Справа № 808/1003/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Лазаренко М.С.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2016 рокусправа № 808/1003/16
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, пр.імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , секретар судового засідання - Лащенко Р.В., з участю представника позивача - Шкарупи Є.М., представника відповідача - Міщенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 р. у справі №808/1003/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК АВТОМИР" до Державної податкової інспекції в Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування наказу, визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК АВТОМИР" (далі - позивач, ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР") звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі іменується - відповідач, ДПІ у Комунарському районі ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому просило визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "Консалтингова компанія "Щит-2" за червень 2015 року; скасувати наказ №573, виданий 11.11.2015 року начальником Державної податкової інспекції у Комунарському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області; визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.12.2015 року; визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.12.2015 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем під час прийняття рішення про проведення позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 8 Податкового кодексу України не виконано вимог закону щодо обов'язкових умов проведення такої перевірки, а саме не отримання від платника податків пояснень та їх документальних підтверджень впродовж 10 днів на обов'язків письмовий запит. Тобто, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України та прийняв рішення-наказ №491 від 25.09.2015 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР" з перевищенням владних повноважень. Припущення органу державної фіскальної служби, викладені в Акті перевірки, про відсутність факту здійснення господарських операцій з постачання ТОВ "КОНСАЛТІНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" товарів та послуг на адресу ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР", отримання майнової вигоди учасниками операції шляхом зменшення бази оподаткування та відсутності відповідних дій, направлених на настання реальних наслідків та економічного ефекту, повністю спростовується належним чином оформленими і наявними у позивача первинними документами (договорами, видатковими накладними, актами виконаних робіт, нарядами замовлення, тощо) стосовно придбання таких товарів та їх подальшої реалізації кінцевим споживачам.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 09.12.2015 року № та № .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК АВТОМИР" 2950, 29 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що первинні документи, які за твердженням позивача підтверджують факт вчинення господарських операцій за угодами між ТОВ "КОНСАЛТІНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" та ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР", не оформлені належним чином, при цьому, неточності в оформленні первинних документів є такими, що ставлять під сумнів фактичне виконання відображених у них господарських операцій, тому такі первинні документи не є належною підставою для формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість.

Перевіркою не встановлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) від вказаних операцій. У контрагентів позивача відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, власного чи орендованого майна, тощо.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР" зареєстроване 03.08.2006 року Запорізьким міським управлінням юстиції та перебуває на обліку в ДПІ, відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 19.10.2010 року №100306377 є платником податку на додану вартість.

У період з 12.11.2015 року по 13.11.2015 року посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "КОНСАЛТІНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" за червень 2015 року, за результатами якої 20.11.2015 року складено Акт №2800/08-27-2203/34535386 (а.с.17-31).

У висновку Акту перевірки №2800/08-27-2203/34535386 від 20.11.2015 року зазначено, що перевіркою ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР" встановлено порушення: пп.14.1.36, пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України …, що призвело до: - заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за червень 2015 року на суму 61 929 грн. 00 коп., - завищення від'ємного значення за червень 2015 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.24 декларації) на суму 94 363 грн. 00 коп. …".

На підставі висновків вищезазначеного Акту перевірки контролюючим органом відносно ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР" 09.12.2015 року було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість на суму 94 363 грн. 00 коп. (а.с. 43);

- №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 102 325 грн. 80 коп., з якої: 61 929 грн. 00 коп. - основний платіж, 40 400 грн. 00 коп. - штрафна (фінансова) санкція (штраф) (а.с.42).

Як встановлено судами першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, 20.03.2014 року між ПрАТ "АТП Автобудмонтаж" (орендодавець) та ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" (орендар) укладено Договір оренди нежитлових приміщень №2814, згідно з пунктом 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов'язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов'язується прийняти приміщення, визначене у цьому Договорі (надалі іменується "приміщення"), та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

У пункті 1.2 Договору оренди нежитлових приміщень №2814 від 20.03.2014 зазначено, з урахуванням Додаткової угоди №1 від 19.05.2015 року, наступне: "… Предметом оренди є частина нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: 69013, м.Запоріжжя, вул.Донецьке шосе, буд.8. 1.2.1 Загальна площа приміщення: 500 кв.м., у тому числі складське приміщення - 500 кв.м. …".

