Справа № 22-а/0690/4033/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/4033/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на постанову Овруцького районного суду від 7 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради про визнання дій протиправними та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив. Просив стягнути з відповідачів на його користь недоплачені за 1996-2008 роки кошти, виплата яких передбачена ст.ст.37,39,48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначав, що є потерпілим 2 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, працює в якості машиніста локомотивного депо Коростень у м.Коростені та проживає у м.Овручі, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, доплату до заробітної плати у вказаний період отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Овруцького районного суду від 7 жовтня 2009 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації на користь позивача стягнуто 1475 грн. щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, передбаченої ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на користь позивача стягнуто 1659,2 грн. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, передбаченої ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з травня по грудень 2008 року та 41929 грн. доплати до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбаченої ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 1 вересня 1996 року по 31 грудня 2008 року. Дії відповідачів щодо невиплати зазначених коштів визнані неправомірними. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Кошти у розмірах, визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються. Вважає, що він є неналежним відповідачем у справі.

Постанова в даній справі в частині вимог до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації не оскаржується. Тому в цій частині законність зазначеного судового рішення не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус потерпілого 2 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, працював протягом спірного періоду в якості машиніста локомотивного депо Коростень у м.Коростені та проживає у м.Овручі, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.3-7).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення - 40% від мінімальної заробітної плати.

Всупереч вимог закону зазначена допомога виплачувалась позивачеві в розмірі 2,10 грн. (а.с.4).

Згідно з ч.1 ст.39 Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Проте в порушення вимог закону позивач отримував зазначену доплату у розмірі 10,5 грн. (а.с.4).

За наведених обставин та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме ст.ст.37,39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Оскільки підприємство, на якому працював позивач, знаходиться на території, що обслуговується відповідачем, якому делеговані повноваження щодо виплати спірних коштів, то суд правильно вважав, що саме на останнього слід покласти обовязок виплатити позивачеві належні йому кошти.

Невиконання установою-роботодавцем обовязків, покладених на нього п.6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, не є підставою для відмови в позові.

Разом з тим, визначаючи період, за який підлягають відновленню порушені права позивача та спосіб відновлення цих прав, суд не врахував наступне.

Позивачем у липні 2009 року заявлено вимогу про стягнення допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва за травень-грудень 2008 року та доплати до заробітної плати за період з 1 вересня 1996 року по 31 грудня 2008 року (а.с.6).

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст.99 КАС (в редакції на час ухвалення оскаржуваної постанови) за захистом своїх прав, свобод та інтересів особа може звернутися з адміністративним позовом до суду в межах річного строку з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_3 не зазначає час, коли йому стало відомо про порушення свого права. На час подання позову строк звернення до суду за період, що передував річному терміну, сплив.

Із змісту заперечення на позов вбачається, що відповідач не визнавав вимоги позивача, посилаючись на пропуск ним строку звернення до суду (а.с.9).

Згідно з ч.1 ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте суд на це уваги не звернув.

Крім того спосіб, у який відновлено порушені права позивача, не узгоджуються з повноваженнями суду, передбаченими ст. 162 КАС .

За наведених обставин та відповідно до п.4 ст.202 КАС оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207 КАС України,

суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради задоволити частково.

Скасувати постанову Овруцького районного суду від 7 жовтня 2009 року в частині вимог до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, ухваливши нову.

Позов в цій частині задоволити частково.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_3 допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, передбачену ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісяця та доплату до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбачену ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісяця, за період з 01.07.2008 року по 31.12.2008 року, із врахуванням одержаних коштів. Визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті цих коштів неправомірними.

В задоволенні решти вимог до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради відмовити за пропуском строку звернення до суду.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: