Справа № 804/2613/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2016 р.Справа №804/2613/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засідання Чмоні А.О.
за участю: позивача представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зарахування стажу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -
11 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до прокуратури Дніпропетровської області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. прокурора Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року №412к про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області;
- поновити ОСОБА_3 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області;
- зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури період вимушеного прогулу починаючи з 11 квітня 2016 року та по час вирішення спору;
- стягнути з прокуратури Дніпропетровської області заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14 квітня 2016 року та по час вирішення спору;
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 червня 2016 року, 17 червня 2016 року, 28 липня 2016 року провадження у справі було зупинено з метою надання сторонами додаткових пояснень та доказів.

В обґрунтування позову зазначено наступне:

- згідно з наказом прокурора Дніпропетровської області №412к від 11.04.2016 року позивача звільнено з займаної посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області в зв'язку із скороченням штату працівників;

- позивач вважає, що при реалізації наказу Генерального прокурора України №2ш від 20.01.2016 року мало місце лише перейменування структурного підрозділу, а не реорганізація установи, а саме відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні без жодного скорочення чисельності працівників цього відділу та без будь-яких змін трудових функцій відповідних працівників, що свідчить про відсутність реальних змін в організації виробництва та праці, які б стосувались позивача після утворення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області;

- при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, установі, організації, який в позивача складає 10 років і є найбільшим серед інших прокурорів вказаного відділу;

- враховуючи, що в результаті незаконного звільнення, позивачу не нараховано заробітну плату, то відповідач при поновленні на роботі позивача на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.04.2016 року до часу поновлення на роботі;

- відповідачем порушено умови попередження про заплановані зміни, оскільки одночасно заявлено про відсутність вакантних посад, що не відповідає вимогам щодо попередження про вивільнення;

- дії відповідача завдали моральних страждань, позбавивши гарантованого права на працю, позивач зазначає, що втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки його фактично звільнили з вигаданих підстав.

Представником відповідача надані суду письмові заперечення, в яких просив залишити позовні вимоги без задоволення, обґрунтовуючи наступним:

- наказом Генерального прокурора України від 20.01.2015 року №2ш з метою удосконалення організації роботи прокуратури Дніпропетровської області у структурі та штатному розкладі прокуратури Дніпропетровської області ліквідовано управління нагляду у кримінальному провадженні, управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, слідче управління. Їх загальну чисельність, 180 одиниць, зарахували до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати;

- зазначеним наказом у структурі та штатному розкладі прокуратури Дніпропетровської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено управління нагляду у кримінальному провадженні 101 одиницю;

- позивача було попереджено про звільнення 09.02.2016 року, зазначено про дату звільнення та запропоновано тимчасову вакантну посаду прокурора відділу прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Дніпропетровської області, від якої він відмовився, про що свідчить його підпис на листі №11-100вих-16 від 09.02.2016 року;

- той факт, що ОСОБА_3 в органах прокуратури Дніпропетровської області працював тривалий час - майже 10 років, не свідчить про його більшу кваліфікацію, адже, поняття «кваліфікація» як таке, що включає не лише освітній рівень працівника та його стаж роботи, а й здатність виконувати особливі доручення, є оціночним та визначається у кожній конкретній справі залежно від установлених судом обставин.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали обрані правові позиції.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом в.о. Генерального прокурора України Ю.Севрука від 20.01.2016 року №2ш внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Дніпропетровської області, зокрема (а.с.54-58):

- пунктом 1 наказу скорочено у штатному розписі 2 одиниці: першого заступника прокурора області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні - 1, заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян - 1;

- пунктом 2 наказу ліквідовано у структурі прокуратури Дніпропетровської області управління нагляду у кримінальному провадженні, управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, слідче управління. Їх загальну штатну чисельність 180 одиниць зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати;

- пунктом 3 наказу утворено у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області управління нагляду у кримінальному провадженні у складі: відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності; відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення; відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення; відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя; відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби; відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби; відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю; відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності; відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації;

- пунктом 3.1 наказу установлено у штатному розписі новоутвореного за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 101 одиницю з відповідним фондом заробітної плати, у тому числі начальник управління - 1, заступник начальника управління - 1, відділ нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності - 8, відділ нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення - 20, відділ процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення - 27, відділ нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя - 5, відділ нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби - 7, відділ нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби - 16, відділ нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю - 6, відділ організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності - 5, відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації - 5;

- пунктами 4, 4.1 наказу утворено у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області слідче управління, з установленням у його штатному розписі 36 одиниць з відповідним фондом заробітної плати;

