Справа № 802/945/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 серпня 2016 р. Справа № 802/945/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді Бошкової Юлії Миколаївни,

суддів Воробйової Інни Анатоліївни,

ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника В.С.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Державної архітектурно-будівельної інспекції України

про: стягнення середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2П.) до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - відповідач), у якому просить стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України середній заробіток за час затримки виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року по справі №802/3451/14-а позивача поновлено на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду №2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області. На даний час рішення суду не виконано, тому, позивач, посилаючись на ст.236 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання постанови починаючи з 23.10.2014 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити та зазначив, що судове рішення у справі №802/3451/14-а відповідачем не виконано з поважних причин. Зокрема, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді не виконано у зв'язку відсутністю правового механізму. Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року по справі №802/3451/14-а ОСОБА_2 поновлено на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області. Разом із тим, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 23.04.2014 року "Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції" територіальні органи Держархбудінспекції України ліквідовано як юридичні особи публічного права та погоджено утворення їх як структурних підрозділів Держархбудінспекції. При цьому питання щодо правонаступництва Держархбудінспекцією або її новоутвореними структурними підрозділами повноважень ліквідованих територіальних органів зазначеною постановою Уряду не врегульовано. ІДАБК у Вінницькій області ліквідована 05.01.2015 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис за № 6009487. Крім того, наказом Держархбудінспекції України № 220 від 01.10.2014 року затверджено Положення про Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, в якому положення щодо правонаступництва Інспекції відсутні. До новоутвореного Департаменту перейшли повноваження та функції ліквідованої інспекції, однак таке правонаступництво не розповсюджується на трудові правовідносини. Також штатним розписом Департаменту не передбачено відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року по справі №802/3451/14-а поновлено ОСОБА_2 на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області з 27 серпня 2014 року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Департаментом архітектурно-будівельної інспекції України подано апеляційну скаргу. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року без змін.

З метою примусового виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду по адміністративній справі №802/3451/14-а видано виконавчий лист, проте на сьогоднішній день зазначене рішення суду не виконано, що і не заперечується представником відповідача.

Тому, позивач вважає, що невиконання вищезазначеного рішення суду протягом трьох років порушує його законні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною 5 статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

В силу положень ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 5 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналізуючи дану норму, суд вважає, що середній заробіток, про який йде мова в даній статті це є фактично заробітною платою, яку працівник повинен би отримати за умови виконання обов'язків на посаді, на яку його поновлено рішенням суду.

Доказів поновлення ОСОБА_2 на роботі суду не надано.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, а також наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки виконання постанови суду по справі №802/3451/14-а.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року №9 передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі за текстом - Порядок).

Згідно п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.01.2016 року по справі №802/3764/15-а, яка набрала законної сили 03.03.2016 року, встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_2 становить 128,81 грн. (а.с.8-10).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд при обрахунку ОСОБА_2 розміру середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду виходить із одноденного заробітку в сумі 128,81 грн., який встановлений постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.01.2016 року по справі №802/3764/15-а.

У відповідності до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 12.08.2016 року №1002-13-1340 судом встановлено, що в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області у 2015 році було 250 робочих днів, а за 7 місяців 2016 року склала 143 дні.

Крім того, судом встановлено, що загальна затримка виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року по справі №802/3451/14-а складає 453 дні (у 2014 - 50 днів, 2015 - 250 днів, 2016 - 153 дні).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року по справі №802/3451/14-а про поновлення на посаді, підлягає стягненню з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_2.

Також судом необхідно вирішити питання щодо сплати податків при нарахуванні таких сум та інших обов'язкових платежів.

Так, згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов'язкові платежі.

Такий висновок узгоджуються з практикою Верховного Суду України, зокрема, викладеною в постановах від 21.01.2012 № 6-87цс11 та від 14.01.2014 № 21-395а13.

На підставі аналізу встановлених обставин і правовідносин, що їм відповідають, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року з 23.10.2014 року по 12.08.2016 року включно у сумі 58350 (п'ятдесят вісім тисяч триста п'ятдесят) гривень 93 (дев'яносто три) копійки з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя ОСОБА_5

судді ОСОБА_6

ОСОБА_1