Справа № 820/3000/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 липня 2016 р. № 820/3000/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Панченко О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ"
до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_1
про скасування постанови ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: скасувати постанову, якою накладено арешт на нерухоме майно, а саме:

- постанову про арешт майна боржника №37831648 від 03.12.2015 року. Обтяжувач: Червонозаводський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції;

- постанову, про арешт майна боржника №37831648 від 31.10.2013 року. Обтяжувач: Червонозаводський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказаний арешт нерухомого майна обмежує права позивача як іпотекодержателя, статус якого позивач набув за договорами, котрими АКІБ "Укрсиббанк" відступило права вимоги за зобов'язанням ОСОБА_1 за кредитним договором. Представник позивача зазначив, що накладення державним виконавцем арешту на майно, яке було предметом іпотечного договору від 25.10.2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ "Укрсиббанк", порушує права позивача як іпотекодержателя, оскільки, як стверджує позивач, він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Позивач у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений судом в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавав. У позові просив суд рохглядати справу за відсутності представника позивача.

Відповідач у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений судом в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України, правом надати заперечення на позов не скористався. Через канцелярію суду надав клопотання, в якому просив суд прийняти рішення по справі на власний розсуд згідно чинного законодавства.

Третя особа - ОСОБА_1, у судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового засідання повідомлена судом в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавала, правом на висловлення своєї правової позиції письмово не скористалась.

Оскільки визначене ч. 1 ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, в тому числі і справи за позовом суб'єкта владних повноважень, і дотримання вказаного завдання є обов'язковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

З матеріалів справи судом втсановлено, що 25.10.2007 року між АКІБ "Укрсиббанк" ( надалі - банк) та ОСОБА_1 (надалі - позичальник) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 ( а.с.8-11), за умовами якого банком надано позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 160000,00 дол. США зі сплатою 12,90 % річних.

За вказаним кредитним договором, між ОСОБА_1 (надалі - Іпотекодавець) та АКІБ "Укрсиббанк" (іпотекодержатель) 25.10.2007 року укладено договір іпотеки ( а.с.12-13), згідно якого іпотекодавці передали у заставу іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру за адресою : АДРЕСА_3

Згодом, обтяження за вказаними кредитним договором та договором іпотеки, було відступлено банком позивачу - ТОВ "Кей - Коллект", про що внесено запис до державного реєстру.

Так, 12.12.2011 року ПАТ "Укрсиббанк" відступило ТОВ "Кей - Коллект" відповідно до договору факторингу № 1 свої права та вимоги за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору. Матеріали справи за даним договором містять акт приймання - передачі прав вимоги від клієнта до фактора (а.с. 14-17).

Після укладення договору факторингу, між ПАТ "Укрсиббанк" (надалі - цедент) та позивачем (надалі - цесіонарій) 12.12.2011 року укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки ( а.с. 20-21).

Як визначено статтею 1 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992 р. № 2654-XII, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право, в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Отже, даною нормою права визначено переважне право заставодержателя перед іншими кредиторами.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України окремим видом застави є іпотека.

Згідно ст. 1 Закону "Про іпотеку" від 05.06.2003 р. № 898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 04.02.2016 року, позивач звернувся до нотаріуса та дізнався, що на майно боржника у т.ч. на те, що є предметом іпотеки (квартира за адресою: АДРЕСА_3), постановами Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 31.10.2013 року та від 03.12.2015 року в межах виконавчого провадження № ВП 37831648 накладено арешт та заборонено відчужувати вказане нерухоме майно.

На думку позивача, орган ДВС обмежив його переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Вирішуючи спір суд відзначає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". (ч.8 ст. 54 Закону).

Згідно ч 1. ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Співставляючи дану норму з нормою ст. 1 Закону "Про іпотеку" суд дійшов висновку, що позивач згідно договорів факторингу та відступлення прав вимоги за договором іпотеки набув переважного права на задоволення своїх вимог шляхом звернення на стягнення на нерухоме майно - квартиру за адресою : АДРЕСА_3.

Статтею 24 Закону "Про іпотеку" передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як встановлено судом, Банком та позивачем вимоги ст. 24 Закону "Про іпотеку" були виконані, укладенню договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, передувало укладення договору факторингу.

Відповідно до ч.6,7 ст. 3 Закону "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Вказана правова позиція узгоджується також з правовою позицією Верховного суду України ( постанова від 09.04.2014 року по справі № 6-13цс14) та Вищого адміністративного суду України (ухвала від 11.09. 2013 року).

Згідно з ч.3 ст. 33 Закону "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частинами 1 та 2 ст. 57 Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Загальний порядок звернення стягнення на заставне майно унормовано ст. 54 Закону та містить в собі вичерпний перелік обставин задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Так, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Проте, в даному випадку такі підстави відсутні. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" не є стороною виконавчого провадження № 37831648 , і тому не має право знайомитись з відповідними матеріалами, які в ньому містяться.

Отже, в спірному виконавчому провадженні державний виконавець повинен був вчинити дії, що передбачені ч.4 ст. 54 Закону, а саме: про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Доказів цього матеріали справи не містять, відтак у відповідача було відсутнє право накладення арешту на предмет іпотеки, і тому слід дійти висновку, що таким чином порушується переважне право позивача звернення на стягнення заставного майна.

За таких підстав, суд доходить висновку, що право іпотеки виникло у позивача з 25.10.2007 року як правонаступника банку, отже позивач набув переважне право звернення стягнення на майно.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах та у способи, що передбачені Конституцією України та законами України.

Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути прийнято з дотриманням вимог Конституції України та законів, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, як того вимагають положення ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Вказаних вимог перед судом відповідач не виконав. Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Отже, судовим розглядом встановлений факт порушення спірними рішеннями та діями відповідача прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

Приймаючи до уваги обставини порушення відповідачем ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" при накладенні арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, яка є предметом іпотеки, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_1 про скасування постанов - задовольнити.

Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №37831648 від 03.12.2015 року, яка прийнята Червонозаводським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3.

Скасувати постанову про арешт майна боржника №37831648 від 31.10.2013 року, яка прийнята Червонозаводським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" (адреса: 04070, м. Киїів, вул. Іллінська, буд.8, ) судовий збір у розмірі 2756(дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Червнозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (місцезнаходження: 61001, м. харків, пр. Повстання, буд. 7/8, 7 поверх).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Панченко О.В.