Справа № 180/492/16-а(2а/180/24/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"03" серпня 2016 р. справа №180/492/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 р. у справі № 180/492/16-а

за позовом ОСОБА_1

до голови Марганецької міської ради ОСОБА_4

про визнання незаконною бездіяльності в частині невиконання постанов суду про поновлення на роботі, -

встановив:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Марганецького міського голови ОСОБА_4 у зв'язку з невиконанням рішень суду щодо його поновлення на посаді заступника Марганецького міського голови.

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що голова Марганецької міської ради ОСОБА_4 є неналежними відповідачем по справі, судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача щодо поновлення позивача на роботі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач, зокрема, зазначив, що відповідно до частини 4 пункту 1 статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міський голова забезпечує здійснення у межах наданих йому законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади.

Посилання суду на статтю 10 Закону України "Про службу в органах місцевого

самоврядування" є безпідставним так як у даній статті визначено порядок прийняття на посаду заступника міського голови, а не поновлення на посаді відповідно рішення суду. Таким чином суддя ставить рішення міської ради вище за рішення суду. Посилання суду на статтю 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є також безпідставним, так як вказана норма стосується повноважень районних та районних у місті рад, а не міських рад, повноваження яких визначено статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідач стала до роботи 17 листопада 2015 року. За цей час у Марганецькому міському суді знаходився на розгляді позов щодо поновлення позивача на посаді. Позивач звернувся до міського голови щодо мого поновлення на посаді 14 та 15 січня 2016 року, але отримав відповідь, що його не поновлять у зв'язку з тим, що необхідно виконати вимоги статті 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до рішення Марганецької міської ради від 24 грудня 2015 року № 62-3/VII (додаток 2) у штатному розписі апарату міської ради та її виконавчих органів було шість штатних одиниць заступників. Рішення щодо поновлення позивача на посаді було прийняте 25 лютого 2016 року і цього ж дня Марганецька міська рада приймає рішення, яким скорочує кількість штатних одиниць заступників до трьох, тобто залишає лише трьох заступників, яких обрала міська рада і які працюють.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року у справі №180/1171/15а позивача поновлено на посаді заступника міського голови міста Марганець з 24 липня 2014 року (а.с.27-29).

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2 015 року у справі №180/1907/15а позивача поновлено на посаді заступника Марганецького міського голови з 25 лютого 2014 року (а.с.30-32).

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року визнано незаконними та скасовані рішення Виконавчого комітету Марганецької міської ради №597 від 09 жовтня 2015 року "Про звільнення ОСОБА_1О.", розпорядження Марганецького міського голови №81-к від 09 жовтня 2015 року "Про звільнення ОСОБА_1О.". Стягнуто з Виконавчого комітету Марганецької міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 липня 2014 року по 11 лютого 2016 року у розмірі 212 935 грн. 15 коп. (а.с.23-26).

Після звернення позивача до Марганецького міського голови ОСОБА_4 з заявами від 14,15 січня 2016 року щодо виконання постанов про поновлення позивача на роботі (а.с. 15,17) листом міської голови останньому повідомлено, що питання про поновлення на роботі буде внесено до черги денної наступної сесії міської ради (а.с.40).

Рішенням Марганецької міської ради від 25 лютого 2016 року до штатної чисельності та структури виконавчих органів Марганецької міської якої введено додаткову посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів.

В подальшому відповідачем прийнято розпорядження від 02 березня 2016 року про допуск ОСОБА_1 до роботи на посаду заступника міського голови м.Марганця з питань діяльності виконавчих органів (а.с.41). Крім того, в матеріалах справи міститься поштові відправлення позивачу зазначеного розпорядження 03 березня 2016 року, однак останній отримав таке лише 06 квітня 2016 року. Розпорядженням міського голови № 55-к від 21 квітня 2016 року позивача фактично допущенно до роботи.

Судом встановлено, що відповідач приступив до виконання обов'язків Марганецького міського голови з 17 листопада 2015 року. Постанови суду про поновлення на роботі підлягають негайному виконанню, на момент ухвалення постанов про поновлення позивача на роботі, а саме 11 червня, 09 жовтня 2015 року відповідач не виконував обов'язків міського голови Марганецької міської ради, довідався про вказані постанови з листів позивача від 14, 15 січня 2016 року, на які одразу ж, як міський голова, відреагував та включив вказані питання до порядку денного засідання Марганецької міської ради.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що:

- відповідач вчинив необхідні дії для поновлення позивача на роботі;

- поновлення на роботі позивача має бути здійснюється лише шляхом прийняття рішення на пленарному засіданні міської ради;

- відповідач - голова Марганецької міської ради ОСОБА_4 є неналежним відповідачем по справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову на підставі наступного.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку предявлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова: організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконання рішення суду щодо поновлення на роботі не віднесено до виключної компетенції міської ради, тому колегія судів вважає, що необхідним і достатнім є видання відповідного розпорядження міським головою щодо виконання рішення суду про поновлення особи на роботі, оскільки ніяких умов щодо виконання цього судового рішення через прийняття рішення міською радою законом не передбачено.

Рішення суду відповідно до ст. 124 Конституції України є обовязковими для виконання на всій території України.

Таким чином, жодних рішень міської ради щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі, що підлягає негайному виконанню не потребується. В іншому випадку це було б незаконною дією щодо надання правової оцінки цього судового рішення органом, який за законом не має таких повноважень.

Разом з тим, частиною 1 статті 257 КАС України законодавець встановив, що примусове виконання судових рішень здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон не містить обовязку субєктів владних повноважень здійснювати добровільне виконання рішень в будь-якому іншому порядку, ніж встановлено Законом України "Про виконавче провадження", а також не містить відповідальності посадової особи за невиконання судового рішення, якщо воно не було належним чином звернуто до виконання (ст.258 КАС України). Добровільне виконання рішення суду боржником це його право.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до органів державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" для при примусового виконання постанов про поновлення позивача на роботі у справах №180/1171/15а та №180/1907/15а та виконавчих дій з примусового виконання цих рішень не здійснювалося.

З наведеного вбачається, що звернення позивача з позовом про визнання неправомірними дій відповідача з приводу не виконання відповідачем постанов про поновлення позивача на роботі у справах №180/1171/15а та №180/1907/15а в добровільному порядку є неналежним способом захисту порушеного права позивача.

Відповідно до ч.2 ст.200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 р. у справі № 180/492/16-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун