Справа № 2-а-14/10
Суддя: Погорєлов І. В.
Дата ухвалення: 2010-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 2-а-14 2010 року
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З серпня 2010 року Іванівський районний суд Одеської області складі: головуючого судді Погорєлова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області щодо несвоєчасного нарахування та виплаті підвищення до пенсії ветерану війни - родині загиблого,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду країни в Іванівському районі Одеської області про визнання неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області щодо несвоєчасного нарахування та виплаті підвищення до пенсії ветерану війни - родині загиблого, посилаючись на те, що вона є ветераном війни - родина загиблого. Згідно статті 15 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» їй повинно виплачуватись підвищення до пенсії у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, але відповідачем вказане підвищення за 2005-2008 роки не надавалось.

Представник позивачки позов підтримав, просив суд задовольнити його у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просив справу слухати у її відсутність у порядку ст..122 ч.З КАСУ.

Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області надав свої письмові заперечення на адміністративний позов, позовні вимоги не визнав, вважає, що його дії відповідають чинному законодавству, просив у задоволенні позову відмовити та слухати справу у їх відсутність у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити лопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Судом встановлено наступне , що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ветераном війни - родина загиблого, що підтверджується копією посвідчення, посвідчення № 51873 видане 01.08.1991 року , доданою до матеріалів справи . Згідно статті 15 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» позивачу повинна виплачуватись підвищення до пенсії у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, але відповідачем вказане підвищення за 2005-2008 роки надавалось не в повному розмірі. Позивачка вважає своє право на отримання підвищеної пенсії порушеним і звернулася до суду з цим позовом в якому просить поновити строк позовної давності , визнати дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області, що призвели з причини несвоєчасного нарахування та виплаті підвищення до пенсії за 2005-2008 року неправомірними, зобовязати управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області провести перерахунок з 01.01.2009 року по нормам розміру підвищення як ветерану війни - родині загиблого, стягнути з відповідача суму недоплати по підвищенню пенсії за 2005-2008 роки у розмірі 24787,17 гривень.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи сторін по справі та надані докази, вважає адміністративний позов , що підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами є адміністративно-правовими та урегульовані положеннями КАС країни .

Відповідно до вимог ст.99 КАС України адміністративний позов може бути поданий в межах щоку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими Законами. Для зернения до адміністративного суду за захистом прав, свобод і інтересів особи встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була

про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Також для захисту прав, свобод та інтересів дим Кодексом та іншими Законами можуть встановлюватися інші строки звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Разом з цим, відповідно до ч.2 вказаної статті визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною і вирішити справу по суті, встановлено, що відповідач по справі щодо пропуску строку нічого не зазначає і не наполягає на в позові , тому , що позивачем пропущений строк, а позивач в своїй позовній заяві просить йому строк звернення до суду.

Суд враховуючи те , що позивачка є ветераном війни, має поганий стан здоров»я, юридично необізнана, що у сукупності зашкодило йому своєчасно звернутись до суду з зазначеним позовом, тому -у пропуску строку звернення до суду за період 2005-2008 р.р. суд визнає поважною та поновлює

Сторонами визнається, що позивачка є ветераном війни - родина загиблого, та що до 01.07.2006 зона отримувала підвищення до пенсії у відповідності до вимог Постанов Кабінету Міністрів їй, а після 01.07.2006 року та до цього часу у відповідності до вимог Закону України № 3551-ХІІ 12.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 25% прожиткового мінімуму для особи яка втратила працездатність, тому відповідно до ст.72 КАС України вважає ці обставини доведеними.

Згідно статті 15 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни,

гарантії їх соціального захисту» (в редакції що діяла до 01.07.2006р.) учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії нараховуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з вказаної норми позивачка повинна була отримувати підвищення до пенсії як ветеран війни - родина загиблого до 01.07.2006р. в розмірі 150 % прожиткового мінімуму.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних і дальших гарантій, до яких відносяться і пенсії, визначаються Законом України «Про державні і соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком Кабінетом Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.

На підставі ч. З ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Із врахуванням наведеної конституційної норми, розмір мінімальної пенсії за віком, з якого має враховуватися надбавка позивачу до пенсії як учаснику бойових дій, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком міститься в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з II січня 2004 року.

Абзац 1 частини 1 статті 28 Закону України № 1058-ІУ від 09.07.2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що мінімальний розмір пенсії за ком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність.

