Справа № 2а-59/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"10" серпня 2016 р. м. Київ К/800/31340/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Олексієнка М.М.,

Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області про стягнення одноразової грошової допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року, -

встановив:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області про стягнення одноразової грошової допомоги в сумі 31978,80 гривень.

Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 жовтня 2011 року - без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Суди встановили, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ, а також податкової міліції, мав спеціальне звання «полковник податкової міліції».

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 січня 2007 року № 3-о позивач був звільнений зі служби у відставку через хворобу.

Відповідно до висновків військово-лікарської комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області від 6 липня 2006 року № 298 під час проходження служби ОСОБА_2 зазнав шкоду здоров'ю, втратив певний відсоток працездатності.

Станом на січень 2010 року позивач до відповідача за виплатою одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, (далі - Порядок № 707) не звертався, що встановлено постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2010 року по справі № 2а-5521/09/1470, де ОСОБА_2 заявляв аналогічні позовні вимоги.

Після цього судового рішення 9 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області із відповідною заявою, на яку відповідач листом від 27 лютого 2010 року повідомив позивача, що жоден із наданих ним документів за період служби в податковій міліції та після неї не є підставою для позитивного вирішення питання про виплату йому одноразової допомоги згідно частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 своєчасно не реалізував своє право на отримання одноразової грошової допомоги від страховика - НАСК «Оранта», як це було передбачено Положенням про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 червня 1991 року № 59, (далі - Положення № 59), що діяло на час звільнення позивача з органів податкової міліції, а норми постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 на нього не поширюються, як такі, що були запроваджені більш ніж через три місяці після його звільнення, а тому відмова відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги є правомірною, у зв'язку з чим в задоволенні позову належить відмовити.

Апеляційний суд погодився з необхідністю відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову, але з інших підстав, ніж на які послався суд першої інстанції. Суд апеляційної інстанції зазначив, що на час втрати позивачем працездатності порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався Положенням № 59, згідно з яким страховиком було визначено ВАТ НАСК «Оранта», встановивши, що 15 грудня 2006 року комісія при Державній податковій адміністрації у Миколаївській області розглянула документи позивача щодо виплати страхових сум, проте ці документи не були направлені страховику внаслідок халатності посадових осіб Державної податкової адміністрації у Миколаївській області, й такі їх дії ОСОБА_2 не оскаржував. Позивач вперше пред'явив вимоги до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області у лютому 2010 року, тобто після спливу трирічного строку, встановленого пунктом 7 Порядку № 707, з дня визначення ступеня втрати працездатності. Також апеляційний суд відмітив, що згідно з довідками МСЕК ступінь втрати працездатності позивача дорівнює 15, а не 30, відсоткам, як зазначено в позові, вказавши крім того на пропуск ОСОБА_2 строку звернення до суду.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно тлумачив ці норми.

Обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними та допустимими доказами.

Згідно частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування

доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Виходячи із висновків судів та наявних у цій справі матеріалів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що вирішуючи цей спір суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою вимоги статей 11, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов'язують суд до активного вжиття заходів щодо з'ясування обставин справи, та щодо законності і обґрунтованості ухваленого судового рішення. Суди не встановили всіх обставин цієї справи, посилаючись у своїх рішеннях на певні обставини, суди попередніх інстанцій не звертають уваги, що докази, які б підтверджували встановлені обставини, у цій справі відсутні. Суди не з'ясували належним чином коли позивач вперше звернувся за виплатою спірної одноразової грошової допомоги, та який саме перелік документів ним був поданий для отримання цієї допомоги. ОСОБА_2 у позовній заяві посилається на те, що в 2007, 2008, 2009 роках та після постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2010 року по справі № 2а-5521/09/1470 - 9 лютого 2010 року він звертався до відповідача за отриманням відповідної суми, однак в цьому йому було відмовлено. Суди попередніх інстанцій не встановили чи дійсно позивач в 2007, 2008, 2009 роках звертався з відповідними заявами, й чи були такі розглянуті та чи прийняті по них певні рішення. Також суди не з'ясували чи застосовуючи при обґрунтуванні своєї позовної заяви такі поняття як «страхові виплати (суми)» і «одноразова допомога» ОСОБА_2 має на увазі як спірну виплату чи дві різні виплати.

Разом з тим суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували за яких саме умов здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у спірному розмірі, а також не ознайомилися належним чином зі змістом відповіді Державної податкової адміністрації у Миколаївській області від 27 лютого 2010 року на звернення ОСОБА_2 від 9 лютого 2010 року, в якій йдеться про ненадання позивачем документів, які б стали підставою для позитивного вирішення питання про виплату допомоги, а не про звернення ОСОБА_2 із такою вимогою після спливу строку.

За приписами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини цієї справи та вирішити її згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року - скасувати, а справу за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області про стягнення одноразової грошової допомоги - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.