Справа № 2а-509/09
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2012-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 р. Справа № 16570/10

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Макарика В.Я., Гуляка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області про визнання неправомірною відмови та зобовязання виплатити щорічну допомогу на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся 15.04.2009 року до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області про визнання неправомірною відмови та зобовязання виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2005 - 2008 роки.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії виплату щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. За 2005-2008 роки йому виплачено значно нижчі суми, ніж передбачено вищезазначеним Законом. На вимогу здійснити перерахунок, відповідачем відмовлено.

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 листопада 2009 року позовні вимоги задоволено. Зобов'язано відповідача виплатити ОСОБА_1 недоотриманих сум на оздоровлення за період 2005-2008 роки відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з пяти мінімальних заробітних плат на час їх виплат за відповідний період з урахуванням проведених виплат.

Суд виходив з того, що оскільки положення постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 36 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суперечать вимогам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а Закон має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, то відповідачу слід було керуватись нормами Закону. Відповідно суд вважає, що управління праці та соціального захисту населення Нетішинської міської ради повинно нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за період 2005-2008 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, з урахування отриманих позивачем сум.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням сторона відповідача подала апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Покликання маються на те, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет.

У разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вбачає її частково аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце зокрема неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи IІ категорії, що стверджується відміткою в його пенсійному посвідченні. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 5, 7 статті 48 вищенаведеного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення та розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Щодо вимог позивача за 2005-2006 роки, то дію абзацу 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було зупинено на 2005-2006 роки в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2005-2006 роки».

З огляду на наведене, проведена виплата на оздоровлення ОСОБА_1 за 2006 рік як потерпілому від аварії на ЧАЕС і інваліду 2 - ї групи, не суперечить чинному законодавству.

З аналізу викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки встановлений в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України та Верховною Радою України чи Кабінетом Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймалось, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796, стаття 82 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року №3235-IV., а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836, на яку покликається апелянт по справі.

Наведене не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, а саме при розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету, держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення суду).

Щодо подібної виплати за 2007 рік, то дію абзацу 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також було зупинено на вказаний рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року №489-V. Однак, зупинення дії абзацу 3 частини 4 статті 48 Закону №796-ХІІ, що передбачене пунктом 30 статті 71 Закону №489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року N 6-рп/2007.

Беручи до уваги той факт, що положення пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як потерпілому від аварії на ЧАЕС та інваліду ІІ - ї групи проводилась у розмірі 100 грн. визнано такою, що не відповідає Конституції України, тому місцевим судом зроблено підставний висновок, що стороні позивача її виплачено не в повному обсязі.

З огляду на наведене та беручи до уваги вимоги статей 76, 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» зі змінами і доповненнями та статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка обумовлює, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, а тому слід виходити зі статті 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у відповідності до якої з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати становить 400 грн. на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн. та з 1 жовтня 2007 року - 460 грн.

Проте, як вбачається із довідки, що наявна у матеріалах справи, виданої позивачу відповідачем 13.05.2009 року, виплата відповідної компенсації на оздоровлення проводилася останньому в квітні 2007 року, відповідно в задоволенні позовних вимог за 2007 рік слід відмовитию.

Що стосується вимог позивача за 2008 рік, то такі підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України за №10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнанні неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які регулювали виплати зазначеної допомоги інвалідам війни. Згідно ч.2 ст. 152 Конституції України закони, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач повинен виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік, виходячи із суми мінімальної заробітної плати, яка визначена в Законі України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» з урахуванням виплачених сум. позаяк подібна виплата проведена у вересні 2008 року, тобто після рішенням Конституційного Суду України.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198 п. 3, 202, 205 ч. 2, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області задоволити частково.

Постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 листопада 2009 року по справі № 2а-509/09/2211 скасувати, та постановити нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправною відмову та зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату недоплаченої суми разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення внаслідок захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС у відповідності до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008 рік з урахуванням виплачених сум.

Врешті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_2.