Справа № 303/4969/16-а
Суддя: Заболотний А. М.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/4969/16-а
Номер рядка статистичного звіту-16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево адміністративну справу за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про примусове видворення іноземця з України,-

В С Т А Н О В И В :

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянки ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, про примусове видворення за межі території України та продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення. Позовні вимоги мотивують тим, що 05.07.2016 року громадянка ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_6 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були виявлений прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону на території Астейської сільської ради Берегівського району Закарпатської області під час спроби незаконного перетину державного кордону України в Республіку Угорщину. Такими своїми діями ОСОБА_7 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. В подальшому відповідача було затримано в адміністративному порядку з метою встановлення особи та зясування обставин правопорушення. В ході зясування обставин встановлено, ОСОБА_7 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вирішили незаконним шляхом потрапити до країн ЄС. Враховуючи те, що відповідач вдруге затримується при спробі незаконного перетину державного кордону України в Республіку Угорщину, а також та, що не має жодних підстав для перебування на території України, грубо та свідомо порушувала законодавство України та те, що у відповідача документів, які б надавали їй право офіційно вибути за межі території України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати їй допомогу у поверненні до країни походження немає, наявністю наміру будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, є всі підстави вважати, що відповідач всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України, а тому відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач просить суд примусово видворити з України громадянку ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_6 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та продовжити строк її затриманя з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов проти позову заперечив. При цьому пояснив, що підстави для задоволення позову відсутні зважаючи на порушення процедури видворення, визначеної законом.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183-7 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Відповідно до ч. 7 ст. 183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Судом встановлено, що 05.07.2016 року о 18 год. 55 хв. прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону були виявлені та затримані громадянка ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_6 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без документів, що посвідчують особи на території Астейської сільської ради Берегівського району Закарпатської області під час спроби незаконного перетину державного кордону України в Республіку Угорщину. Такими своїми діями ОСОБА_7 вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за, що була притягнута до адміністративної відповідальності відповідно до постанови Берегівського районного суду Закарпатської області від 08.07.2016 року.

08.07.2016 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області було вирішено питання про затримання громадянки ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_7 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до завершення процедури прийняття рішення про визнання біженцем або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Крім того судом встановлено, що 12.07.2016 року начальником Мукачівського прикордонного загону було прийнято рішення про поміщення в пункт тимчасового пребування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, відповідно до якого вирішено помістити у Волинський пункт тимчасового пребування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянку ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_6 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до завершення процедури прийняття рішення про визнання біженцем або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні. При цьому відповідно до листа № 0701/30 від 12.08.2016 року УДМС України у Волинській області розгляд заяви громадянки ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_6 про визнання біженцем або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні припинено.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частина 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземець або особа без громадянства зобовязані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ст. 30 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обовязкові обставини, а саме прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому суд зазначає, що обовязковість попереднього прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке прийнято, строку та можливості добровільно покинути територію України. Факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства.

У звязку із зазначеним вище суд приходить до висновку, що після затримання відповідача позивачем не приймалося рішення про його примусове видворення із наданням строку добровільного виконання цього рішення в порядку ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Таким чином позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України.

Більше того, особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під дію Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоровю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Так державам-членам ООН рекомендовано надати міжнародний захист чоловікам боєздатного віку та молодим жінкам у звязку з проведенням постійних бойових дій у ОСОБА_4 з грудня 2010 року, які продовжуються і до сьогодні. (Керівництво УВКБ ООН з оцінки потреби міжнародного захисту осіб, які шукають притулку з ОСОБА_4, редакція 06.08.2013 року).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 та її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є громадянами ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4, які шукають притулку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для примусового видворення за межі території України та продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянки ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 50, 68, 70, 71, 79, 158, 160-163, 167, 183-7, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.М.Заболотний