Справа № 182/648/15-а (2-а/0182/46/2016)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2016 рокусправа № 182/648/15-а (2-а/0182/46/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.
суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.
за участю секретаря судового засідання: Шелепової Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року
у адміністративній справі № 182/648/15-а (2-а/0182/46/2016) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного Фонду України в місті Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, та третьої особи - Дніпропетровського обласного військового комісаріату про визнання нечинним рішення Пенсійного фонду України про відмову в перерахунку пенсії, визнання права на пенсію, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :
16.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати її чоловіка ОСОБА_2 військовослужбовцем, визнати незаконною відмову пенсійного органу м.Нікополя від 23.01.2015 р. № 1491/05/10, та зобов`язати відповідача перерахувати їй пенсію з дня першої подачі заяви від 15.01.2015 року згідно ст.37 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», відшкодувати моральну шкоду. Зазначені вимоги позивачкою були уточнені 14.07.2015 року та 16.07.2015 р., і в остаточній редакції своїх вимог позивачка просила суд:
За результатом розгляду поданого до суду, уточненого нею адміністративного позову щодо: визнання нечинним рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області від 06.04.2015 р. та УПФУ в Нікополь та Нікопольського району Дніпропетровської області від 03.04.2015 р. № 11-49-1/10/10 про відмову у перерахуванні пенсії та переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, яка призначається членам сімей військовослужбовці, постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право на пенсію по втраті годувальника, відповідно до ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», та зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, що призначається членам сімей військовослужбовців, відповідно до ст.37 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, а Управління пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області зобов`язано зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , сплативши їй недоотриману пенсію по втраті годувальника з 15.01.2015 року. В іншій частині позову - відмовити.
Рішення суду першої інстанції у цій справі оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з тих підстав, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Основні доводи апелянта полягають в тому, що: згідно з затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 № 28-2 Положенням про головні управління Пенсійного фонду України, управління здійснює призначення (перерахунок) пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а відповідно до п.1 постанови правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 № 135/13402 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон) та наказу Міністра оборони України № 407 від 19.08.2007 підготовка і подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів здійснюється Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом, тобто документи необхідні для призначення пенсії повинен надати саме Дніпропетровський обласний військовий комісаріат.
Так апелянт звертає увагу на те, що коло осіб, які мають право на призначення пенсії чітко визначено статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а в листі № 4/7744 від 09.06.15 Нікопольського об`єднаного міського військового комісаріату Дніпропетровської області зазначено, що ОСОБА_2 був рядовим, і відповідно до наведеної норми закону, за твердженням апелянта, ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», як дружина померлого військовослужбовця.
В судовому засіданні представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підтримала вимоги апеляційної скарги та наполягала на скасуванні постанови суду першої інстанції і прийнятті у цій справі нової постанови про відмову у задоволені вимог позивачки в повному обсязі.
Представник Управління Пенсійного Фонду України в місті Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області підтримала вимоги апеляційної скарги, вказуючи на те, що Нікопольське об`єднане управління ПФУ Дніпропетровської області не призначає та не перераховує пенсії по втраті годувальника, що призначаються членам військовослужбовців відповідно до ст. 37 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, оскільки відповідно до п. 4, пп.5 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіки Крим, областях, міст Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління від 22.12.2014 року № 28-2, вказані повноваження покладені на Головні Управління Пенсійного фонду України, яке є іншою юридичною особою, що незалежно від УПФУ в місті Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області призначає та перераховує пенсії військовослужбовців.
