроль за кількістю СВГ, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманого і відпущеного СВГ. Кількісний облік руху СВГ на АГЗС (АГЗП) ведеться за змінним звітом за формою N 14-ГС (додаток 14).

Після закінчення кожної зміни касиром і оператором складається змінний звіт за формою N 14-ГС в двох примірниках, з яких один - з додатком до нього первинних документів на приймання і відпуск СВГ передається в бухгалтерію підприємства, а другий - залишається на АГЗС (АГЗП).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, твердження позивача, щодо ненадання вказаних документів під час проведення перевірки, в зв'язку з тим, що змінний звіт за формою 14-ГС не є первинним документом не беруться судом до уваги, оскільки з огляду на положення Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" звіт за формою 14-ГС є первинним документом, а отже повинен був постійно зберігатись на АГЗП.

За таких умов суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № .

Щодо податкового повідомлення-рішення №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1,00 грн. за порушення п.1,2 ст. 3 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 р.№265-95, суд вважає за необхідне зазначити.

Податковим органом під час перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР, а саме - здійснення розрахункових операцій без видачі розрахункового документа встановленого зразку.

Пункт 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"містить зобов'язання видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання за рішенням відповідних контролюючих органів застосовується фінансова санкція за вчинене порушення вперше у розмірі 1 гривня.

Так, податковий орган стверджує, що перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 п.1, 2 ст.3 Закону України"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що під час проведення контрольної розрахункової операції за місцем реалізації товару на АГЗП по просп. Леніна.144, контролюючій особі видано розрахунковий документ,який не відповідає дійсній формі оплати, що підтверджується актом контрольної розрахункової операції за місцем реалізації товару від 07.04.2016 року та копією фіскального чеку (а.с.47-48).

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що на зазначеній господарській одиниці встановлено банківський платіжний термінал "Приватбанк". Під час продажу СВГ через термінал покупцю видано фіскальний чек, в якому зазначено, що оплата проведена за готівкові кошти (а.с.48), що не відповідає дійсності. Отже в даному випадку, контролюючій особі видано розрахунковий документ не встановленого зразка.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 р. №13 (далі - Положення №13) визначено обов'язкові реквізити розрахункового документу - фіскального касового чеку на товари, послуги, до яких, зокрема, належить - позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та суму коштів за цією формою оплати.

Відповіно до п 1.14 ч. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

При цьому, відповідно до п. 6 розд. ІІ Положення №13, визначено, що у разі застосування при проведенні розрахунків з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) платіжного терміналу, з'єднаного або поєднаного з реєстратором розрахункових операцій, касовий чек повинен додатково містити такі обов'язкові реквізити: ідентифікатор еквайєра та торгівця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати; ідентифікатор платіжного пристрою; суму комісійної винагороди (у разі наявності); вид операції; реквізити електронного платіжного засобу (платіжної картки) (допустимі правилами безпеки платіжної системи), перед якими друкуються великі літери «ЕПЗ»; напис «Код авт.» та код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі, крім випадків, коли правила розрахунків платіжної системи передбачають складання розрахункових документів із застосуванням електронних платіжних засобів (платіжних карток) без виконання процедур авторизації; підпис касира та підпис держателя електронного платіжного засобу (платіжної картки) (якщо це передбачено правилами платіжної системи) в окремих рядках, перед якими друкуються відповідно написи «Касир» та «Держатель ЕПЗ».

Так, дослідивши, долучену до матеріалів справи копію фіскального чеку від 07.04.2016 р. №0026, судом встановлено, що в останньому дійсно зазначено, що реалізація газу відбувалась за готівкові кошти, а не з використанням платіжної картки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення № також не підлягає скасуванню, оскільки сума штрафних санкцій у розмірі 1,00 грн. нарахована податковим органом за порушення позивачем п.1,2 ст. 3 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у їх сукупності.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що аналіз положень пункту 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР та підпункту 2.6 глави 2 Положення свідчить, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати усю готівку, що надходить до кас, та щоденно, тобто кожного робочого дня по закінченні зміни, але не пізніше 24 години цього ж дня, друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО. У разі недотримання суб'єктом господарювання при здійсненні діяльності пункту 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР та підпункту 2.6 глави 2 Положення до нього за рішенням відповідних органів застосовуються штрафні (фінансові) санкції згідно з вимогами пункту 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР та абзацу третього частини першої статті 1 Указу № 436/95 відповідно.

З урахуванням цього Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для позивача права чи інтересу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволені позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду К.М. Притула