- пунктами 5, 5.1 наказу утворено у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури області, з установленням у його штатному розписі 29 одиниць з відповідним фондом заробітної плати;

- пунктами 6, 6.1 наказу утворено у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області відділ організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, з установленням у його штатному розписі 5 одиниць з відповідним фондом заробітної плати;

- пунктом 7 наказу установлено у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 11 одиниць з відповідним фондом заробітної плати, а саме: першого заступника прокурора області - 1, заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян - 1, прокурора прокуратури області з міжнародно-правових доручень - 1, спеціаліст І категорії Дніпродзержинської місцевої прокуратури - 1, спеціаліст І категорії Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 - 1, спеціаліст І категорії Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 - 1, спеціаліст І категорії Криворізької місцевої прокуратури №1 - 1, спеціаліст І категорії Криворізької місцевої прокуратури №2 - 1, спеціаліст І категорії Нікопольської місцевої прокуратури - 1, спеціаліст І категорії Синельниківської місцевої прокуратури - 1, спеціаліст І категорії Жовтоводської місцевої прокуратури - 1.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 працював в органах прокуратури з 2006 року по 2016 рік на наступних посадах (а.с.10-13):

- з 11.04.2006 року наказом прокурора області №38 від 10.04.2006 року призначений старшим спеціалістом прокуратури м. Дніпропетровська;

- з 19.03.2008 року наказом прокурора області №281 від 18.03.2008 року призначений старшим помічником прокурора Криничанського району;

- з 01.06.2010 року наказом прокурора області №579 від 31.05.2010 року призначений прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Дніпропетровської області;

- 08.02.2011 року прийняв присягу працівника прокуратури;

- з 31.10.2011 року наказом прокурора області №2128 від 28.10.2011 року призначений помічником прокурора Красногвардійського району м. Дніпропетровська;

- з 05.12.2011 року наказом прокурора області №2318 від 05.12.2011 року призначено прокурором відділу забезпечення участі в судах управління представництва захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Дніпропетровської області;

- з 22.11.2012 року наказом прокурора області №3144 від 22.11.2012 року переведений на посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області;

- з 10.12.2013 року наказом прокурора області №4176 від 10.12.2013 року призначений старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області;

- з 11.01.2016 року наказом прокурора області №09к від 11.01.2016 року призначений прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області.

09.02.2016 року прокурором Дніпропетровської області винесено попередження №11-99вих16 відносно ОСОБА_3, із яким позивач ознайомлений 09.02.2016 року, в якому повідомлено, що (а.с.51):

- наказом Генерального прокурора України №2ш від 20.01.2016 року у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області ліквідовано управління нагляду у кримінальному провадженні, у зв'язку з чим скорочено посаду, яку обіймає позивач;

- відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України позивача попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці після спливу двох місяців з дати попередження, тобто з 11 квітня 2016 року;

- на теперішній час вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу відсутні.

09.02.2016 року прокурором Дніпропетровської області повідомлено ОСОБА_3 листом №11-100вих-16, що (а.с.50):

- наказом Генерального прокурора України №2ш від 20.01.2016 року у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області ліквідовано управління нагляду у кримінальному провадженні, у зв'язку з чим скорочено посаду, яку обіймає позивач;

- відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України позивача попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці після спливу двох місяців з дати попередження, тобто з 11 квітня 2016 року (лист №11-99вих16 від 09.02.2016 року);

- станом на 09.02.2016 року у відділу прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Дніпропетровської області є тимчасова вакантна посада прокурора відділу (у зв'язку з вагітністю та пологами основного працівника ОСОБА_7), зайняття якої запропоновано позивачу.

10.02.2016 року позивач не погодився обіймати зазначену тимчасову посаду, про що свідчить підпис в графі «не згоден» ОСОБА_3 на листі №11-100вих-16 від 09.02.2016 року (а.с.50).

11.04.2016 року наказом в.о. прокурора Дніпропетровської області №412к від 11.04.2016 року молодшого радника юстиції ОСОБА_3 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби України та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області з 11.04.2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.16).

Як зазначено в наказі №412к від 11.04.2016 року підставою для його прийняття є наказ Генерального прокурора України від 20.01.2016 року №2ш, попередження від 09.02.2016 року №11-99вих-16 та №11-100вих-16.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання звільнення протиправним виходячи із наступного.

Однією з умов звільнення прокурора з посади згідно пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» є ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами Кодексу законів про працю у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. В такому разі роботодавцем мають бути дотримані і гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством.

