Справа № 2-а-1152/11
Суддя: Войнаревич М. Г.
Дата ухвалення: 2011-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області
Справа № 2-а-1152/11
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

прийнята у скороченому провадженні

"20" квітня 2011 р. м.Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Войнаревич М. Г. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Хмільницькому районі Вінницької області про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

Предметом адміністративного позову ОСОБА_1 є спір фізичної особи з субєктом владних повноважень Управлінням Пенсійного Фонду України у Хмільницькому районі Вінницької області з приводу обчислення, здійснення та одержання пенсійних виплат за вислугу років.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить винести рішення яким визнати дій посадових осіб Управління Пенсійного фонду України у Хмільницькому районі по відмові у призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неправомірними та зобовязати відповідача нарахувати та провести виплату пенсії за весь період з дати винесення неправомірного рішення, посилаючись на те, що вона має 25 років трудового стажу на посаді фармацевта, в тому числі, з 02 листопада 2005 р. на посаді фармацевта аптечного кіоску приватного підприємства Конекс, що було останнім місцем роботи. Відповідно до ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсії за вислугу років призначають окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Серед окремих категорій працівників галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років є і працівники галузі охорони здоров'я у разі наявності спеціального стажу роботи від 20 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Однак Управління Пенсійного фонду України у Хмільницькому районі відмовив їй у цьому, посилаючись на те, що у ПП Конексвідсутній акредитаційний сертифікат, а за таких підстав Управління не враховує стаж роботи на даному підприємстві. Після того, як позивачкою були викладені законні підстави для призначення пенсії в зверненні, Пенсійний фонд, посилаючись на наказ МОЗ України № 385 від 28.10.2002 р., вказав, що у випадку, коли назва фармацевтичного закладу (незалежно від його форми власності), що зазначена в трудовій книжці (ліцензії на здійснення підприємницької діяльності) не відповідає Переліку закладів охорони здоров'я, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 р. №385, акредитаційний сертифікат є обов'язковим документом для визначення права на пенсію за вислугу років, оскільки відповідно до наданого сертифікату визначається назва фармацевтичного (аптечного) закладу.

Суддя, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, приходить до висновку про їх достатність для прийняття рішення.

Суддя, дослідивши та оцінивши подані докази, приходить до наступних висновків:

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно ст. 8 КАС України суд, при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Законом України Про пенсійне забезпеченняN 1788-XII від 5.11.1991 року та постановою Кабінету Міністрів Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років№909 від 04.11.1993 р. визначено вичерпний перелік умов призначення пенсії за вислугу років провізорам, фармацевтам і лаборантам, які працюють за спеціальністю.

Для встановлення пенсії за вислугу років потрібні документи, які підтверджують спеціальний стаж роботи та документи про розмір заробітної плати.

Трудовою книжкою серії БТ-І №8624896 від 03 серпня 1983 року, доведено, що ОСОБА_1 почала свою трудову діяльність на посаді фармацевта 06 серпня 1983 року і пропрацювала до 1 листопада 2005 року та була звільнена за власним бажанням. 02 листопада 2005 року її було призначено на посаду фармацевта в ПП Конекс, 5 січня 2009 року її було переведено на посаду менеджера зі збуту та 26 лютого 2010 року вона була звільнена за власним бажанням.

Заявою про призначення пенсії доведено, що ОСОБА_1 09.02.2009 року звернулася до Пенсійного фонду України у Хмільницькому районі про призначення їй пенсії за вислугу років.

Повідомленнями Управління Пенсійного фонду України у Хмільницькому районі №К-9 від 10.03.2010 року та Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 226/К-10 від 09.03.2010 року доведено, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років через те, що ПП Конексне має акредитаційного сертифікату, визначити статус даного підприємства не можливо, тому зарахувати роботу на даному підприємстві до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років - не має підстав.

Суд дійшов до висновку, що посадові особи органів пенсійного забезпечення безпідставно, керуючись листом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2004 р. № 03-2/18-02-6 Щодо нарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи на посадах провізорів, фармацевтів в недержавних аптеках, який не є нормативним актом, додатково вимагають документи про акредитацію аптечного закладу.

