Справа № 335/1116/16-а (2-а/335/69/2016)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"10" серпня 2016 р. справа № 335/1116/16-а (2-а/335/69/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Дурасової Ю.В.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.03.2016 р., прийняту у порядку скороченого провадження, у справі №335/1116/16-а (2-а/335/69/2016)

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

01 лютого 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії за віком позивачу;

- зобов'язати відповідача перерахувати розмір пенсії за віком відповідно чинного законодавства та поновити виплату пенсії за віком позивачу з 28.11.2012 року.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.03.2016р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахунку та не поновлення виплати пенсії за віком позивачу;

- зобов'язано відповідача поновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії за віком із перерахунком її розміру у передбаченому п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01 грудня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постанова в частині задоволення позовних вимог мотивована тим, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у відновленні виплати пенсії відповідно до його заяви.

Постанова суду в частині відмови у задоволенні позову мотивована необґрунтованістю позовних вимог позивача в цій частині.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку в частині визначення строку, з якого має бути поновлено виплату пенсії.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм

матеріального та процесуального права.

Позивач, зокрема, зазначив, що після ухвалення Конституційним Судом України рішення №25-рп/2009 від 07.10.2009р. у нього відновилось право на отримання раніш нарахованої та призначеної пенсії, а відповідача відновився обов'язок поновити виплату пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

Зазначає, що ОСОБА_2 Суд України при розгляді справи щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції питання щодо дати, з якої має бути поновлено виплату пенсії, в постанові від 12.05.2015р. по справі № 21-180а15 зазначив: " ...колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон".

Відповідно ч.1 ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсій.

На думку позивача, дата звернення з вимогою про виконання зобов'язання не є визначенням обсягу зобов'язання. Висновок районного суду не підтверджений відповідними нормами Закону та суперечить нормам Закону, які підлягають застосуванню. Визначення періоду, з якого має бути поновлено виплату пенсії регулюється Цивільним кодексом та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", норми якого є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні.

Просить змінити постанову суду першої інстанції, а саме:

- зобов'язати відповідача перерахувати розмір пенсії за віком відповідно чинного законодавства та поновити виплату пенсії за віком позивачу з 28.11.2012 року.

23.06.2016 року до апеляційного суду надійшла уточнена апеляційна скарга позивача від 20.06.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.193 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Оскільки уточнену апеляційну скаргу від 20.06.2016р. було надіслано після спливу строку на апеляційне оскарження, то колегія суддів не приймає цю апеляційну скаргу до уваги.

Відповідач надіслав апеляційному суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника та відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що до квітня 1996 року ОСОБА_1 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком. Надалі вона виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії їй було припинено.

28.12.2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя із заявою про перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Відповідачем виплату пенсії не поновлено. В листі №635/04 від 13.01.2016 року відповідач зазначив, що особа, яка звертається за пенсією повинна пред'явити паспорт, що засвідчує місце проживання (реєстрації). Документи, що засвідчують місце проживання в Україні ОСОБА_1 відсутні.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позову в частині вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов'язання відповідача поновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії за віком із перерахунком її розміру з 01 грудня 2015 року, оскільки: рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною ОСОБА_2 України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним); Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Позивач перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію, тому у відповідача відсутні перешкоди щодо поновлення виплати пенсії позивачу.

Постанова суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивована тим, що з часу виїзду на постійне помешкання до держави Ізраїль, позивач до відповідача з заявою, яка є підставою для розгляду питання про поновлення пенсійних виплат суб'єктом владних повноважень, не звертався, і будь-які суми, пенсія йому не нараховувалась, а тому поновлення виплати пенсії позивачу підлягає не з 28.12.2012 року, а з дати звернення до відповідача з заявою про поновлення раніше призначеної пенсії, тобто з грудня 2015 року, з врахуванням дати подання заяви.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог у межах шестимісячного строку звернення до суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до апеляційної скарги, позивач по справі не погоджується з постановою суду першої інстанції в частині дати поновлення виплати пенсії та просить задовольнити позовні вимоги з 28.11.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про поновлення та перерахунок пенсії представник позивача звернувся до відповідача 28.11.2015 року (а.с.5).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України.

Згідно зі статтею 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України" Конституційний Суд України приймає рішення щодо конституційності актів, зазначених у пункті 1 статті 13 цього Закону. У разі якщо ці акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Частиною 2 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З наведеного вбачається, що умови для поновлення виплати пенсії позивачу виникли у відповідача після прийняття рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, тому відповідач мав поновити виплату пенсії позивачу упродовж 10 днів.

В постанові від 12.05.2015р. по справі № 21-180а15 ОСОБА_2 Суд України дійшов висновку, що "з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон."

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не поновив виплату пенсії позивачу у десятиденний термін з дня прийняття Конституційним Судом України рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, тобто право позивача на отримання пенсії було порушено з жовтня 2009 року. Проте, з позовом про захист свого порушеного права позивач звернувся до суду першої інстанції 01.02.2016 року (а.с.3).

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо строків звернення до суду, колегія суддів також зазначає, що в рішенні "Меньшикова проти України" від 8 квітня 2010 року, заява №377/02 Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashmgdane v the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п 57, серія А, №93) Суд підкреслює що у сфері тлумачення національного законодавства, зокрема процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні, його роль обмежується перевіркою того чи результати такого тлумачення національними органами влади, особливо судами, відповідають Конвенції (див рішення у справі "Звольський таЗвольська проти Чеської Республіки" (Zvolsky and Zvolska v the Czech Republic), заява № 46129/99, n 46, ЕСПЛ 2002 IX)".

Відповідно до статті 67 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України підписуються не пізніше семи днів після прийняття рішення, дачі висновку.

Ухвали, рішення і висновки Конституційного Суду України разом з окремою думкою суддів Конституційного Суду України протягом наступного робочого дня після їх підписання оприлюднюються на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України і направляються Президенту України, ОСОБА_2 України та Кабінету Міністрів України.

Рішення і висновки Конституційного Суду України разом з окремою думкою суддів Конституційного Суду України публікуються у "Віснику Конституційного Суду України" та в інших офіційних виданнях України.

Отже, про рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року позивач мав дізнатися ще жовтні 2009 року.

Як вбачається з матеріалів справи, поважних підстав для поновлення строку звернення до суду позивач не навів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню саме в межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто з 01.08.2015 року.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.03.2016 р. у справі №335/1116/16-а (2-а/335/69/2016) скасувати. Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо не здійснення перерахунку та поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.08.2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до чинного законодавства та поновити виплату пенсії за віком з 01.08.2015 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Ю.В. Дурасова