Справа № 823/942/16
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2016-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2016 року справа № 823/942/16

м. Черкаси

08 год. 42 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря: Цаплі І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

18 липня 2016 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1, в якій просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 85 га для сінокосіння і випасання худоби в адміністративних межах Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області (за межами населеного пункту), викладени в листі від 21.03.2016 №2205/6-16;

2) зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.01.2016 (вх. №2432/0/5-16-СГ від 19.02.2016) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 85 га для сінокосіння і випасання худоби в адміністративних межах Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області (за межами населеного пункту) та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства;

3) покласти на відповідача судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в сумі 1102,42грн. і витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00грн., та стягнути їх на його користь.

Позов мотивований тим, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки в оренду у зв'язку з тим, що вона включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на продаж на земельних торгах.

18 серпня 2016 позивач подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Суд встановив, що 12.01.2016 позивач звернувся до відповідача із клопотанням (заявою) (вх.від 19.02.2016 №2432/0/5-16СГ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у користування на умовах оренди земельної ділянки державної власності, орієнтовною площею 85га, для сінокосіння та випасання худоби в адмінмежах Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області за межами населеного пункту. До неї позивач додав копії власного паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, а також графічний матеріал із зазначенням місця розташування вищевказаної земельної ділянки.

Листом від 21.03.2016 №2205/6-16 відповідач повідомив позивача про неможливість позитивного вирішення вищевказаної заяви з огляду на те, що земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах.

Надаючи оцінку встановленим обставинам суд врахував, що земельні відносини в Україні відповідно до ст.3 Земельного кодексу України від 24.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень на підставі ч.2 ст.116 ЗК України.

Суд врахував ч.4 ст.122 ЗК України, якою передбачено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до підп.12 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року №14, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно з ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 ст.123 ЗК України встановлено строк розгляду відповідного клопотання для органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в один місяць та передбачає лише одне з двох можливих видів рішення: надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови в його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу наведених норм права вбачається, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є вичерпним, а відтак посилання відповідача в оскаржуваній відмові (у листі) на те, що вищевказані земельні ділянки включені до переліку ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, не узгоджується з викладеними нормами законодавства. Крім того суд врахував, що жодних доказів на підтвердження наявності зазначеної обставини відповідач суду не надав.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними доказами правомірності прийнятого рішення.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем встановленого законом строку реєстрації та розгляду його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд врахував, що питання цих правовідносин не визначені предметом спору. Тому відповідні доводи суд не врахував.

Відповідно до абз.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відмова, що є предметом цього спору, оформлена листом відповідача від 21.03.2016 №2205/6-16, з огляду на наведені вимоги законодавства суд вважає її рішенням суб'єкта владних повноважень, яке з огляду на вищевикладене є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд наголошує, що згідно з висновком Верховного Суду України, викладеному в постанові від 10.12.2013, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її в оренду.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання (заяву) позивача від 19.02.2016 (вх.№2432/0/5-16-СГ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду вказаної земельної ділянки та прийняти за наслідками такого розгляду рішення у межах, строки та в спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства. Отже, позовні вимоги №1 та №2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вирішення питання стягнення судових витрат суд врахував ч.1 ст.94 КАС України, якою встановлено, що у разі якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ч.1 ст.87 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких відповідно до п.1 ч.3 цієї статті належать витрати на правову допомогу.

Матеріалами справи підтверджується, що 01.07.2016 позивач уклав з ТОВ "Ресурс Консалтинг Груп" договір №11-ПР/ф надання послуг та/або виконання робіт, предметом якого є надання позивачу юридичної консультації, складання адміністративного позову щодо оскарження дій Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Квитанцією від 12.07.2016 №0.0.582045203.1 підтверджується оплата позивачем на розрахунковий рахунок вказаного товариства коштів в сумі 3000грн.

Відповідно до акту наданих послуг та/або виконаних робіт до договору від 12.07.2016 №1: надання юридичної консультації щодо підстав оскарження листа відповідача вартістю 800грн., послуги зі складання адміністративного позову про визнання протиправною відмови Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області - 1800грн.

Крім того, відповідно до калькуляції до наведеного договору від 01.07.2016, підписаної сторонами договору, вони домовилися, що вартість надання послуг юридичної консультації становила 2 год. - 800грн., складання адміністративного позову за 4 год. - 1800грн. та вартість за 1годину роботи з представництва інтересів позивача в суді під час розгляду цієї справи - 400грн.

На підставі ч.1 ст.90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.10.2002 у справі №30/63 витрати на правову допомогу при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу згідно з ч.3 статті 90 КАС України встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України від 20.12.2011 №4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Ст.8 Закону України від 25.12.2015 №928-VIII "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено мінімальну заробітну плату з 1 травня 2016 року в розмірі 1450 гривень.

Отже, компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи з часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді та не може перевищувати 580,00грн. за годину участі представника у таких діях.

З аналізу ч.2 ст.5 КАС України вбачається, що вчинення окремих процесуальних діє є складовою частиною розгляду і вирішення адміністративної справи. Частинами 2-3 ст.122 КАС України встановлено, що судовий розгляд адміністративної справи здійснюється в судовому засіданні, яке проводиться у спеціально обладнаному приміщенні - залі судових засідань. Окремі процесуальні дії в разі необхідності можуть вчинятися за межами приміщення суду.

Юридична консультація та складання адміністративного позову не є вчиненням окремих процесуальних дій в розумінні вищенаведених норм КАС України.

Враховуючи те, що представник позивача участь в процесуальних діях не брав, ознайомлення з матеріалами справи не здійснював, то позовна вимога №3 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 85 га для сінокосіння і випасання худоби в адміністративних межах Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області (за межами населеного пункту), викладене в листі від 21.03.2016 №2205/6-16.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.01.2016 (вх. №2432/0/5-16-СГ від 19.02.2016) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 85 га для сінокосіння і випасання худоби в адміністративних межах Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області (за межами населеного пункту) та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір в сумі 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну грн 21 коп.)

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлено 22 серпня 2016 року