Справа № 206/1998/16-а (2-а/206/43/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"03" серпня 2016 р. справа № 206/1998/16-а (2-а/206/43/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю відповідача - Калиняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції м.Дніпропетровська в особі поліцейського патрульної поліції роти №2 батальйону №2 рядового поліції Калиняк Максима Миколайовича

на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2016 р. у справі № 206/1998/16-а (2-а/206/43/16)

за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції м.Дніпропетровська в особі поліцейського патрульної поліції роти №2 батальйону №2 рядового поліції Калиняк Максима Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції м.Дніпропетровська в особі поліцейського патрульної поліції роти №2 батальйону №2 рядового поліції Калиняк Максима Миколайовича (далі - відповідач) про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №884565 від 26.03.2016 року. Свій позов обґрунтував тим, що оскаржувану постанову було винесено безпідставно, оскільки він не порушував ПДР України, а саме п. 15.9 «ґ» (а.с. 1-5).

Постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02.06.2016 року у адміністративний позов задоволено (а.с. 44-45).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02.06.2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясовано всіх обставин справи, що мають значення для справи (а.с. 49-51).

Заперечень на апеляційну скаргу позивач до суду апеляційної інстанції не подавав.

Відповідно до п.4 ст. 33 КАС України, яким передбачено, що у разі не надання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються фізичним особам - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Отже у разі відсутності особи, яка бере участь у справі за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

Позивач до суду не з'явився, проте з урахуванням вищезазначеної норми, суд вважає, що позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд задовольнити її.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2016 року поліцейським ПП №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м.Дніпропетровську рядовим поліції Калиняк М.М. було винесено постанову серії ПС2 №884565, згідно якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. (а.с. 9).

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 стало здійснення позивачем стоянки транспортного засобу ближче ніж 10м від перехрестя, чим порушено вимоги п. 15.9 «ґ» ПДР України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перед складанням постанови про адміністративне правопорушення не роз'яснив позивачу права, передбачені ст. 268 КУпАП України, чим фактично порушив права позивача, на захист передбачені законом, крім того, відповідачем не доведена в установленому порядку правомірність винесеної постанови про накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу (а.с. 44-45).

З наведеними висновками суду першої колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП України основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України Про Національну поліцію поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пп. а п. 15.10 Правил дорожнього руху, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до п. 15.9 Правил дорожнього руху, зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний проїзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша ст. 44, ст. 44-1, ч. 2 ст. 106-1, ч. 1, 2, 3, 4 і 6 ст. 109, ст. 110, ч. 3 ст. 114, ч. 1 ст. 115, ст. 116-2, ч. 2 ст. 117, ч. 1,ч 2 ст. 119, ч. ч. 1, 2, 3, 5 і 6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1, 2 і 3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1 - 126, ч. 1 , 2 і 3 ст. 127, ст. 128-129, ст. 132-1, ч. 1, 2 та 5 ст. 133, ч.ч. 3, 6, 8, 9, 10 і 11 ст. 133-1, ч. 2 ст. 135, ст. 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), ст. 137, ч. 1, 2 і 3 ст. 140, ст. 148, 151, ст. 161, 164-4, ст. 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), ст. 176, 177, ч. 1 ч. 2 ст. 178, ст. 180, 181-1, ч. 1 ст. 182, ст. 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст. ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч. 1, 2, 3, 5 і 6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1, 2, 3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1, ст. 125, 126, ч. 1, 2 і 3 ст. 127,ст. ст. 128, 129, ст. 132-1, ч. 6 і 11 ст. 133-1, ч. 1, 2 і 3 ст. 140 КУпАП України.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 КУпАП України, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП України щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач, заперечуючи факт здійснення ним правопорушення, посилається на відсутність належних доказів.

Проте, з дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери, наданого відповідачем, вбачається дата та час відеозапису, номер запису, на якому зафіксовано транспортний засіб позивача, розмову з позивачем, та знаходження автомобіля позивача у безпосередньої близькості від перехрестя, що виключає необхідність проведення будь - яких вимірів.

Доводи позивача стосовно того, що йому не були роз'ясненні права передбачені ст. 268 КупАП, спростовуються наявним в матеріалах відеозаписом з нагрудної камери відповідача (11 хвил. 55 сек. розмови), з якого вбачається, що позивач на питання відповідача щодо оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відповів, що обізнаний стосовно права на оскарження постанови.

Проте при отриманні оскаржуваної постанови позивач виявив бажання зазначити в ній, що права йому були роз'ясненні не відразу, а тільки вже після складання постанови, на що співробітник поліції йому роз'яснив, що в даній графі постанови, особа ставить свій підпис або не ставить його, з огляду на те, що це постанова, а не протокол про адміністративне правопорушення (12 хв. 20сек. розмови).

У зв'язку з відмовою від підпису, відповідач вніс запис у постанову, що позивач відмовився від підпису.

Таким чином, відеозапис підтверджує, що відповідачем було роз'яснено позивачу його право на оскарження постанови. Можна погодитися з доводами позивача щодо, відсутності чіткого роз'яснення прав, передбачених ст. 268 КУпАП України, проте це не вплинуло на його можливість оскаржити постанову, якою він скористався, а також не усуває відповідальності за вчинене правопорушення

Крім того, з наявного відеозапису цілком чітко вбачається, що правопорушення скоєно саме на перехресті вулиць Шевченка та Південної ( Южної, як зазначено в постанові).

Доводи позивача, що відповідачем не було зроблено відповідних замірів не спростовує самого факту скоєного позивачем правопорушення, оскільки з відеозапису вбачається, що транспортний засіб позивача здійснив стоянку (зупинку) менш ніж 10 метрів до вищезазначеного перехрестя.

Доводи суду щодо невірного посилання в постанові на пункт 15.10 «ґ» ПДР України, який забороняє зупинку, а не стоянку, ( порушення передбачене п. 15.10 ПДР України) не вплинуло на кваліфікацію правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП України, яка передбачає відповідальність, як за порушення правил зупинки, так і стоянки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданому відповідачем відеозапису з нагрудної камери, ознайомившись зі змістом якої, колегія суддів дійшла висновку, що даний відеозапис в повній мірі підтверджує скоєне позивачем адмінправопорушення, а також підтверджує, що відповідач діяв правомірно, на підставі та у межах повноважень при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової.

Відповідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Також, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не з'ясував фактично, до кого пред'явлено позов - до Управління патрульної поліції або до службової особи цього Управління, не вирішив питання щодо правового статусу цих осіб як співвідповідачів, не вирішив питання щодо сплати судового збору.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка встановленим обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду -скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції м.Дніпропетровська в особі поліцейського патрульної поліції роти №2 батальйону №2 рядового поліції Калиняк Максима Миколайовича - задовольнити.

Постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2016 р. у справі №206/1998/16-а (2-а/206/43/16) - скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун