Справа № 2а-772/10
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2012-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 р. Справа № 2212/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Макарика В.Я., Гуляка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області на постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області про визнання незаконними дій відповідача та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася 29.11.2010 року в суд з адміністративним позовом, в якому зазначила, що являється постраждалою від аварії на ЧАЕС 3 категорії, отримує пенсію, у зв'язку з чим має право на отримання додаткової пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також право на надбавку до пенсії, передбаченої ст.39 цього ж Закону. Разом з тим, додаткова пенсія та надбавка, що виплачується, не відповідає вимогам закону. Відповідач відмовив у перерахунку пенсії, тому просила визнати цю відмову протиправною, визнати за нею право на отримання додаткової пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, та надбавки до пенсії в розмірі однієї заробітної плати, зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити додаткову та основну пенсію у встановленому Законом розмірі з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22.05.2008 року по даний час.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію в розмірі 25% від встановленого законодавством мінімального розміру державної пенсії за віком, передбаченої ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосувавши розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 29 травня 2010 року з урахуванням фактично здійснених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю. У відповідності до ст.183-2, 256 КАС України постанову допущено до негайного виконання.

Суд виходив з того, що з 22.05.2008 року відновлено в повному обсязі дію ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діяла до внесення змін, у зв'язку з чим нарахування та виплата пенсії позивачу, починаючи з 22.05.2008 року, має здійснюватись згідно з положенням вказаного Закону. За таких обставин вважає, що позовні вимоги позивача про проведення перерахунку основної та додаткової пенсії підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, встановленого ст. 99 КАС України

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області подало апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на відсутність механізму реалізації положень ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задоволити частково.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд апеляційної інстанції змінює постанову або ухвалу суду першої інстанції, коли має місце правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права, а також вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Судом першої інстанції встановлено, що є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3-ої категорії, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні та долученими до справи посвідченням серії Б №191019. Позивачка отримує пенсію за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 3, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Оскільки величина прожиткового мінімуму для кожної вікової та соціальної групи, в т.ч. і для осіб, що втратили працездатність, щорічно визначається Законом України про Державний бюджет, посилання відповідача на відсутність законодавчо визначеного розміру пенсії за віком є безпідставною

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законами України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

У відповідності до пункту 28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. №107-VІ до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було внесено зміни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення пункту 28 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до п. 6 резолютивної частини цього рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними. Вказане рішення набуло чинності з 22.05.2008 року.

Разом з тим, нормами ст.71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відтак, з 22.05.2008 року відновлено в повному обсязі дію ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діяла до внесення змін, у зв'язку з чим нарахування та виплата пенсії позивачці, починаючи з 22.05.2008 року, має здійснюватись згідно з положенням вказаного Закону. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачки про проведення перерахунку основної та додаткової пенсії в межах строку позовної давності, встановленого ст. 99 КАС України, тобто з 29 травня 2010 року, підлягають до задоволення.

Що стосується решти позовних вимог, то слід зазначити наступне, згідно із статтею 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (02 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років, є дитиною війни.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни, що підтверджується її пенсійним посвідченням.

Виходячи із цього, позивач має право на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, ст.70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. З урахуванням викладеного, враховуючи, що розмір надбавки до пенсії позивачу визначено саме Кабінетом Міністрів України, а також приймаючи до уваги, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та Постанови КМУ, які визначають порядок та розміри доплати до пенсії особам, що проживають та працюють на території радіологічного забруднення, є чинними, і неконституційними не визнавались, суд приходить до висновку, що дії відповідача в 2010 році відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову в частині стягнення доплат за 2010 рік , то такі правомірно ухвалою Володимирецького районного суду від 01.12.2010 року вони залишено без розгляду у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір заробітної плати, мінімальний розмір пенсії за віком, неоподатковуваний мінімум доходів громадян, розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково допустив постанову в цілому до негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС України у постанові, прийнятій у скороченому провадженні, зазначається обов'язок відповідача виконати постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та абз. 9 цієї статті належать постанови про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць та постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище норм, колегія суддів дійшла висновку, що звертаючи до негайного виконання постанови щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень з питань обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання, зокрема, виплат та пільг дітям війни, прийняті в порядку скороченого провадження, необхідно застосовувати положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який є спеціальним для даної категорії справ.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішивши справу по суті, однак допустив помилкове застосування норм процесуального права, що відповідно до п. 2 ст. 201 КАС України є підставою для зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2010 року по справі № 2а-772/10/1702 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області про визнання незаконними дій відповідача та зобов'язання вчинити дії змінити, виклавши п'ятий абзац постанови в наступній редакції: «Постанову в межах стягнення на користь позивачки суми підвищення до пенсії за один місяць допустити до негайного виконання».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_2.