Справа № 820/2571/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 серпня 2016 р. № 820/2571/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача та третьої особи - Маковецької Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Донецькій області
про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про звільнення слідчого Відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого Відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 03.08.1998 року проходила службу в органах внутрішніх справ України, з 31.10.2014 року обіймала посаду слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області. В період з 23.07.2015 року по 12.05.2018 року позивачу наказом від 17.07.2015 року №223 о/с надана відпустка без збереження заробітної плати для догляду за дитиною. Наказом від 03.11.2015 року №337 о/с відповідно до п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів. Позивач вказала, що вона, знаходячись у додатковій відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, була незаконно та необґрунтовано звільнена у зв'язку із скороченням штату, і тому остання вважає, що Головним управлінням МВС України в Донецькій області порушені її трудові права та свободи.

Позивач у судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та просила суд прийняти рішення про задоволення позову.

Представник відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та третьої особи - Головного управління Національної поліції в Донецькій області у судовому засіданні позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (а.с. 44-47, 50) представник відповідача та третьої особи вказав, що позивач дійсно проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого відділу розслідувань особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами та злочинними організаціями слідчого відділу ГУМВС України в Донецькій області. До ГУ НП в Донецькій області щодо вирішення питання про проходження служби з рапортом позивач не зверталась, що підтверджується довідкою відділу документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області №4260/11/01-2016 року. Крім того, 07.11.2015 набув чинності Закон України "Про Національну поліцію", прикінцевими та перехідними положеннями якого передбачено припинення діяльності органів внутрішніх справ з їх подальшою ліквідацією, а на території України створена Національна поліція України, добір до якої здійснюється на конкурсній основі та Законом не передбачено автоматичне зарахування колишніх працівників міліції. Зазначений правоохоронний орган державної влади за своїм юридичними статусом не є правонаступником органів внутрішніх справ, а внаслідок цього не може перебирати на себе їх права та обов'язки.

За таких підстав, представник відповідача та третьої особи Маковецька Н.В. стверджувала, що дії відповідача по виданню спірного наказу є цілком правомірними та обґрунтованими, і тому просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні відносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закон та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правову основу служби в органах внутрішніх справ становлять Конституція України, закони та інші нормативно - правові акти, у тому числі нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, акти органів місцевого самоврядування, прийняті у межах їх повноважень, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Звільнення зі служби працівників ОВС повинно здійснюватись лише на підставах, передбачених законом, під якими вбачаються такі життєві обставини, що законодавчо визначаються як юридичні факти для припинення служби. Звільнення може здійснюватись виключно з дотриманням певних процедурних вимог, що мають різний зміст за кожною підставою звільнення. Недотримання цих вимог розцінюється як незаконне звільнення з відновленням особи на службі в ОВС на колишній посаді.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1, реалізувала своє право на працю не шляхом укладання трудового договору про роботу на підприємстві, установі, організації або з фізичною особою, а вільно обрала саме проходження служби в органах внутрішніх справ, яка має свої особливості.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 03.07.1998 року прийнята на роботу до ГУМВС України в Донецькій області наказом №204 о/с від 19.08.1998 року.

Наказом від 17.07.2015 року №223 о/с підполковнику міліції ОСОБА_1 - слідчому відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області, з 23.07.2015 року по 12.05.2018 року надана відпустка по для догляду за дитиною (а.с. 16).

02.07.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Національну поліцію", який опублікований в газеті "Голос України" №141-142, 06 серпня 2015 року. Розділом ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону передбачено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, та з 07.11.2015 року Закон України "Про міліцію" втрачає чинність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України", утворено, як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 03.11.2015 року №337 о/с відповідно до п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" підполковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів (а.с.53).

Суд зазначає, що відповідно до постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", з набрання чинності з 07.11.2015 Закону України "Про Національну поліцію" всі територіальні органи внутрішніх справ України, у тому числі і ГУМВС України в Донецькій області, ліквідуються повністю. Штатних посад в територіальних органах внутрішніх справ ГУМВС України в Донецькій області на теперішній час не існує, такого поняття, як "органи внутрішніх справ" також не існує.

Згідно з вказаними Законом та Постановою в Україні створений новий центральний орган виконавчої влади - Національна поліція та його територіальні органи в областях у вигляді Головних управлінь та управлінь поліції. Так, в Донецькій області створено Головне управління Національної поліції, яке не є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів і установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 9 працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Разом з тим, під час судового розгляду судом не встановлено, що відповідачем у відповідності до норм, встановлених законодавством, позивача було повідомлено про необхідність прибути для написання рапорту про призначення до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ГУНП).

Окремо суд зазначає, що через суспільно - політичну ситуацію, що склалася в регіоні, проведенням на території Донецькій та Луганській області антитерористичної операції, позивач об'єктивно була позбавлена можливості прибути в установленому законом порядку та скласти відповідний рапорт до ГУ НП в Донецькій області щодо подальшої служби в поліції.

Документи, що містяться в особовій справі ОСОБА_1, зокрема її трудова книжка, як зазначено в довідці ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області (а.с. 54), залишились на непідконтрольній території.

Суд також зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 19.01.2016р. у справі № 21-2225а15, можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, з порушенням встановленого законодавством порядку, а тому є достатні підстави для скасування наказу та для поновлення позивача на посаді.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте, відповідачем не надано суду доказів правомірності свого рішення.

Також, згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Відтак, суд вважає за необхідне вирішуючи спір застосувати приписи ст. 256 КАС України та допустити постанову в частині поновлення ОСОБА_1 до негайного виконання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст.ст. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді - задовольнити.

Скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про звільнення слідчого Відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого Відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді - звернути до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 22 серпня 2016 року.

Суддя Панченко О.В.