Справа № 755/22668/15-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 серпня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді Степанюка А.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги заступника начальника Міжрегіонального головного управління ДФС - центрального офісу з обслуговування великих платників Короткової Ірини Миколаївни на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до заступника начальника Міжрегіонального головного управління ДФС - центрального офісу з обслуговування великих платників Короткової Ірини Миколаївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до заступника начальника Міжрегіонального головного управління ДФС - центрального офісу з обслуговування великих платників Короткової Ірини Миколаївни (далі - Відповідач, заступник начальника Центрального офісу) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.06.2015 року №29 та закриття провадження у справі.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд ухвалою від 10.06.2016 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 186, 187, 189 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено десятиденний строк оскарження постанови суду першої інстанції, не зазначено про бажання або небажання особи взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, в апеляційній скарзі не зазначена дата її подання, а також до неї не додано документ про сплату судового збору та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Апелянту було надано строк для усунення недоліків - тридцять днів з моменту отримання копії ухвали від 10.06.2016 року. Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху отримано Відповідачем 16.06.2016 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції Відповідачем до канцелярії суду 08.07.2016 року було подано клопотання про усунення недоліків, до якої було додано копію постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2016 року з відбитком штампу реєстрації вхідної кореспонденції МГУ ДФС - Центрального офісу за №2114/9, яким підтверджується отримання Апелянтом копії оскаржуваного рішення 23.05.2016 року.

Наведене свідчить, що Апелянтом були усунуті викладені в ухвалі від 10.06.2016 року недоліки в частині надання доказів отримання копії оскаржуваної постанови від 28.04.2016 року, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що останнім не було пропущено десятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Крім того, на виконання вимог ухвали від 10.06.2016 року Відповідачем було надано копію апеляційної скарги для Позивача, а також зазначено дату подання апеляційної скарги, чим виконано вимоги останньої у вказаній частині.

Оцінюючи клопотання Апелянта про звільнення від сплати судового збору у зв'язку з тим, що оскільки видатки на його сплату органам ДФС станом на 2016 рік не передбачено, а чинне законодавство визначає, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З наведеного випливає, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов'язком суду, можливість реалізації якого пов'язується з майновим станом особи.

Тобто, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Зазначена позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові Пленуму від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Крім того, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 22.05.2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» зобов'язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

При цьому, судом враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначив, що вимога сплати зборів судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відтак посилання Апелянта на те, що відсутність на момент подання апеляційної скарги у Відповідача як неприбуткової організації коштів на сплату судового збору є перешкодою для доступу у правосудді, є помилковим, оскільки, як вже було зазначено вище, обмежене фінансування суб'єкта владних повноважень не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, оскільки заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору не містить доказів скрутного майнового стану особи та неможливості Відповідача забезпечити сплату судового збору у встановленому Законом розмірі, суд вважає за необхідне у його задоволенні відмовити.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в ухвалах від 08.09.2015 року у справі №21-5496а15, від 29.02.2016 року у справі №810/1495/15, від 01.03.2016 року у справі № 810/1674/15.

Відтак вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в частині сплати судового збору виконані не були. Крім того, Апелянтом не було зазначено про бажання або небажання взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього кодексу, застосовуються правила ст. 108 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 3 статті 108 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 108, 187, 189, 212 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання заступника начальника Міжрегіонального головного управління ДФС - центрального офісу з обслуговування великих платників Короткової Ірини Миколаївни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року задовольнити.

Поновити заступнику начальника Міжрегіонального головного управління ДФС - центрального офісу з обслуговування великих платників Коротковій Ірині Миколаївні строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року.

У задоволенні клопотання заступника начальника Міжрегіонального головного управління ДФС - центрального офісу з обслуговування великих платників Короткової Ірини Миколаївни про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року - відмовити.

Апеляційну скаргу заступника начальника Міжрегіонального головного управління ДФС - центрального офісу з обслуговування великих платників Короткової Ірини Миколаївни на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до заступника начальника Міжрегіонального головного управління ДФС - центрального офісу з обслуговування великих платників Короткової Ірини Миколаївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Суддя Степанюк А.Г.