Представник Дніпропетровського обласного військового комісаріату також підтримав вимоги апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вказуючи на те, що ні ОСОБА_3 свого часу, ні його дружини ОСОБА_1 не зверталися до військомату з будь-якими заявами та вимогами, в т.ч. і стосовно підготовки матеріалів для направлення їх до Головного УПФУ для призначення ОСОБА_3 пенсії, як особі, що виконувала обов`язки військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, чи призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , як дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Перевіривши за матеріалами справи доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка по справі 1954 року народження, є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який відповідно до Експертного висновку № 83 від 29.04.1993 року (а.с.10) та Експертного висновку № 87 від 10.06.1993 року (а.с.12) мав захворювання «рак шлунку ІІІ-ІV кл.групи, ІV стадії», що пов`язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а згідно Експертного висновку № 289 від 02.04.2014 року, захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.13). Відповідно до Висновку про час настання інвалідності від 06.12.2013 року (а.с.22) МСЕК було визнано ОСОБА_2 , 1951 року народження інвалідом першої групи з 29 грудня 1992 року на підставі мед.довідки № 3854 та акту огляду № 1196.
Виходячи з наведених в попередньому абзаці обставин, та з урахуванням витягу з протоколу № 11 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням статусу осіб та права на пільги при управлінні праці та соціального захисту населення від 20.05.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 встановлено статус «члена сім`ї померлого ветерана війни» (а.с.24-25), а також спираючись на положення ст.7, ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач незаконно відмовив позивачці в призначенні та перерахунку пенсії по втраті годувальника - військовослужбовця з підстав того, що ОСОБА_2 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період проходження спеціальних зборів, при цьому військовослужбовцем не являючись, оскільки за нормами вказаних законів такі особи прирівнюються до військовослужбовців, чим порушив конституційні права позивачки та обмежив її конституційні гарантії та соціальний захист.
Судова колегія не погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивачки ОСОБА_1 , вказує на неналежну оцінку судом першої інстанції при вирішення спору у цій справі того, що на час свого захворювання 29.12.1993 року, також як і на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 рахувався працюючим, не отримував у визначеному законом порядку статусу «ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС» чи «ветерана війни», йому не встановлювалася категорія та не видавалося посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілого від Чорнобильської катастрофи за затвердженим Кабінетом Міністрів України зразком, також він не був внесений до Єдиного державного реєстру по обліку осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а інвалідність першої групи, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ОСОБА_2 була визначена на підставі медичних документів лише у грудні 2013 року, тобто через 20 років після його смерті. Відповідно, ОСОБА_2 на день своєї смерті у віці 42 років, не мав права на отримання пенсії в розумінні ст.12 або ст.18 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", як особа, що належав до військовозобов`язаних осіб у розумінні Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі в/ч НОМЕР_1 в період з 17.04.1989 р. до 08.07.1989 року (а.с.8).
Також при вирішенні спору у цій справі суд першої інстанції не взяв до уваги положення ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII), згідно якої право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
У відповідності з вимогами статті 31 Закон № 2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Тобто, обов`язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника у розмірах визначених ст.37 Закону № 2262-XII є не тільки наявність права померлого на пенсію за Законом № 2262-XII, а й те, що ці члени сім`ї мають бути непрацездатними та перебувати на утриманні померлого, або доходи померлого були для них єдиним джерелом засобів до існування.
Проте, як встановлено судовою колегією під час розгляду даної справи, позивачка (1954 року народження) на час захворювання її чоловіка (29 грудня 1992 року) та на час його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - була працездатного віку 39 років, та працювала, що підтверджено копією паспорта позивачки (а.с.17), та оглянутими в судовому засіданні матеріалами пенсійної справи, і позивачкою по справі не спростовується.
Крім того, судова колегія в даному випадку бере до уваги положення ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в якій прописано умови призначення пенсій в разі втрати годувальника, та якою передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.
Зміст наведеної статті свідчить на користь висновку, що визначальною підставою для отримання позивачкою права на передбачену Законом № 2262-XII пенсію в разі втрати годувальника є наявність у померлої особи правового статусу «ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС» та «інваліда війни», який дає право на отримання пенсії за законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Аналізуючи зібрані по справі докази, судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного Фонду України в місті Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, та третьої особи - Дніпропетровського обласного військового комісаріату, і відповідно про необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 , яке підлягає скасуванню, з прийняттям у справі нової постанови про відмову в їх задоволенні.
Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити
Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного Фонду України в місті Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, та третьої особи - Дніпропетровського обласного військового комісаріату відмовити в повному обсязі.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов