Справа № 815/6868/15
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6868/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

при секретарі - Іовіч М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Іллічівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому заявлено вимоги Міністерству внутрішніх справ України, Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Іллічівському міському відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, а саме: визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України в Одеській області № 1582 о/с від 04 листопада 2015 року, в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1, начальника сектора карного розшуку Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області, з органів внутрішніх справ України у запас, згідно з п. 10 та п. 11 розділу XI ЗУ Про Національну поліцію за п. 64 г Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скорочення штатів); стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2015 року; зобов'язання змінити формулювання звільнення позивача у запас, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України Про Національну поліцію за п. 64 г Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скорочення штатів) на передбачену п. 64 з цього Положення (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Одеській області № 1582 о/с від 04 листопада 2015 року в частині щодо звільнення майора міліції ОСОБА_1, начальника сектора карного розшуку Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області, з органів внутрішніх справ України у запас згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України Про Національну поліцію за п.64 г Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скорочення штатів); стягнуто з Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, у розмірі 27998, 79 грн.; поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ Головного управління МВС України в Одеській області.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як позивача належним чином та з дотриманням відповідних процедур звільнено з органів МВС України.

При цьому, апелянтом вказується, що вирішальним у даній справі є факт припинення такого виду служби, як служба в органах внутрішніх справ із 07 листопада 2015 року, внаслідок чого трудові відносини в даній структурі є неможливими.

Апелянтом зазначено, що в матеріалах справи відсутні жодні підтвердження факту волевиявлення позивача відносно бажання подальшого проходження служби в органах Національної поліції, а тому це спростовує відповідні висновки суду першої інстанції щодо реалізації позивачем такого бажання.

Також, на думку апелянта, є помилковим висновок суду першої інстанції про скасування наказу від 04 листопада 2015 року, в частині звільнення позивача, у звязку з тим, що в позивача ще був час на реалізацію його права на продовження служби в Національній поліції, так як оскаржуваним наказом від 04 листопада 2015 року звільнено позивача зі служби з 06 листопада 2015 року, тобто після завершення строку на відповідне волевиявлення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 13 серпня 2001 року проходив службу в органах внутрішніх справ, працював на посаді начальника сектора карного розшуку Іллічівського МВ ГУМВС Украйні в Одеській області, має звання майора міліції.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області № 1582 о/с від 04 листопада 2015 року звільнено з посади ОСОБА_1 починаючи з 06 листопада 2015 року, згідно з п. 10 та п. 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів).

В свою чергу, позивач не погоджуючись зі вказаними обставинами звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо протиправності оскаржуваного наказу про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, а як наслідок необхідності поновлено позивача на займаній посаді та відшкодуванні йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на наступне.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року.

Відповідно до п. 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Закон України "Про Національну поліцію" офіційно опублікований 06 серпня 2015 року у виданні "Голос України".

Згідно п. 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію", працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до п. 10 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію", працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судовою колегією встановлено, що ГУМВС України в Одеській області, ліквідоване постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року, одночасно вказаною постановою утворено ГУНП у Одеській області, як юридичну особу публічного права територіальний орган центрального органу виконавчої влади Національної поліції України.

В свою чергу, наказом ГУ МВС України в Одеській області № 1582 о/с від 04 листопада 2015 року звільнено з посади ОСОБА_1 починаючи з 06 листопада 2015 року, згідно з п. 10 та п. 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів).

Так, підставою для звільнення позивача зі служби в МВС через скорочення штатів став факт відсутності виявлення бажання останнього продовжити службу в органах Національної поліції.

При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачем зазначено, що ним подавались відповідні рапорти з проханням звільнити його з органів МВС та прийняти його на службу до Національної поліції, які з невідомих йому причин не розглянуті.

Тому, з метою підтвердження факту виявлення позивачем бажання проходити службу в Національній поліції, колегією суддів допитано свідка ОСОБА_2, зі свідчень якого встановлено наступні обставини справи.

Так, станом на 05 листопада 2015 року ОСОБА_2 знаходився на посаді керівника Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області та був безпосереднім керівником позивача у справі ОСОБА_1, який знаходився на посаді тимчасово виконуючого обовязки керівника кримінальної міліції, на підставі наказу Головного управління МВС в Одеській області про його відрядження.

Свідком розяснено процедуру подання відповідних рапортів співробітників міліції, що виявили бажання продовжити службу в органах поліції, згідно якої працівниками одночасно подавались рапорти про звільнення з органів МВС з метою переходу до поліції, а також заяви про прийняття на роботу в поліцію на імя керівника ГУМВС України в Одеській області, які візувалися керівниками районних або міських відділень та передавалися для подальшої реєстрації до Управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області.

При цьому, свідком отримано від ОСОБА_1 відповідні рапорти про звільнення та бажання переходу до Національної поліції, на яких ним накладено свою резолюцію, як керівника відділу у якому позивач перебував у відрядженні.

Згодом, в цей же день, свідком разом з позивачем відвезено рапорти до Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області, в якому ОСОБА_1 проходив службу, де вони особисто передані останнім керівнику міського відділу ОСОБА_3 для подальшої передачі до Управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області.

Виходячи з викладених свідчень, колегією суддів встановлено, що позивачем до 06 листопада 2015 року виявлено бажання проходити службу в органах поліції шляхом написання відповідних рапортів, проте, з невідомих суду причин вказані рапорти позивача не розглянуті.

Більш того, в обґрунтування правомірності прийнятого рішення, ГУМВС України в Одеській області, як субєктом владних повноважень, не надано завірених копій журналів вхідної кореспонденції, якими можливо підтвердити або спростувати вказані обставини.

В даному випадку, видання наказу про звільнення позивача 04 листопада 2015 року, внаслідок відсутності у нього бажання проходити службу в поліції, за умови наявності у нього права виявити таке бажання до 06 листопада 2015 року та факту подання відповідного рапорту 05 листопада 2015 року, свідчить про безумовну передчасність такого наказу, а як наслідок про його протиправність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про поновлення позивача на раніше займані посаді, так як у випадку протиправного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його протиправно звільнено, при цьому, поновлення його на новій посаді є фактично зобовязанням укладання нового трудового договору, що не входить до повноважень адміністративного суду.

Також, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ухвалюючи рішення про поновлення на роботі позивача, необхідно виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, так як наказ про його звільнення є протиправним.

Посилання апелянта на той факт, що оскаржуваним наказом від 04 листопада 2015 року звільнено позивача зі служби з 06 листопада 2015 року, тобто після завершення строку на відповідне волевиявлення, не приймається колегією суддів, так як таке рішення субєкта владних повноважень передчасно позбавило позивача права на проходження публічної служби.

Також, колегія суддів вважає безпідставними численні посилання апелянта на упередженість та некомпетентність суду першої інстанції, так як такі посилання не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Ухвала апеляційного суду апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складання рішення у повному обсязі, згідно ст. 160 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 19 серпня 2016 року

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_4