Справа № 802/540/16-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/540/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободянюк М.В.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

18 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представників позивача: Давискиби Віталія Васильовича, Гордійчук Тетяни Іванівни;

представників відповідача: Ладуби Андрійя Юрійовича, Ченчик Катерини Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області до Державної фінансової інспекції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Відділ освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області (далі - Відділ освіти, позивач) з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (далі - ДФІ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2016 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представники позивача заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року по кримінальному провадженню №0000366 внесеному в ЄРДР від 17.09.2015 року, на підставі направлення №44 виданого начальником Державної фінансової інспекції у Вінницькій області Вахновською О.В. від 20.01.2016 року, головним фінансовим інспектором відділу інспектування у сфері освіти, науки, спорту та інформації Держфінінспекції у Вінницькій області Ченчик К.М. у період з 21.01.2016 року по 09.02.2016 року було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області за період 30.06.2015 року по 01.01.2016 року.

За результатами даної позапланової ревізії був складений акт від 09.02.2016 року №03-13/2, у якому відображені допущені позивачем порушення ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV та Правил визначення вартості будівництва ДСТУ Б Д.1.1:1-2013, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 року №293.

Зокрема вибірковим співставленням вартості матеріалів та робіт включених до локальних кошторисів робочих проектів із вартістю матеріалів інспектором встановлено ряд розбіжностей, причини виникнення яких, на переконання відповідача, зумовлені відсутністю контролю ціни на матеріально-технічні ресурси з боку позивача. Крім того, в ході зустрічних звірок з СМП Гордійчук В.Т. та СТОВ «Обрій» встановлено завищення вартості виконаних робіт, включення до актів виконаних робіт непідтверджених витрат та завищення обсягів виконаних робіт, чим завдано збитків Відділу освіти на загальну суму 45034,51 грн. Вказані порушення за висновками акту ревізії допущено начальником Відділу освіти, якою підписувалися акти приймання виконаних будівельних робіт та платіжні документи.

Не погоджуючись із зазначеними висновками 19.02.2016 року Відділом освіти були направленні письмові заперечення щодо акта позапланової ревізії, однак дані заперечення були залишені відповідачем без задоволення.

З метою усунення виявлених в ході позапланової ревізії порушень відповідачем було складено та направлено на адресу позивача лист-вимогу №02-03-28-14/1214 від 15.03.2016 року щодо усунення порушень законодавства, у якій Держфінінспекція вимагала:

1) опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку;

2) розглянути питання про притягнення працівників Відділу освіти, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Незгода позивача із висновками головного державного фінансового інспектора, викладеними в акті ревізії від 09.02.2016 року №03-13/2 та із вимогою №02-03-28-14/1214 від 15.03.2016 року зумовила його звернення до суду із цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позов та скасовуючи пункти 1 та 2 листа - вимоги №02-03-28-14/1214 від 15.03.2016 року, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи було встановлено, відсутність у матеріалах перевірки належних доказів, які б дійсно підтверджували порушення зі сторони Відділу освіти, які призвели до можливого завищення вартості виконаних робіт по здійсненню капітального ремонту із заміною віконних блоків будівель СЗШ І-ІІІ ступенів с. Журавне та с. Городище Літинського району.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі - Закон) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно підпункту 5 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 310 (далі - Положення), Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, тощо.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Також Положенням установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у прийнятих ним рішеннях (зокрема в постанові від 23.02.2016р.), у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Так, за змістом поданої позивачем позовної заяви, останній просить скасувати пункт 1 та 2 вимоги від 15.03.2016 року № 02-03-28-14/1214.

При цьому, конкретний перелік порушень, виявлених під час ревізії оскаржувана вимога не містить.

Як слідує із матеріалів справи та не заперечується самим представником відповідача, позивачем частково виконано лист - вимогу від 15.03.2016 року № 02-03-28-14/1214, що полягало у опрацюванні встановлених під час перевірки порушень та направленні письмових заперечень на акт позапланової ревізії.

Крім того, необхідно зауважити, що вказані пункти 1 та 2 листа-вимоги від 15.03.2016 року № 02-03-28-14/1214 носять загальний характер щодо всіх виявлених в ході ревізії порушень та не зобов'язують позивача вчиняти конкретні дії.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вказана стаття конституції не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування можуть бути оскаржені, а тільки встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії або бездіяльність (абз. 9 п.2 мотивувальної частини від 25.11.1997 року у справі №6-зп за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа громадянки ОСОБА_9 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи).

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено, або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інше ущемлення прав та свобод (п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України у справі №9-зп за зверненням громадян ОСОБА_10, ОСОБА_11 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України від 25.12.1997 р.).

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права слідує, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було помилково зроблено висновок, що оскаржувані пункти вимоги породжують настання прав чи обов'язків для позивача, зобов'язують його вчиняти конкретні дії та не взято до уваги, що оскаржувані пункти вимоги носять загальний характер.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час її розгляду, а відтак, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом Відділ освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області до Державна фінансова інспекція у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 серпня 2016 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Боровицький О. А.