Міністерство праці у листі, не заперечуючи факт віднесення аптечних закладів до закладів охорони здоров'я, користуються ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я, відповідно до якої порядок і умови створення цих закладів, їх державної реєстрації та акредитації визначаються законодавством України. Дійсно, на виконання цього законодавчого акта постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 р. № 765 Про затвердження Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'ябув затверджений Порядок державної акредитації закладів охорони здоров'я. Міністерству охорони здоров'я було доручено створити Головну акредитаційну комісію. Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.01.1998 р. № 2 Про затвердження стандартів державної акредитації закладів охорони здоров'я Українина виконання ст. 16 і 33 Основ законодавства України та вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України були затвердженні стандарти акредитації фармацевтичних закладів. Але дію цього наказу було зупинено згідно з повідомленням Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 20.09.2001 р., а пізніше наказом МОЗ України від 20.01.2001 р. № 20 скасовано. Тому всі спроби зобов'язати аптечні заклади проходити акредитацію є незаконними.

Згідно з п.1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.97 № 765, державна акредитація закладу охорони здоров'я офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Однак, суд звертає увагу на те, що державній акредитації підлягають фармацевтичні (аптечні) заклади, які вже одержали ліцензію на право здійснення діяльності з оптової або роздрібної реалізації лікарських засобів, що засвідчує спроможність цих закладів здійснювати оптову або роздрібну реалізацію лікарських засобів на певному встановленому рівні. Отже, здійснення державної акредитації лише визначає наявність в фармацевтичному (аптечному) закладі умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, причому цей рівень не може бути нижчим, ніж рівень спроможності, який визначається при видачі ліцензії.

Тобто сам факт отримання ліцензії на здійснення певного виду господарської діяльності свідчить про спроможність закладу охорони здоров'я провадити діяльність на певному рівні. Крім того, фактом здійснення діяльності аптечним закладом є відповідний дозвіл на провадження діяльності ліцензія, а проведення акредитації аптечних закладів є добровільним, тому що факт отримання ліцензії свідчить про наявність мінімального рівня акредитації.

У своїх відповідях на звернення, Пенсійний фонд України зазначив, що у випадку коли назва фармацевтичного закладу (незалежно від його форми власності), що зазначена в трудовій книжці (ліцензії на здійснення підприємницької діяльності) не відповідає Переліку закладів охорони здоров'я, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002р. №385, акредитаційний сертифікат є обов'язковим документом для визначення права на пенсію за вислугу років, оскільки відповідно до наданого сертифікату визначається назва фармацевтичного (аптечного) закладу.

Проте, відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної інспекції з контролю якості лікарських засобів 03.03.2009р. №44/27, ліцензуванню підлягає: оптова та роздрібна торгівля лікарськими засобами, а ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на здійснення господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами та дозволяє провадження зазначених видів діяльності на всій території України.

В загальноорганізаційних вимогах Ліцензійних умов зазначено: Торгівля лікарськими засобами здійснюється лише через аптеки, їх структурні підрозділи, аптечні бази (склади), крім випадків передбачених цими Ліцензійними умовами. Аптека, її структурні підрозділи, аптечна база (склад) належать до закладів охорони здоров'я, що функціонують з дозволу і під контролем державних органів. Торгівля лікарськими засобами не може здійснюватися через будь-які інші заклади, крім аптечних, та поза ними, крім випадків, передбачених цими Ліцензійними умовами.

Ліцензією серії АБ №115476 від 26.112004 року доведено, що ПП Конексмав право займатися оптовою, роздрібною торгівлею лікарських засобів на строк дії ліцензії з 10.11.2004 р. по 10.11.2009 р. та згідно Ліцензії серії АВ №493821 від 03.11.2009 року, ПП Конексмає право займатися оптовою, роздрібною торгівлею лікарських засобів на строк дії ліцензії з 02.10.2009 по 02.10.2014 рік.

Таким чином суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 працювала у ПП Конексз 02.11.2005р. по 26.02.2010 р., тобто під час дії Ліцензій на право зайняття оптовою, роздрібною торгівлею лікарських засобів, що є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на здійснення господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами та дозволяє провадження зазначених видів діяльності на всій території України, тому вона має право на зарахування до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років роботу на ПП Конекс.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 71, 94 , 183-2, 256 КАС України, ст.ст. 51, 55 п.е), 56, 80-84 Закону України Про Пенсійне забезпечення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного Фонду України у Хмільницькому районі Вінницької області, які полягають у відмові в наданні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 - неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у Хмільницькому районі Вінницької області винести рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та нарахувати і виплатити їй пенсію, починаючи з 29 вересня 2010 року.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови через Хмільницький міськрайонний суд до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суддя Войнаревич М.Г.