Справа № 204/4511/16-а
Суддя: Дубіжанська Т. О.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/4511/16-а
Провадження № 2-а/204/124/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

розглянувши у порядку скороченого провадження у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, якою просив визнати незаконним рішення Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської у місті Дніпропетровську ради про втрату права на пільги, а саме: 50% знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива за ОСОБА_1 та членів його сім'ї та зобов'язати Управління праці соціального захисту населення Красногвардійської у місті Дніпропетровську ради поновити ОСОБА_1 призупинену пільгу - 50% знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, починаючи з 07 листопада 2015 року. В обґрунтування позову вказав, що з 19 липня 1996 року його було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ Управління УМВ України на Придніпровській залізниці, згідно з наказом № 35 від 25 липня 1996 року. Згідно з положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, його було звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за ст. 65 «б», тобто через хворобу, та нарахована пенсія, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року, діючий на час його звільнення зі служби в органах МВС України в редакції від 14 березня 1995 року, держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівники міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом. Йому була видана довідка про те, що він звільнений зі служби за хворобою і він та члени його сім'ї мають право на 50% знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг,а також палива згідно Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року - довічно. Він даною пільгою користувався з часу звільнення його на пенсію. 15 січня 2016 року на його адресу надійшло повідомлення від відповідача, де його повідомили, що відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» з 07 листопада 2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію». Таким чином, особи, які мали право на пільги, згідно із Законом України «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, за хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні) з 07 листопада 2015 року втратили право на пільги. Не погоджуючись з даним рішенням відповідача він направив поштою заяву з проханням переглянути рішення, яке не відповідає вимогам чинного законодавства. До цього часу будь-якої відповіді він не отримував. Вважає, що рішення відповідача є незаконним, таким, що порушує його права та інтереси, а отже є підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Також вказав, що дії відповідача вважає незаконними, оскільки Закон України «Про національну поліцію», на підставі якого втратив чинність з 07.11.2015 Закон України «Про міліцію», звужує його права і є неконституційним. Відповідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Стаття 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та Закони України відокремлюють певні категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. В пункті 3 Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/99 у справі № 1-16/99 зазначено, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, які під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п'ята ст. 17 Конституції України покладає на державу обов'язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Тобто, розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників органів внутрішніх справ, зміст та обсяг набутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради 27 липня 2016 року надав суду заперечення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечення зазначили, що відповідно до п. 1 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про національну поліцію» з 07 листопада 2015 року втратив чинність Закону України «Про міліцію». Таким чином, особи, які мали право на пільги відповідно до Закону України «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції) з 07 листопада 2015 року втратили право на пільги, а саме: позивач втратив право на знижку у розмірі 50% плати за користування житлом та комунальними послугами. Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Так, на даний час, управління не має законних підстав для взяття позивача на облік, як пільговика, який має право на знижку у розмірі 50% плати за користування житлом та комунальними послугами.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 12 липня 1978 року по 19 липня 1996 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ УМВС України на Придніпровській залізниці, що підтверджується трудовою книжкою.

Відповідно до довідки УМВС України в Дніпропетровській області за № 83/18985 від 21 серпня 1996 року та довідки № 1481 від 11 лютого 2002 року підполковник ОСОБА_1 звільнено зі служби в запас у зв'язку з хворобою і він та члени його сім'ї довічно мають право на 50% знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, згідно Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року. Згідно до посвідчення № 83/18985 УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 звільнений за ст. 64 п. «б» в запас з 12 серпня 1996 року і йому призначена пенсія за вислугу років. Позивач та члени його сім'ї користувалися пільгами відповідно до Закону України «Про міліцію».

07 листопада 2015 року відповідачем скасовані вказані пільги, що підтверджується листом надісланим на адресу позивача, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України «Про міліцію», в редакції чинній на час призначення позивачу спірної пільги, працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Згідно із частиною шостою статті 22 Закону України «Про міліцію» за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

Пунктом 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року в статтю 22 Закону України «Про міліцію» частини шосту та сьому викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року внесені зміни в Закон України «Про міліцію» і частина сьома ст. 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаного Закону від 28 грудня 2014 року Кабінетом Міністрів України 04 червня 2015 року прийнято постанову № 389, яка набрала чинності 01 липня 2015 року та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення,вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі-пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року, яким внесено зміни до Закону України «Про міліцію» стосовно пільг, є діючим, Конституційним судом України не визнаний неконституційним, а зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до норм п.п. 169.4.1 п. 169.4 ст. 169 Податкового кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01.07.2015 року податкова соціальна пільга (у спірних правовідносинах 50% знижка плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо) застосовується виключно за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує суму 1710 грн.

Разом з тим, доказів того, що сукупний розмір доходу сім`ї позивача не перевищує вказану суму в розмірі 1710 грн. останнім під час розгляду справи суду не надано. Відповідних документів до відповідача у відповідності до п. 8 Порядку позивачем також не надавалось.

Згідно пункту 2 даного Порядку, дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію».

Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 27 січня 2016 року, до п. 2 зазначеного Порядку було внесено зміни та слова «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.

З 07 листопада 2015 року у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закон України «Про міліцію», відповідно до статті 22 якого позивач мав право на 50 - відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Згідно абзаців 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Проаналізувавши зміст Закону України «Про національну поліцію», суд приходить до висновку, що даний правовий акт не містить норм, які б передбачали пільги, компенсації і гарантії не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України «Про Національну поліцію», то приорітетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

Доводи позивача про неприпустимість звуження змісту і обсягу пільг, компенсацій та гарантій, наданих громадянам України, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних, не приймаються з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, то суд вважає що не має підстав в повернені йому судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6-11, 71, 94, 159-163, 183-2 КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Красногвардійський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т. О. Дубіжанська