Справа № 802/280/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 серпня 2016 р. Справа № 802/280/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Мультян М.Б.,

Суддів: Дончика В.В.

Сала П.І.

за участі секретаря судового засідання: Крисько І.В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: Поліщук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: казенного науково-виробничого об'єднання "ФОРТ" Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національна поліція України

про: скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.) до казенного науково-виробничого об'єднання "ФОРТ" Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національна поліція України про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом начальника КНВО "Форт" МВС України генерала-майора міліції ОСОБА_6 № 230-к від 06 листопада 2015 року "По особовому складу" згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року його звільнено в запас Збройних Сил за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів). На думку позивача наказ № 230-к від 06 листопада 2015 року є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач не дотримався вимог законів та порушив його конституційні права на працю. Окрім того, позивач зазначив, що відповідач не повідомив його про майбутнє скорочення відповідно до вимог Кодексу законів про працю України.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову з урахуванням поданих письмових заперечень (а.с. 21-23). Окрім того, зазначила, що 06 серпня 2015 року у друкованому засобі масової інформації Голос України №141-142 офіційно опубліковано Закон України № 580-УІІІ "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року. Частиною 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Таким чином, спеціальна процедура попередження про наступне звільнення не передбачена, а позивач, відповідно, попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону, в зв'язку з чим наказ № 230-к від 06 листопада 2015 року прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання вчасно та належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ України у Вінницькій області, починаючи з 2010 року на посаді міліціонера казенного науково-виробничого об'єднання "ФОРТ" Міністерства внутрішніх справ України.

06 листопада 2015 року наказом начальника КНВО "Форт" МВС України генерала-майора міліції ОСОБА_6 № 230-к "По особовому складу" згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року звільнено в запас Збройних Сил за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів) старшого сержанта міліції ОСОБА_4 (а.с. 9).

03 лютого 2016 року казенне науково-виробниче об'єднання "ФОРТ" Міністерства внутрішніх справ України направило на адресу ОСОБА_4 повідомлення про необхідність одержання трудової книжки (а.с. 10).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" № 580-VIІI від 02 липня 2015 року (далі - Закон) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 р. (далі - Положення № 114).

Пунктом 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що цей закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

06 серпня 2015 року у друкованому засобі масової інформації Голос України №141-142 офіційно опубліковано Закон України № 580-УІІІ "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року.

Відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, спеціальна процедура попередження про наступне звільнення не передбачена, отже, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону. При цьому, вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Разом з тим, враховуючи те, що Закон України "Про Національну поліцію" опубліковано 06 серпня 2015 року в газеті "Голос України", то про майбутнє звільнення позивач повинен був дізнатись 07 серпня 2015 року.

В той же час, як слідує з преамбули Закону України "Про Національну поліцію", вказаний закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Тобто, в даному випадку, Закон України "Про Національну поліцію" прийнято на врегулювання відносин пов`язаних з проходженням служби саме в Національній поліції.

Так, приймаючи наказ № 230-к від 06 листопада 2015 року про звільнення старшого сержанта міліції ОСОБА_4 відповідач керувався пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію".

Так, п. 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Зазначені у цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, відповідно до п. 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року було затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення).

Відповідно до п. 8 Положення, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії; у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі; за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації; за службовою невідповідністю; у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; у зв'язку з прямим підпорядкуванням близькій особі.

Пунктом 10 Положення передбачено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно п. 40 Положення, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції, а при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

Отже, правовідносини з приводу проходження ОСОБА_4 служби були унормовані спеціальним актом законодавства - Положенням, а тому норми всіх інших актів законодавства до цих правовідносин можуть бути застосовані лише в разі відсутності відповідних норм права в Положенні та за умови, що приписи цих актів не суперечать характеру та змісту правовідносин з проходження служби в міліції, тобто в субсидіарному порядку.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що п. 63 "з" вищезазначеного Положення передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Так, 06 листопада 2015 року Міністерством внутрішніх справ України, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", постанов Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів міністерства внутрішніх справ України", від 23 вересня 2015 року № 751 "Про ліквідацію територіального органу Міністерство внутрішніх справ" та від 13 жовтня 2015 року № 834 "Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідацію деяких органів Міністерства внутрішніх справ", прийнято наказ № 1388 "Про організаційно-штатні питання" (а.с. 25).

В даному наказі вказано, вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС, що додається.

Згідно переліку (витягу) змін у штатах МВС, доданого до наказу, на казенному науково-виробничому об'єднанні "ФОРТ" МВС України (м. Вінниця) скорочуються всі посади (скасовуються штат) (а.с. 26).

Окрім того, відповідно до довідки казенного науково-виробничого об'єднання "ФОРТ" Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2016 року ОСОБА_4 щодо прийому в Національну поліцію для подальшого проходження служби не звертався (а.с. 24).

Щодо тверджень позивача, що його не повідомили про майбутнє скорочення відповідно до Кодексу законів про працю України, колегія суддів зазначає наступне.

Вищий адміністративний суд України у Інформаційному листі № 753/11/13-10 від 26 травня 2010 року "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" зазначає, що Верховний Суд України щодо звільнення публічного службовця у зв'язку зі скороченням штатної чисельності юридичної особи публічного права вказує, що норми КЗпП не можуть бути застосовані, оскільки відповідно до статті 3 цього Кодексу він регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності і на спірні правовідносини не поширюється.

Правовідносини, що виникають при звільненні публічного службовця у зв'язку зі скороченням штатів юридичної особи, регулюються спеціальним законодавством.

Таким чином, звільнення зі служби працівників міліції з підстав скорочення штатів врегульовано спеціальним законодавством, а не нормами КЗпП, як вважає позивач.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення (у встановлені законом строки) колегія суддів дійшла висновку, що казенне науково-виробниче об'єднання "ФОРТ" Міністерства внутрішніх справ України при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу начальника КНВО "Форт" МВС України генерала-майора міліції ОСОБА_6 № 230-к від "По особовому складу" від 06 листопада 2015 року задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_4 на посаді міліціонера казенного науково-виробничого об'єднання "ФОРТ" Міністерства внутрішніх справ України, колегія суддів дійшла висновку про відмову в її задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 24 Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки судом не встановлено, що звільнення є незаконним, а тому підстави для поновлення відсутні.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Поряд з цим позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу страждань, яких зазнав позивач, та обґрунтованості розміру моральної шкоди, які могли б бути підставою для задоволення вказаної позовної вимоги.

Із системного аналізу ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеної позовної вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати. Оскільки відповідачем не представлено суду документального підтвердження судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, питання про стягнення таких витрат з позивача судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Мультян Марина Бондівна

Судді Дончик Віталій Володимирович

Сало Павло Ігорович