Із приписів статті 51 Кодексу законів про працю України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частина третя статті 49-2 Кодексу законів про працю України встановлює, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Досліджуючи підстави звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, які відображені в оскаржуваному наказі №412к від 11.04.2016 року, судом встановлено, що під зміною в організації виробництва і праці відповідач пов`язує реорганізацію та скорочення у структурі і штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області. Надаючи оцінку цим підставам суд звертає увагу на наступне.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Заперечуючи проти позову відповідач переконує суд, що реорганізація прокуратури Дніпропетровської області полягала у ліквідації відповідних структурних підрозділів, в тому числі і управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованої злочинністю та корупцією, та утворення нових підрозділів, серед яких і управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області, призначення на посади у які здійснювалося у формі нового добору за рахунок резерву Генеральної прокуратури України.

Однак, суд із зазначеними доводами відповідача погодитись не може, оскільки вживані у пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України поняття «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Із матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що прокуратура Дніпропетровської області як юридична особа ані ліквідована ані реорганізована не була, відповідних відомостей Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не містить.

Зміна системи органів прокуратури у зв'язку з набранням чинності 15 липня 2015 року Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, а саме набуття обласними прокуратурами статусу регіональних, не передбачає відмову держави від виконання завдань та функцій такої особи, що є виключною підставою для констатації факту про ліквідацію юридичної особи публічного права, що викладено у правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 27.05.2014 року).

У свою чергу ліквідація структурного підрозділу юридичної особи - управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованої злочинністю і корупцією прокуратури Дніпропетровської області, зі створенням іншого структурного підрозділу з аналогічними функціями, не є ліквідацією або реорганізацією прокуратури Дніпропетровської області, а свідчить лише про зміну її внутрішньої (організаційної) структури.

Відтак, на відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників.

Зазначений висновок узгоджується також із нормою частини 3 статті 36 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України).

Досліджуючи обставини пов'язані зі скороченням чисельності та штату працівників прокуратури Дніпропетровської області, які також визначені як підстава для звільнення позивача із займаної посади, суд враховує наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки щодо фактичної штатної чисельності працівників прокуратури Дніпропетровської області станом на 16.12.2015 року за відділом нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України, у якому працював позивач, закріплено 5 посад: начальник відділу та чотири посади прокурора відділу, одну з який займав ОСОБА_3 (а.с.96-98).

Після ліквідації відповідного управління згідно пункту 2 наказу в.о. Генерального прокурора України №2ш від 20 січня 2016 року у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області утворено нове управління нагляду у кримінальному провадженні, в який увійшли відповідні відділи в тому числі і відділ нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби з штатним розписом 7 посад, а саме: 1 посада начальник відділу, 1 посада заступник начальника відділу та 5 посад прокурора відділу, формування яких мало здійснюватися за рахунок резерву Генеральної прокуратури України (тобто в тому числі за рахунок осіб, які займали посади у ліквідованих управліннях та відділах).

При цьому посада яку обіймав позивач прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України скороченою у штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області згідно пункту 2 наказу Генерального прокурора України №2ш від 20 січня 2016 року не була.

Належить зазначити, що пунктом 2 наказу №2ш від 20 січня 2016 року із штатною чисельністю 180 одиниць, ліквідовано у структурі прокуратури Дніпропетровської області три управління.

Пунктом 3 вказаного наказу утворено одно управління із дев'ятьма відділами чисельністю 101 одиниця, пунктами 4, 5, 6 наказу у структурі прокуратури Дніпропетровської області утворено ще три управління загальною кількістю 70 одиниць (36 + 29 + 5), та пунктом 7 наказу встановлено нові посади (у тому числі 2 замість скорочених) у кількості 11 одиниць.

Суд зазначає, що пунктом 1 наказу №2ш від 20 січня 2016 року були скорочені лише 2 штатні одиниці:

- першого заступника прокурора області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні;

- заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Коли як пунктом 7 наказу №2ш від 20 січня 2016 року, у межах 11 штатних одиниць, передбачені у структурі та штатному розписі такі одиниці:

- першого заступника прокурора області - 1,

- заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян - 1.

Таким чином, з системного аналізу наказу №2ш від 20 січня 2016 року вбачається:

- скорочення 2 штатних одиниць та ліквідацію трьох управлінь із кількістю 180 одиниць, разом 182 одиниці;

- утворення чотирьох управлінь із кількістю 171 штатних одиниць (101 +36 + 29 + 5) та установлення 11 штатних одиниць, разом 182 одиниці.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що жодних скорочень посад у відділі нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України після утворення нового управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області не відбулось.

