Справа № 813/2678/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року № 813/2678/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Бравчука Д.Є.,

позивача ОСОБА_1,

представника позиваач ОСОБА_2,

представника відповідача Мисак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області, Червоноградського МВ ГУ МВСУ у Львівській області, треті особи - УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, УДАІ ГУ МВС України у Волинській області, ГУ МВС в Одеській області в особі Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, СПД ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України у Львівській області (надалі - УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, відповідач 1), Головного управління МВС України у Львівській області (надалі - ГУ МВС України у Львівській області, відповідач 2), Червоноградського МВ ГУ МВС у Львівській області (надалі - відповідач 3), треті особи - УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, УДАІ ГУ МВС України у Волинській області, ГУ МВС в Одеській області в особі Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, СПД ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, в якій просив:

-визнати протиправними дії УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в особі ЦНП пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговуванням м. Червонограда, Сокальського та Радехівських районів ГУ МВС у Львівській області, щодо відмови у реєстрації за ним автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4, та щодо його затримання, вилучення та передачі згідно з протоколом огляду і затримання транспорту від 24.01.2015 року Червоноградському МВ ГУ МВСУ у Львівській області;

-визнати протиправними дії ГУ МВС у Львівській області та Червоноградського МВ ГУ МВС у Львівській області щодо неповернення придбаного ним згідно довідки - рахунку серії ВІА №975257 автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4;

-зобов'язати ГУ МВСУ у Львівській області та Червоноградський МВ ГУ МВСУ у Львівській області невідкладно повернути цому автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 і техпаспорт на нього.

Ухвалою суду від 26 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

Розгляд справи відкладався з підстав, передбачених ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

В судовому засіданні 16.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно остаточних уточнень до позову, позивач просить суд:

-визнати протиправними дії УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в особі ЦНП пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговуванням м. Червонограда, Сокальського та Радехівських районів ГУ МВСУ у Львівській області, щодо відмови у реєстрації за ОСОБА_1 автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4, та щодо його затримання, вилучення та передачі згідно з протоколом огляду і затримання транспорту від 24.01.2015 року Червоноградському МВ ГУ МВСУ у Львівській області;

-визнати протиправними дії ГУ МВС у Львівській області та Червоноградського МВ ГУ МВС у Львівській області щодо неповернення придбаного ОСОБА_1 згідно довідки - рахунку серії ВІА №975257 автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4;

-зобов'язати ГУ МВСУ у Львівській області та Червоноградський МВ ГУ МВСУ у Львівській області невідкладно повернути ОСОБА_1 автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.01.2015 року згідно довідки-рахунку серії ВІА №975257 ОСОБА_1 придбав у м. Луцьк автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4. Даний автомобіль був придбаний на суму еквівалентну 4 900 дол. США. Однак, коли позивач звернувся 24.01.2015 року у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Червонограда, Сокальського та Радехівського районів при ГУ МВСУ у Львівській області, щоб на підставі довідки-рахунку серії ВІА №975257 зареєструвати право власності на вищевказаний автомобіль, йому стало відомо, що вищевказаний автомобіль знаходиться на обліку у базі даних «Амор» ДАІ, як такий, що значиться «в угоні» з 31.05.2011 року по Хмельницькому відділенні Малиновського РВ Одеського міського управління ГУ МВС в Одеській області. Хоча на той момент, коли на підставі вищевказаної довідки-рахунку 24.01.2015 року позивач звертався в реєстраційний орган за місцем свого проживання про перереєстрацію за собою цього автомобіля, жодного кримінального провадження про незаконне заволодіння цим транспортним засобом не було, як і рішення суду про накладення на нього арешту або заборони зняття з обліку, чи постанови державного виконавця про накладення арешту на цей автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4. У зв'язку із тим, автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 у позивача вилучили згідно протоколом огляду і затримання ТЗ від 24.01.2015 року і помістили на територію Червоноградського МВ ГУ МВСУ у Львівській області. Крім цього у позивача вилучили техпаспорт на ім'я ОСОБА_6 Вважає, що такі дії відповідачів суперечать вимогам чинного законодавства та є такими, що порушують його право власності на транспортний засіб.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві та уточненнях до неї, просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач 1 явку уповноваженого представника не забезпечив. Однак, ним подані через канцелярію суду заперечення на позовну заяву за вх.№24087 та клопотання за вх.№20335 про розгляд справи без участі представника відповідача 1.

