Справа № 185/7069/15-а(2-а/185/456/15)
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року К/800/46354/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року по справі № 185/7069/15-а (2-а/185/456/15)

за позовом ОСОБА_1

до Військового комісара

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення

адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 10 червня 2015 року № 147 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано оскаржувану постанову.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду директора Колективного підприємства «Автобаза-0701», що підтверджується наказом від 3 червня 2013 року № 17.

Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 30 липня 2014 року № 487 затверджено ліміти вилучення транспортних засобів (техніки) у підприємств, установ та організацій міста Павлограда для комплектування Збройних Сил України, інших військових формувань під час мобілізації та у воєнний час (а.с.24).

ОСОБА_1 18 травня 2015 року від Павлоградського об`єднаного міського військового комісаріату отримав наряд на поставку 5 червня 2015 року о 8-й годині за адресою АДРЕСА_1 , КП «Павлоградводоканал», а у разі неможливості за адресою м. Дніпропетровськ, вулиця Шмідта, 16. техніки, а саме, сідельного тягача та напівпричепа (а.с.9).

У зв`язку з отриманням вказаного наряду, позивач листом від 4 червня 2015 року просив відповідача надати копії рішень про встановлення обсягів залучення транспортних засобів Колективного підприємства «Автобаза-0701» за типами та марками. Зазначив, що у разі наявності правових підстав та відповідних рішень органів державної влади та місцевого самоврядування, надання їх копій та реквізитів до визначеного у наряді терміну, Колективне підприємство «Автобаза-0701» здійснить відповідне виконання військово-транспортного обов`язку (а.с.12).

У зв`язку з тим, що 5 червня 2015 року ОСОБА_1 не забезпечив поставку техніки на збірний пункт, чим порушив вимоги частини 3 статті 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1921 Павлоградським об`єднаним міським військовим комісаріатом відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 210-1 КУпАП (а.с.7).

На підставі зазначеного протоколу Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 10 червня 2015 року прийнято постанову № 147 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів.

Відповідно до частини 1 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулюються Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ( далі - Закон № 3543-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно частин 1 та 3 статті 6 вказаного Закону військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації, якщо не введений правовий режим воєнного чи надзвичайного стану, здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації.

Обсяги транспортних засобів за типами та марками, які планується залучити під час мобілізації, для підприємств, установ та організацій усіх форм власності встановлюються згідно з Мобілізаційним планом України місцевими державними адміністраціями за поданням військових комісаріатів.

Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями.

Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби.

Таким чином, частиною 1 статті 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про мобілізацію, однією з частин якої є покладення на підприємства військово-транспортного обов`язку під час особливого періоду, який настає після оголошення мобілізації.

Вказаний обов`язок відповідні підприємства зобов`язані виконати після отримання від військового комісаріату наряду на постачання транспортних засобів і техніки.

Оскільки позивач, отримавши 18 травня 2015 року наряд на постачання 5 червня 2015 року для потреб Збройних Сил України сідельного тягача та напівпричепа не виконав його, вказану техніку у визначений час не поставив, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Посилання позивача в касаційній скарзі як на підставу для задоволення позову на невідповідність Рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 30 липня 2014 року № 487 «Про затвердження лімітів вилучення транспортних засобів у місті для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на період мобілізації та у військовий час» статті 6 Закону № 3543-ХІІ є безпідставними, оскільки вказане рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось і є чинним.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому у відповідності до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п`яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.