При реалізації наказу Генерального прокурора України №2ш від 20 січня 2016 року мало місце лише перейменування, а не реорганізація структурного підрозділу прокуратури Дніпропетровської області, а саме відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні без жодного скорочення чисельності працівників цього відділу та без будь-яких змін трудових функцій відповідних працівників, що саме собою свідчить про відсутність реальних змін в організації виробництва та праці, які б стосувалися позивача після утворення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області.

За таких обставин суд приходить до висновку, що визначені відповідачем підстави для звільнення ОСОБА_3 із займаної посади за відсутності відповідних змін в організації виробництва та праці, виокремленні відповідачем із контексту пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, правова норма якої у межах спірної ситуації не підлягає застосуванню до працівника, посада якого не була скорочена.

Крім того, суд зазначає, про допущені порушення процедури вивільнення та попередження про вивільнення, які пов'язані із тим, що протягом двох останніх місяців роботи позивачу мали бути запропоновані наявні вакантні посади, як частина процедури забезпечення працевлаштування, однак, позивача одразу попередили про відсутність вакантних посад та, одночасно, запропонували тимчасову посаду, зайняття якої у певній перспективі мало наслідком звільнення.

Наведені обставини дають підстави суду дійти висновку про те, що у відповідача не було правових підстав для вивільнення позивача, згідно статей 40, 49-2 Кодексу законів про працю України, а відтак оскаржуваний наказ від 11 квітня 2016 року №412к є протиправним та підлягає скасуванню, так як звільнення ОСОБА_3 здійснено з порушенням законодавства про працю.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте така підстава у даному випадку відсутня.

При вирішенні питання щодо поновлення позивача на роботі суд виходить із того, що оскаржуваний наказ про звільнення від 11 квітня 2016 року №412к підлягає визнанню протиправним та скасуванню, відповідно, поновлений ОСОБА_3 повинен бути на посаді з якої він незаконно звільнений, з 12 квітня 2016 року, тобто з наступного дня після звільнення, оскільки день звільнення 11 квітня 2016 року є останнім робочим днем для позивача.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14 квітня 2016 року, проте, оскільки судом встановлено, що останній робочий день припадав на 11 квітня 2016 року, суд виходить за межі позовних вимог для повного захисту прав позивача, здійснюючи розрахунок належних до виплат сум, без відрахування податків та зборів, з 12 квітня 2016 року включно.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_3 відбулося 11 квітня 2016 року, тому середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за лютий і березень 2016 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абз. 3 пункту 8 Порядку).

У відповідності до довідки прокуратури Дніпропетровської області від 13.04.2016 року №18-333вих16 (а.с.17) доходи ОСОБА_3 за два останні місяці роботи (лютий та березень 2016 року) становлять 18282,89 грн. (7836,30 грн. за лютий 2016 року + 19107,77 грн. за березень 2016 року - 8661,18 грн. виплачені у березні 2016 року суми матеріальної допомоги).

У лютому 2016 року був 21 робочий день, а у березні 2016 року 22 відповідно, разом 43 робочих дня за два останні повні робочі календарні місяці.

Середньоденний заробіток становить 425,18 грн. (18282,89 грн. / 43 дні).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, позивачу підлягає виплата заробітна плата за період з 12 квітня 2016 року включно по день винесення рішення судом про поновлення на роботі 9 серпня 2016 року включно, що разом становить 81 робочий день.

Таким чином сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 становить 34439 гривні 58 копійок (425,18 грн. х 81 день).

Поряд з цим, у задоволенні позовної вимоги про зарахування стажу роботи в органах прокуратури за період вимушеного прогулу, починаючи з 11 квітня 2016 року та по час вирішення спору, суд відмовляє, з огляду на те, що до повноважень адміністративного суду відноситься визначення порядку захисту порушеного права, проте, суд не може перебирати на себе функції інших органів, зокрема, функції роботодавця на зарахування стажу роботи.

Суд зазначає, що поновлення позивача на займаній посаді тягне за собою дії роботодавця з зарахування до стажу роботи період вимушеного прогулу.

Вирішуючи позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтування спричинення моральних страждань та їх розміру має наводити безпосередньо позивач, а судом надається оцінка таким доводам.

Позивач не обґрунтував та не довів суду в чому саме полягають його моральні страждання, отже, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

За таких обставин заявлений ОСОБА_3 адміністративний позов належить задовольнити в частині визнання протиправним та скасування наказу №412к від 11.04.2016 року, поновлення позивача на посаді та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги викладену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_3 на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зарахування стажу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ в.о. прокурора Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року №412к про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області.

Поновити ОСОБА_3 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області.

Стягнути з прокуратури Дніпропетровської області заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2016 року по 9 серпня 2016 року у розмірі 34439,58 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню в частині стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 9141,45 грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2016 року.

Суддя І.О. Верба