У зазначених заперечення на позовну заяву, вказує, що під час підготовки документів для проведення перереєстрації вказаного автомобіля на нового власника за довідкою-рахунком серії ВІА №975257 та проведення перевірки по наявних базах ДАІ працівниками центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Червоноград, Сокальського, Радехівського районів ГУ МВС України у Львівській області було встановлено, що згідно даних підсистеми «РПМ-Розшук» НАІС ДДАІ МВС України автомобіль «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5, перебуває у розшуку як викрадений 31.05.2011 року (ініціатор розшуку - Хмельницьке відділення міліції Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області). В ході проведення перевірки Червоноградським МВ ГУ МВС України у Львівській області було встановлено, що в провадженні Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області знаходиться матеріали зареєстровані в ЄРДР №0000482 від 28.01.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за заявою ОСОБА_6, відносно невстановленої особи, яка у 2011 році шахрайським шляхом заволоділа її автомобілем «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4. Окрім цього зазначає, що проведення будь-яких реєстраційних операцій, в тому числі і зняття з обліку, перереєстрація автомобіля «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 на ОСОБА_1, на даний час неможлива, оскільки вказаний автомобіль перебуває у розшуку ініціатором якого є Хмельницький відділення міліції Малинівського РВ ОМУ ГУМВ України в Одеській області. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав наданих у запереченнях на позовну заяву. Зазначає, що Головне управління МВС України у Львівській області є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки ЦНПП з обслуговування в м. Червонограда, Сокальського та Радехівського районів ГУ МВС України у Львівській області, є лише підрозділом Управління ДАІ ГУ МВС України у Львівській області, яке являється окремою юридичною особою, згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, а також Червоноградський РВ ГУ МВС у Львівській області, що був структурним підрозділом ГУ МВС України, а зараз являється окремою юридичною особою згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. Вважає, що Головне управління МВС України у Львівській області (як окрема юридична особа) у відповідності до вищевикладених норм законодавства України, не відповідає за зобов'язання інших юридичних осіб - Управління Державтоінспекції ГУ МВС України у Львівській області та Червоноградського РВ ГУ МВС України у Львівській області. Просить у позові відмовити повністю за безпідставністю.

Відповідач 3 явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Однак, подав до суду заперечення на позовну заяву від 25.07.2016 року.

У зазначених заперечення на позовну заяву, вказує, що 24.01.2015 року в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Червоноградського МВ ГУМВС України у Львівській області під номером 386 зареєстровано повідомлення фахівця центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Червонограда, Сокальського та Радехівського районів ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_12 про те, що в ході перереєстрації автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 кузов НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6. який згідно довідки-рахунку серії ВІА №975257, виданої 22.01.2015 року ФО-П ОСОБА_4, належить громадянину ОСОБА_1, встановлено, що даний автомобіль знаходиться в розшуку за Хмельницьким відділенням міліції Малиновського РВ м. Одеси, як викрадений 31.05.2011 року. Таким чином, 27.01.2015 року Червоноградським МВ ГУ МВС України у Львівській області скеровано в Малиновський РВ УМВСУ в Одеській області запит про підтвердження інформації про знаходження у розшуку автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4. В Червоноградський МВ ГУ МВС України у Львівській області 25.02.2015 року надійшла відповідь від СВ Малинівського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в якій зазначається, що в проваджені СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області знаходяться матеріали ЄРДР №0000482 від 28.01.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за заявою гр. ОСОБА_6, 1977 року народження, мешканки АДРЕСА_1, відносно невстановленої особи, яка у 2011 році шахрайським шляхом заволоділа її автомобілем марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4. Окрім цього зазначає, що Червоноградським МВ ГУ МВС України у Львівській області неодноразово скеровувалися запити до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про надання інформації про хід розслідування вищевказаного кримінального провадження та визначення процесуального статусу автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4. У зв'язку із наведеним, вказує, що всі дії посадових осіб Червоноградського МВ ГУМВС України у Львівській області щодо неповернення ОСОБА_1 автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством України. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Треті особи яку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Жодних клопотань про відкладення/перенесення розгляду справи до суду не надходило.

Судом, із врахуванням думки позивача та представника позивача, представника відповідача 2, було ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутності відповідачів 1, відповідача 3 та третіх осіб.

Заслухавши думку сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення із виходом за межі позовних вимог, з таких підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що 22.01.2015 року згідно довідки-рахунку серії ВІА №975257 ОСОБА_1 придбав у м. Луцьк автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4. Даний автомобіль був придбаний на суму еквівалентну 4 900 дол. США та належав позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке йому надавалося при купівлі автомобіля, ОСОБА_6. Автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 відчужувався позивачу згідно довіреності від 11.04.2012 року від імені ОСОБА_6, яка була посвідчена приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_14, згідно якої вона уповноважила ОСОБА_13 та ОСОБА_7 розпоряджатися та користуватися цим автомобілем, та довіреності від 31.05.2012 року посвідченою приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В., відповідно до якої ОСОБА_7, передоручив свої повноваження по вищевказаній довіреності ОСОБА_9 та ОСОБА_10

24.01.2015 року при реєстрації права власності на автомобіль «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 у ВРЕВ ДАІ з обслуговування м. Червонограда, Сокальського та Радехівського районів при ГУ МВС України у Львівській області позивачу стало відомо, що вищевказаний транспортний засіб знаходиться на обліку у базі даних «Армор» ДАІ, як такий, що значиться «в угоні» з 31.05.2011 року. по Хмельницькому ВМ Малиновського РВ Одеського міського управління ГУ МВСУ в Одеській області. Окрім цього, згідно з протоколом огляду і затримання ТЗ від 24.01.2015 року автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 був вилучений у позивача разом із техпаспортом на ім'я ОСОБА_6 Червоноградським МВ ГУ МВСУ у Львівській області. Вищевказаний транспортний засіб станом на день розгляду справи перебував на території Червоноградського МВ ГУ МВСУ у Львівській області.