Будь-якими іншими діючими законодавчими актами розмір мінімальної пенсії за віком не визначається.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, з посиланням на частину третю статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови позивачу в реалізації права на отримання підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Позивачка за період з 01.01.2005 року до 01.07.2006 року отримувала надбавку до пенсії в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №1/2002 „ Про підвищення розмірівпенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету виходячи із суми 19,91 грн.

З 01.07.2006 року та по теперішній час позивачка отримує надбавку в розмірі 25% прожиткового мінімуму для особи яка втратила працездатність в зв'язку зі зміною редакції ст.15 Закону України № 51-XII від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Оцінюючи дії (бездіяльність) відповідача суд виходить з приписів ч.З ст.2 КАС України та приходить до висновку про їх неправомірність до 01.07.2006р. виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, який передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному говору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними тами, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачеві підлягають застосуванню ч. З ст. 46 Конституції України, ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального хисту», ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»і ч. 1 . 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Оскільки позивачеві слід визначати підвищення до пенсії виходячи з мінімальної пенсії за віком, :а встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись (ходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Стаття 46 Конституції України передбачає право кожного громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Як передбачено частинами 2 та 3 статті 22 Конституції України, конституційні зава гарантуються та не можуть бути скасованими.

Основні положення щодо правового статусу ветеранів війни, у тому числі питання щодо надання і пільг, переваг та соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які омежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними, в зв'язку з чим, суд е може визнати обгрунтовним посилання відповідача на положення нормативного акту нижчого за правовою силою ніж Закон, який обмежує права та пільги інвалідам війни, як на підставу не надавати пільги, встановлені Законом.

За період з 01.01.2005 до 30.06.2006 року діяли положення ст.15 Закону України № 3551-ХІІ від 2.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що безумовно визначає законність вимог позивача, оскільки за вказаний період часу розмір надбавки до пенсії був встановлений законом та не міг бути зменшений або обмежений вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України.

Суд не погоджується з позовними вимогами щодо права позивача отримувати підвищення до пенсії у розмірі 150% після 30.06.2006 року, так як при розгляді справи «Кечко проти України» (заява («63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету, держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи зміни в законодавство.

Отже, вивчивши надані сторонами документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання дій відповідача щодо відмови у проведенні донарахування йому, як учаснику бойових дій підвищення до пенсії згідно ст. 15 до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії та соціального захисту», яка діяла в редакції на період з 06.11.2002 р. по 01.07.2006 р, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, вважає за необхідне поновити права позивача щодо зобовязання відповідача провести донарахування позивачеві, починаючи з 01.01.2005 р. по 01.07.2006 з, підвищення до пенсії відповідно до порядку та у розмірах визначених ч.4 ст. 15 Закону України (Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки будь яких доказів про те, що такепідвищення позивачеві щомісячно нараховується та виплачується , відповідачем не доведено. В іншій частині позовних вимог відмовити.

У відповідності до вимог ст.. 256, ч.1, п.1 КАС України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення невиплаченої частини державної соціальної допомоги межах суми стягнення за один місяць .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6-14, 17, 19, 122, 159-163, 167, 185, 186, 254, 256 України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії та соціального захисту», Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, ст. 19 Закону України „Про державні соціальні стандарти і державні соціальні гарантії", п. 6 ст. З ЦК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області щодо несвоєчасного нарахування та виплаті підвищення до пенсії ветерану війни - родині загиблого - задовольнити частково.

Поновити позивачці строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 2005 по 2008 роки.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області щодо несвоєчасного нарахування та виплати підвищення до пенсії за період з 001.01.2005 року по 30.06.2006 року ОСОБА_1.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення до його пенсії, або щомісячного грошового утримання або державної соціального допомоги, що виплачується замість пенсії у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, як родині загиблого, згідно ст. 15 Закону України Лро статус ветеранів війни, гарантії та соціального захисту» від 22.10.1993 р. ( з наступними змінами) в період з 01.01.2005 р. по 01.07.2006 р, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, який встановлено у розмірі мінімального споживчого бюджету за кожний відповідний рік.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення невиплаченої частини державної соціальної допомоги у межах суми стягнення за один місяць .

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Іванівського районного суду Одеської області заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а також подання апеляційної скарги до Іванівського районного суду Одеської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження і одночасного направлення копії апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного сулу.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя Погорєлов І.В.