Справа № 415/3374/16-а
Суддя: Нестеренко Н. В.
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/3374/16-а
Провадження № 2-а/415/83/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Нестеренко Н.В.,

при секретарі - Павлові О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про відновлення та перерахування виплати пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2016 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про відновлення та перерахування виплати пенсії.

з 01.08.1990р. по 16.07.2015р. працював в прокуратурі м. Лисичанськ Луганської області. Наразі обіймає посаду заступника начальника першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Луганської області.

04 жовтня 2005 року, позивачу було призначено пенсію за вислугою років, виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати (відповідно до ст.50'Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції від 20.01.2005 року, чинній на момент призначення пенсії позивачу).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» працівникам прокуратури збільшено посадові оклади, що згідно із ст.50'Закону України «Про прокуратуру» є підставою для перерахунку пенсії за вислугою років.

Позивач отримував пенсію до 25 березня 2015 року. 02.03.2015 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII від 02.03.2015р., який набрав чинності з 01.04.2015року.

Так, зазначеним вище законом були внесені зміни в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно яких тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 квітня 2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року та ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Головне Управління пенсійного фонду України в Луганській області призупинило виплату позивачу пенсії.

Відповідно до п. 5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів. України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України".

Оскільки до 1 червня 2015 року Верховною Радою України не був прийнятий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне грошове утримання) призначалися відповідно до ряду законів, в тому числі Закону України "Про державну службу" та Закону України "Про прокуратуру" .

Таким чином, з 1 червня 2015 року відпали підстави для припинення виплати ОСОБА_1 пенсії, оскільки з зазначеної дати він є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону.

Проте, виплати пенсії позивачу не поновлені.

Оскільки підстави невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2015 року відсутні, він звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

В судове засідання позивач не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача до суду надав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника УПФУ в м. Лисичанську Луганської області.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник відповідача вказав, що позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з тих підстав, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з цим з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено у судовому засіданні 04 жовтня 2005 року, позивачу було призначено пенсію за вислугою років, виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати (відповідно до ст.50'Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції від 20.01.2005 року, чинній на момент призначення пенсії позивачу)).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» працівникам прокуратури збільшено посадові оклади, що згідно із ст.50'Закону України «Про прокуратуру» є підставою для перерахунку пенсії за вислугою років.

Позивач отримував пенсію до 25 березня 2015 року. 02.03.2015 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII від 02.03.2015р., який набрав чинності з 01.04.2015року.

Так, зазначеним вище законом були внесені зміни в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно яких тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 квітня 2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року та ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Головне Управління пенсійного фонду України в Луганській області призупинило виплату позивачу пенсії.

Відповідно до п. 5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів. України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України".

Оскільки до 1 червня 2015 року Верховною Радою України не був прийнятий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне грошове утримання) призначалися відповідно до ряду законів, в тому числі Закону України "Про державну

службу" та Закону України "Про прокуратуру" .

Таким чином, з 1 червня 2015 року відпали підстави для припинення виплати ОСОБА_1 пенсії, оскільки з зазначеної дати він є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону. Проте, виплати пенсії позивачу не поновлені.

04 липня 2016 року ОСОБА_1, звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську із заявою про відновлення виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років починаючи з 01.06.2015 року та нарахування та виплату недоплаченої пенсії за вислугу років починаючи з 01.06.2015 року (а.с. 7).

Листом від 07 липня 2016 року позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії за посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядались питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та визначав, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99,рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Крім того, практика Європейського суду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява №42527/98, рішення від 12.07.2001р. - засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов; справа «Мельник проти України», заява №72286/01, рішення від 28.03.2006р. - принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запровадженні нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовий проти Польщі», заява №31443/96, рішення від 22.06.2004 р. п. 184. При розгляді справи «Кечко проти України» (заява №63134/00 Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань ) та норми Загальної декларації прав людини і Конституційний суд України в своїх рішеннях не передбачають скасування (припинення) взагалі раніше призначених соціальних виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), а лише допускають виправдане (вмотивоване) зменшення соціальних виплат і з урахуванням пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави.

З 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закони України «Про державну службу»,Закону України «Про прокуратуру», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», Закону України «Про прокуратуру» та щомісячного довічного грошового утримання на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв'язку з чим відпали підстави для невиплати йому пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону.

Окрім того, виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону № 213 від 02.03.2015 року стосуються порядку призначення пенсії прокурорам, слідчим, державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення.

Крім цього, в тексті вказаного Закону чітко визначено «з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України».

При цьому, право на пенсію виникло ще при призначенні пенсії, а отже з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні.

З огляду на наведене, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України відповідач має відшкодувати понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись статтями 19, 22 Конституції України, ст. 501 Закону України «Про прокуратуру», п. 5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», статтями 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про відновлення та перерахування виплати пенсії, задовольнити.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську

Луганської області відновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років починаючи з 01 червня 2015 року;

Перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену пенсію за вислугу років починаючи з 01.06.2015 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську в Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Н.В. НЕСТЕРЕНКО