Справа № 333/2784/16-а (2-а/333/108/16)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2016 рокусправа № 333/2784/16-а (2-а/333/108/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Шальєвої В.А. Білак С.В.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

За участю представників:

Позивача - ОСОБА_1 ( договір від 25.05.2016 року)

Відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 р.

у справі № 333/2784/16-а (2-а/333/108/16)

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району

про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, в якому просить визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району в частині недоплати щорічної разової грошової допомоги позивачеві як учаснику бойових дій, інваліду 2 групи; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району зробити перерахунок та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до дня 5 травня за 2013, 2014, 2015, 2016 роки у сумі 21 814 грн.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району від 20.04.2016 року за № 09-1988 Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району повідомило позивача про те, що виплачена йому щорічна разова грошова допомога до 5 травня становить: 1 895 грн. відповідно до постанови КМУ від 13.03.2013 року № 149 «Деякі питання виплати у 2013 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»; 2 250 грн. відповідно до постанови КМУ від 16.04.2014 року № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»; 2 475 грн. відповідно до постанови КМУ від 31.03.2015 року № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»; 2 600 грн. відповідно до постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

За доводами ОСОБА_2, пільги компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є безпідставним, допомога має сплачуватися у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що призначаючи позивачу грошову допомогу у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 149, від 16.04.2014 року № 102, від 31.03.2015 № 147 та від 02.03.2016 року № 141, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або винна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а з наданих матеріалів вбачається, що йдеться про щорічні виплати за період з 2013 року по 2015 рік, з 2013 року позивач неодноразово отримував виплати, тобто позивач повинен був дізнатися про порушення свого права значно раніше.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративний позов подано позивачем до суду 31.05.2016 року, що підтверджується відміткою на позовній заяві.

Таким чином, позовна заява подана до суду з пропуском шестимісячного строку, встановленого для звернення до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом не можуть бути визнані поважними, оскільки за період з 2013 року по 2015 рік позивач неодноразово отримував зазначені виплати, тобто позивач повинен був дізнатися про порушення свого права значно раніше.

Відповідно до ст. 100 КАСУ адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року слід залишити без розгляду.

Щодо позовних вимог про перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, колегія судів зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Пунктом 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, інвалідам війни II групи - 2600,00 гривень.

Відповідно до довідки №09-4102 від 16.08.2016 року Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району ОСОБА_2 виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у відповідному розмірі та у відповідності до чинного законодавства України, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В силу викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови.

Керуючись ч.3 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року у справі № 333/2784/16-а (2-а/333/108/16) в частині позовних вимог з 01.01.2013року по 31.12.2015 року - скасувати, позовні вимоги в цій частині - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року у справі № 333/2784/16-а (2-а/333/108/16) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18.08.2016 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак