Справа № 808/1594/16
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року об 10 год. 31 хв.Справа № 808/1594/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н.В.,

за участю секретаря Батигіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом: Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Запоріжжя

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Запоріжжя

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі - позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі відповідач або ФОП ОСОБА_2В.), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 9915 грн. 45 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач використовує найману працю працівників, а отже за приписами ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" повинен забезпечувати працевлаштування інвалідів в установлених законодавством нормативах. Відповідно до Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою № 10-ПІ, наданого відповідачем, середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за звітний період склала 14 осіб. Таким чином, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", у підприємства повинна складати 1 особу. Згідно відомостей, наданих відповідачем у Звіті, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві склала 0 осіб, у звязку з чим, відповідачу було нараховано суму адміністративно-господарських санкцій та пеню, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нараховану на повну суму недоїмки за весь її строк.

Представник позивача у судовому засіданні, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову та зазначив, що ним були вжиті всі необхідні заходи для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, тому застосування позивачем юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у зв'язку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів, у даному випадку є безпідставним.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2 відноситься до суб'єктів господарювання, яким, відповідно до статті 19 ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-XII (далі - Закон України №875-XII), встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Судом встановлено, що відповідачем до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 15.02.2016 було надано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за Формою № 10-ПІ за 2015 рік, згідно якого вбачається наступне:

- середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 14;

- середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 0;

- кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 1;

- фонд оплати праці штатних працівників становить 272 000 грн. 40 коп.;

- середньорічна заробітна плата штатного працівника 19 460 грн. 01 коп.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює та визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875ХІІ.

Відповідно до приписів ст. 19 ОСОБА_3 України № 875ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 "Про реалізацію статей 19 та 20 ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі Порядок № 70).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, а інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Статтею 18 ОСОБА_3 України № 875ХІІ встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ОСОБА_3 України № 875ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень ч. 3 ст. 18-1 ОСОБА_3 України № 875ХІІ, Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу положень вказаного ОСОБА_3 вбачається, що на субєктів господарювання покладено обовязок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас, законодавець зобовязує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

У звязку із набуттям чинності ОСОБА_3 України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-VI, Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520 (який набрав чинності з 12.07.2013) затверджено Форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Зазначена Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Тобто, на підприємство покладається обовязок створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць (вакансій) органи працевлаштування інваліда. Обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з поданих сторонами документів, на виконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем у 2015 році вживалися всі можливі і залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів.

Зокрема, наказом від 02.01.2015 №1-02-01-15 відповідачем створено робоче місце для працевлаштування інваліда згідно вакансії на посаду продавець-конультант в відділі роздрібної торгівлі (фактичне місце роботи розташоване за адресою: м.Харків, проспект Тракторобудівників, 59/56, ТРЦ «Україна») (а.с.63).

Ухвалою суду від 08 червня 2016 року було витребувано від Харківського обласного центру зайнятості пояснення та докази на їх підтвердження щодо того, чи отримувались центром зайнятості від ФОП ОСОБА_2 протягом 2015 року звіти за формою 3-ПН та чи направлялися центром зайнятості протягом 2015 року особи з інвалідністю для працевлаштування (а.с.70).

Як свідчить зміст отриманої відповіді від Харківського обласного центру зайнятості від 02.07.2016 №02-2631, протягом 2015 року ФОП ОСОБА_2 надавав інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою З-ПН (з позначкою «вакансії для інвалідів»), при цьому відповідачу протягом вказаного періоду було видано направлення на працевлаштування до відповідача двом особам: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Так, Харківський обласний центр зайнятості інформує про направлення 30.07.2015 на працевлаштування до ФОП ОСОБА_2 інваліда ІІ групи ОСОБА_4, при цьому вказана особа не відвідала роботодавця з невідомих причин, через що їй було відмовлено у наданні статусу безробітного, корінець направлення до служби зайнятості не надала.

Щодо другої особи, яку було направлено 29.07.2015 на працевлаштування інваліда ІІ групи ОСОБА_5, зазначено, що за результатом відвідування ФОП ОСОБА_2, 03.08.2015 отримано відповідь роботодавця про те, що вакансія зайнята з 29.07.2015, про що свідчить надана копія направлення на працевлаштування 29.07.2015 №0182003.

Представник відповідача у судовому засіданні не погодився із вищевказаним, зазначив, що по-перше надана до матеріалів справи копія направлення на працевлаштування від 29.07.2015 №0182003 підписана з боку відповідача невідомою особою ОСОБА_6, який не працює у відповідача, що в свою чергу підтверджено відомостями про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам. Такі відомості подавалися відповідачем протягом 2015 року до органів податкової інспекції та містяться в матеріалах справи; по друге вказана копія направлення на працевлаштування містить корінець, який повинен залишитися у роботодавця; до того ж направлення не містить печатки відповідача.

Стосовно вказаних розбіжностей представник позивача обґрунтованої відповіді не надав, пояснив лише, що центр зайнятості враховує лише відповідь про прийняте рішення роботодавцем, проте не проводить дослідження, порівняння та оцінку підписів осіб в направленнях для працевлаштування.

За таких обставин суд вважає недоведеним факт відмови відповідачем від працевлаштування ОСОБА_5, більш того в ході дослідження направлення на працевлаштування від 29.07.2015 №0182003 судом зясовано, що у вказаному направленні стоїть позначка «ні» відносно того чи належить особа до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, а отже відсутнє підтвердження, що вказана особа є інвалідом.

Судом встановлено, що відповідачем на протязі 2015 року подані звіти до Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя та до Харківського міського центру зайнятості, в яких зазначалася інформація про наявність робочих місць для інвалідів. 25 листопада 2015 року відповідач брав участь в міжрайонному ярмарку вакансій для осіб з інвалідністю, яка проводилась в Правобережному районному центрі зайнятості м.Запоріжжя (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ОСОБА_3 України № 875ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього ОСОБА_3, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20 ОСОБА_3 України № 875ХІІ).

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та іншими законами України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи обставини справи, що підтверджується долученими до справи доказами, суд дійшов висновку, що відповідачем було вжито всі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення, а тому відсутні правові підстави (склад господарського правопорушення) для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі № 21-60а11, від 26.06.2012 у справі № 21-105а12 та від 16.04.2013 у справі № 21-81а13.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Позивач не надав суду належних доказів порушення відповідачем вимог ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст. 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладені обставини, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обґрунтованості та відповідності законодавству своїх висновків та доводів щодо порушення відповідачем ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а відтак законних підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у суду немає.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя Н.В. Стрельнікова