На виконання Договору оренди нежитлових приміщень №2814 від 20.03.2014 року складені наступні документи: Акт приймання-передачі приміщень від 20.03.2014 року, Акт повернення приміщень від 19.05.2015 року, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №220 від 30.06.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" укладено договір поставки №02/03-15 від 02.03.2015, відповідно до умов якого постачальник - ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" зобов'язується в обумовлені строки поставити і передати у власність, а покупець - ТОВ "Восток Автомир" прийняти та оплатити товар, відповідно до умов договору (а.с.66-67). Відповідно до пункту 1.2 договору товаром за цим договором є запасні частини, далі за текстом - товар, кількість та ціна якого погоджується з покупцем. Сумою договору є сума усіх видаткових накладних, які підписуються сторонами і є невід'ємною частиною цього договору.

На підтвердження виконання умов договору та здійснення оплати за поставлений товар до матеріалів справи надано видаткові накладні, податкові накладні, подорожні листи, виписки по рахунку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі іменується - ПК України).

Згідно з приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Приписами указаної статті встановлено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Тобто, законодавцем чітко зазначено, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт, послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинне бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ХІV від 16.07.1999 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (зі змінами та доповненнями) (далі іменується - Закон України № 996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі іменується - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону та підпункту 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктам 2.15 та 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини четвертої статті 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Податкові накладні, наявні в матеріалах справи, виписані ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" по вищезазначеним операціями (а.с.72-79) містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавців, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, та в повному обсязі відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість та внесені до Єдиного реєстру податкових накладних. За таких обставин, немає підстав для невключення сум податку на додану вартість по вказаних податкових накладних до складу податкового кредиту позивача.

Таким чином, наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку. Оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Запасні частини, які придбавались позивачем у ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" в подальшому були реалізовані позивачем.

Придбаний у контрагента товар оприбуткований позивачем шляхом здійснення записів в оборотно-сальдових відомостях, що не заперечується податковим органом.

Вказане також підтверджується відображеними у бухгалтерському обліку проводками по рахунку 631 за період червень 2015 року - серпень 2015 року.

Отже, поставлений товар був своєчасно та в повному обсязі оприбуткований ТОВ "ВОСТОК АВТОМИР" на підставі видаткових та податкових накладних, оплачений та в подальшому використаний у власній господарській діяльності, що в свою чергу призвело до змін в активах підприємства та його зобов'язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт використання придбаного позивачем товару у господарській діяльності підприємства.

Надані первинні бухгалтерські документи по формі і за змістом відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Таким чином, у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання товару, а відповідно і правомірність декларування суми податкового кредиту.

Однією з підстав для висновків контролюючого органу про відсутність факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" з поставки запасних частин стала наявність у виписаних податкових накладних коду УКДЗЕТ товару. Посилаючись на відсутність інформації щодо розмитнення даного товару, а також ненадання позивачем сертифікатів відповідності, наявність якого є обов'язковою щодо імпортованого товару, контролюючий орган дійшов висновків про нереальність господарської операції.

Разом з тим, доказів того, що імпортування даного товару на територію України було здійснено саме позивачем або його безпосередніми контрагентами, суду не надано, відтак відсутні підстави стверджувати про обов'язковість наявності у позивача документів, які відповідно до чинного законодавства є необхідними у процедурі розмитнення товару.

Окрім того, сертифікат якості товару відповідно до норм діючого податкового законодавства не є документом, на підставі якого у платника податків виникає право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Крім того, право платника податків на формування податкового кредиту по операціям з придбання на території України імпортного товару, який вже був легалізований іншими особами, жодним чином не може бути поставлено у залежність від виконання цими особами своїх податкових обов'язків.

