Справа № 2а-17076/11/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року К/800/14176/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Моторного О.А.
Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 29.12.2014
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015
у справі № 2а-17076/11/2670
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.07.2011.

Справа розглядалася судами неодноразово.

При останньому розгляді справи постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.12.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2010, за результатами якої складено акт №646/17-40/269404817 від 12.04.2011;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п.5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1269, а саме, - здійснення з 01.01.2010 по 31.12.2010 роздрібної торгівлі продовольчими товарами, алкогольними та тютюновими виробами, не облікованими у встановленому чинним законодавством України порядку, на суму 9 980 938, 26 грн.;

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 26.07.2011, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 19 961 876, 52 грн.;

- за результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Позиція відповідача полягає в тому, що позивач у періоді, що підлягала перевірці (з 01.01.2010 по 31.12.2010) здійснив реалізацію продукції, не облікованої у встановленому чинним законодавством України порядку, оскільки він не вів обліку товарних запасів за місцем їх реалізації в книзі обліку доходів і витрат.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, за встановлених обставин справи, не погодилися з доводами відповідача щодо наявності порушень позивачем вимог податкового законодавства, встановлених актом перевірки.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані - вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 названого Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно статті 20 названого Закону до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає вірним висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Однак, положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Фізичні особи-підприємці ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма якої у спірному періоді була визначена Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12.

Зазначена форма Книги обліку доходів і витрат, яка затверджена названим наказом, не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Згідно преамбули Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», цей Закон визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

За змістом ч.1 ст.9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що ненадання Книги обліку доходів та витрат та/або невнесення до цієї книги відомостей щодо обліку товару не є обставиною, що свідчить про реалізацію платником податку не облікованого товару. Між тим, положення статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не передбачають відповідальності платника податків за ненадання або неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат.

Досліджуючи надані позивачем первинні документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що цими первинними документами підтверджено факт оприбуткування позивачем товару.

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності законних підстав для задоволення позову, оскільки поданими позивачем доказами підтверджено факт обліку товару.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За встановлених обставин даної справи та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.12.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді О.А. Моторний

В.П. Юрченко