Справа № 815/146/13
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2016 р. м. Київ К/800/40468/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року

у справі № 815/146/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єй-Пі Інженірінг»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Єй-Пі Інженірінг» (далі - ТОВ «Єй-Пі Інженірінг»; позивач) до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС; відповідач) задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21 грудня 2012 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Єй-Пі Інженірінг» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2012 року, за результатами якої складено акт № 7518/22-50/31277611 від 07 грудня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21 грудня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 617 657,00 грн. (507 759,00 грн. - основний платіж, 109 898,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6, 7.2.8 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пунктів 201.1, 201.2, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями з придбання в Товариства з обмеженою відповідальністю «Алем ЛТД» підрядних робіт і вимірювального обладнання та в Товариства з обмеженою відповідальністю «Градстройком» вимірювального обладнання з підстави невідповідності відображеного позивачем податкового кредиту сумам податкових зобов'язань контрагентів, а також безпідставним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі неналежним чином оформлених податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Техенергоресурс» (неправильно вказано одиницю виміру, кількість, ціну поставки), Приватним підприємством «Валенсія 5» (неправильно вказано одиницю виміру, кількість, ціну поставки та індивідуальний податковий номер продавця), Товариством з обмеженою відповідальністю «Опттехноконсалтинг» (неправильно вказано одиницю виміру, кількість, ціну поставки), Товариством з обмеженою відповідальністю «АВС Ресурси» (неправильно вказано одиницю виміру, кількість, ціну поставки, індивідуальний податковий номер продавця), Товариством з обмеженою відповідальністю «Олдеко» (неправильно вказано індивідуальний податковий номер продавця).

Задовольняючи адміністративний позов у повному обсязі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що фактичне виконання спірних операцій з придбання товариством робіт та обладнання в ТОВ «Алем ЛТД» та ТОВ «Градстройком» підтверджується належним чином складеними первинними документами; контрагенти позивача на час здійснення відповідних операцій перебували в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали статус платників податку на додану вартість; придбані в указаних постачальників роботи та обладнання в подальшому передано ТОВ «Єй-Пі Інженірінг» третім особам на виконання договірних зобов'язань.

Крім того, судові інстанції зазначили, що податкові накладні, виписані на адресу позивача ТОВ «Техенергоресурс», ПП «Валенсія 5», ТОВ «Опттехноконсалтинг», ТОВ «АВС Ресурси», ТОВ «Олдеко», складено у відповідності до вимог підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР та пункту 201.1 статті 201 ПК України, оскільки містять всі встановлені законом реквізити.

Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок судів передчасним, зважаючи на таке.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів, робіт, послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

За правилами частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Реальність, зокрема, потребує з'ясування того факту, чи справді відповідні роботи та товарно-матеріальні цінності отримано від указаних у первинних документах контрагентів. Для цього варто встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб (у тому числі посадових осіб контрагентів, задіяних у такому процесі) як свідків.

Не досліджено судовими інстанціями і технічну можливість ТОВ «Алем ЛТД» та ТОВ «Градстройком» виконати спірні поставки робіт та обладнання з урахуванням їх фактичних господарських ресурсів (наявності основних засобів, відповідних трудових ресурсів), понесення ними витрат, пов'язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).

При вирішенні даного спору судами не проаналізовано і критерії, якими керувався позивач при виборі названих суб'єктів господарювання як постачальників, не перевірено наявність у товариства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій.

Адже, без встановлення вказаних обставин факт подальшої передачі позивачем підрядних робіт та обладнання третім особам також не може підтверджувати реальність виконання операцій між ним та ТОВ «Алем ЛТД» і ТОВ «Градстройком», позаяк може свідчити про виконання робіт самим ТОВ «Єй-Пі Інженірінг», у тому числі шляхом залучення фізичних осіб без укладення договірних відносин з проведенням неофіційних виплат, а також отримання обладнання від інших осіб, ніж ті, що зазначені в первинних документах.

При вирішенні питання щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу ТОВ «Техенергоресурс», ПП «Валенсія 5», ТОВ «Опттехноконсалтинг», ТОВ «АВС Ресурси», ТОВ «Олдеко», слід враховувати, що окремі недоліки в їх заповненні не тягнуть за собою втрату податковими накладними статусу належних розрахункових та податкових документів, якими вони є в силу підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР та пункту 201.1 статті 201 ПК України.

Податкові накладні є належними та підтверджують право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому дають змогу ідентифікувати продавців, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

В той же час, правоутворюючим фактом, з яким податкове законодавство пов'язує виникнення у платника права на формування даних податкового обліку, є реальне здійснення операцій з придбання товарів, робіт, послуг.

За відсутності ж факту придбання товарів, робіт, послуг відповідні суми податку на додану вартість не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених первинних документів або сплати грошових коштів.

Втім, суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку законності формування позивачем податкового кредиту за цим епізод, відповідних обставин з урахуванням наведених вище вимог не перевірили.

Відтак, враховуючи те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі з метою об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.