Суд звертає увагу на відсутність законодавчо встановленого обов'язку платника податків щодо перевірки походження товару, який ним придбається, та зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, які стали підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість платника податків, необхідно оцінювати відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини ж між учасниками попередніх ланок постачання товарів не можуть мати безпосереднього впливу на встановлення факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим податкового законодавства платником податків, негативні юридичні наслідки таких дій повинні застосовуватися саме до цієї особи. Також суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" або рішення суду про визнання угод недійсними.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 09 вересня 2008 року у справі №21-500во08 та від 01 червня 2010 року у справі № 21-573во10.

Стосовно посилань відповідача на наявну податкову інформацію (податкова інформація ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ВІСЕНТАЛЬ ТОРГ"), суд вважає за необхідне відмітити, що в силу закону отримання контролюючим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки, акту про неможливість проведення зустрічної звірки, або іншої податкової інформації, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє контролюючий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону. Акт перевірки контрагента, акт про неможливість проведення зустрічної звірки, інша податкова інформація не мають преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Щодо посилань контролюючого органу на відсутність товарно-транспортних накладних на перевезення товару та певні недоліки у подорожніх листах службового легкового автомобіля суд зазначає, що навість відсутність товарно-транспортних накладних не може бути безумовним свідченням безтоварності відповідних операцій, про що неодноразово вказував в своїх рішеннях Вищий адміністративний суд України (від 04.04.2013 №К/991/44754/11 (номер в реєстрі - 30737841, від 15.04.2013 №К/9991/56697/12 (номер в реєстрі - 30885349), від 16.04.2013р. №К/9991/62008/12 (номер в реєстрі - 30862897), 22.05.2013 №К/800/1488/13 (номер в реєстрі - 31453213), від 30.05.2013 №К/9991/54924/11 (номер в реєстрі - 31781922), 30.05.2013р. №К/9991/91509/11 (номер в реєстрі - 31558374), від 22.07.2013 № К 24753/10 (номер в реєстрі - 32688777).

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміну у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Певні недоліки оформлення товарно-транспортних накладних, за якими до позивача надходив товар, не є доказом відсутності поставок товару, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, наявність товарно-транспортних накладних, складених з порушенням вимог чинного законодавства чи їх відсутність взагалі є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом безпосередньо самим перевізником, а тому позивач не може нести відповідальність чи будь-які негативні наслідки за відсутність або неправильне оформлення таких документів.

Окрім того, чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

За наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу, як товарно-транспортна накладна або недоліки у формування товарно-транспортної накладної, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Позивачем на підтвердження здійснення транспортування придбаного товару до матеріалів справи надано подорожні листи службового легкового автомобіля (а.с. 80 - 83).

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з поставки товару з контрагентом ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2" є необґрунтованими та безпідставними.

Невиконання платником податків своїх обов'язків щодо подання податкової звітності та/або сплати податкових зобов'язань не може мати юридичні наслідки для його контрагента, доброчесність якого при здійсненні даної господарської операції не спростована.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції" статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем правомірність свого рішення не доведено.

Враховуючи наведене, позивач у відповідності до норм діючого податкового законодавства правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "ЩИТ-2".

Контролюючий орган при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень--рішень дійшов хибного висновку про порушення позивачем положень Податкового кодексу України та врахував лише обставини діяльності його контрагентів, а не позивача, що є помилковим, оскільки позивач не несе відповідальності за їх дії.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 цього Кодексу встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновки про визнання їх протиправними та скасування.

Що стосується позовних вимог в задоволенні яких позивачу було відмовлено, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки, рішення суду першої інстанції в частині не задоволених позовних вимог сторонами не оскаржено, то воно підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 р. у справі №808/1003/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК АВТОМИР" до Державної податкової інспекції в Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування наказу, визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 22 серпня 2016 року, в повному обсязі ухвала складена 22 серпня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

Н.А.Олефіренко