Відповідно до п.41 порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 зі змінами, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрацію на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. В той же час, на день розгляду справи, ухвали суд про накладення арешту або заборони зняття з обліку, ні постанови державного виконавця про накладення арешту автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 не немає.

Що стосується кримінального провадження №0000482 по факту шахрайського заволодіння вищевказаного автомобіля, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, судом встановлено , що воно було відкрито лише 28.01.2015 року тобто після того як автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 було вилучено у позивача згідно з протоколом від 24.01.2015 року, хоч вищевказаний автомобіль знаходиться «в угоні» з 31.05.2011 року. Таким чином, суд констатує бездіяльність відповідачів з приводу зволікання у порушенні кримінального провадження. Водночас, в матеріалах справи міститься постанова про закриття кримінального провадження від 28.04.2015 року, якою кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000482 від 28 січня 2015 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Позивач наголошує, що неодноразово звертався до відповідачів із заявами про повернення автомобіля та забезпечення заходів для збереження належного позивачу автомобіля, зокрема заявами від 03.03.2015 року, 01.04.2015 року та 07.05.2015 року. Однак не отримав жодної обґрунтованої відповіді. Зокрема, листом від 15.04.2015 року начальником Червоноградського МВ ГУ МВС у Львівській області повідомлено лише про те, що автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 ними «перерахований» за Малиновським РВ ОМУ ГУ МВС в Одеській області.

Водночас, позивач станом на день звернення до суду із позовом відповіді від Головного управління МВС України у Львівській області на своє звернення не отримував.

При вирішенні спору, суд керувався наступним.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм ст.40 Конституції України права, регламентовано Законом України «Про звернення громадян».

Преамбулою до Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що він регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтями 4, 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. За змістом ч.1 ст.15 указаного Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Частиною 1 ст.16 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» встановлено права громадянина при розгляді заяви чи скарги, зокрема, громадянину гарантується право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Разом з тим п.п.1, 5, 6 та 9 ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Таким чином, на переконання суду, відповідачами порушені вимоги Закону України «Про звернення громадян» зокрема несвоєчасно та в неповному обсязі надані відповіді на заяви ОСОБА_1 щодо повернення автомобіля. Зокрема, відповідачами повинно було вжито всіх заходів з метою об'єктивного розгляду, вчиненні дій та вирішення питання повернення автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4 ОСОБА_1 З огляду не те, що ухвали суду про накладення арешту на вищевказаний автомобіль немає. А тому, є не зрозумілим зволіканні у вирішенні питання про повернення вищевказаного автомобіля ОСОБА_1 Водночас, сама переписка між структурними підрозділами відповідачів та між самим відповідачами не призвела до ефективного вирішення питань зазначених в заявах ОСОБА_1, а лише затягувала процес вирішення питання про повернення автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з НОМЕР_4.

Що стосується твердження позивача про порушення вимог статті 41 Конституції України, які полягають в обмеженні його права користуватися належним йому автомобілем через утримання такого та неповернення, то суд прийшов до таких висновків.

Статтею 41 Конституції України гарантоване право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном, відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з пунктом 7 статті 92 Конституції України, правовий режим власності встановлюється виключно Законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про міліцію», міліція тимчасово, в межах чинного законодавства, обмежує права і свободи громадян, якщо без цього не можуть бути виконані покладені на неї обов'язки.

Суд виходить із загальних засад права та у відповідності до ч.3 ст.2 КАС України перевіряє, чи вчинені дії відповідача: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У своєму рішенні в справі №1-10/2004 від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином, судом у діях відповідача не вбачається відступлень від встановлених частиною 2 статті 3 КАС України загальних вимог до дій суб'єктів владних повноважень, що потягли б за собою порушення прав, свобод або охоронюваних законом інтересів позивача, які б вимагали судового захисту у спосіб, визначений позивачем.

За приписами ст.11 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Норми ст.69 цього ж Кодексу визначають, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішенні, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд може збирати докази за власної ініціативи.

У відповідності до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Частиною 4 ст.105 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може містити вимогу про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У п.10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 року відзначено, що в разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур, відповідно до закону, приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги протиправність дій, суд вважає за необхідне з метою ефективного відновлення порушених прав позивача прийняти рішення, яким зобов'язати Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України у Львівській області, Головне управління МВС України у Львівській області, Червоноградське МВ ГУ МВСУ у Львівській області вирішити питання щодо повернення ОСОБА_1 автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з. НОМЕР_4.

Отже, із врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із виходом за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області, Червоноградського МВ ГУ МВСУ у Львівській області щодо неналежного реагування на заяви ОСОБА_1 про повернення автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з. НОМЕР_4.

Зобов'язати Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України у Львівській області, Головне управління МВС України у Львівській області, Червоноградське МВ ГУ МВСУ у Львівській області вирішити питання щодо повернення ОСОБА_1 автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» д.н.з. НОМЕР_4.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 частину витрат по сплаті судового збору у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22 серпня 2016 року.