Справа № 820/4194/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 серпня 2016 р. № 820/4194/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.06.2016 р. №1686, прийняте Державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, яким ОСОБА_1 визначено до сплати податкове зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000,00 грн.; судовий збір стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення - рішення форми "Ф" від 08.06.2016 року № 1686, яким безпідставно, як вважає позивач, їй нараховано транспортний податок у сумі 25 000,00 грн. на транспортний засіб, який знаходиться у власності позивача, а саме: AUDI, моделі Q7, загальний легковий універсал -В, державний знак НОМЕР_1, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 2967 куб. см.

Позивач стверджує, що нею сплачено суму податку у відповідності до норм діючого законодавства. Так, згідно з нормами Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті. Базовий податковий період дорівнює календарному року.

На думку позивача, обов'язок зі сплати транспортного податку виникає у фізичних осіб, тоді, коли у власності знаходиться автомобіль, який використовується до 5 років і середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Позивач стверджує, що норми статті 267 Податкового кодексу України в частині оподаткування транспортним податком з фізичних осіб не можуть бути застосовані до позивача, оскільки за даними Мінекономіки середньоринкова вартість його автомобіля становить лише 975 329,25 грн. та не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Таким чином, за судженням позивача, податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам Податкового кодексу України та чинному законодавству України, у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не прибув, уповноваженого представника до суду не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом в порядку ст. 33-35 Кодексу адміністративного судочинства України. 16.08.2016 року позивачем на електрону адресу суду надіслана заява про розгляд справи без участі позивача. Крім того позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.17-18).

Відповідач - Державна податкова інспекція у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, уповноваженого представника до суду не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином в порядку ст. 33-35 Кодексу адміністративного судочинства України. 18.06.2016 року через канцелярію суду надав клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку із зайнятістю представника Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області у іншому суді (а.с. 19-20). Проте, не надав доказів на обґрунтування підстав свого клопотання, у зв'язку з чим судом у судовому засіданні в цей день явка представника позивача визнана не поважною.

Поряд із цим, суд, вважає за доцільне зазначити, що відповідач не обмежений у виборі кількості представників, які можуть представляти його інтереси, зокрема, у суді. Законними представниками органу, підприємства, установи, організації в суді є його керівник чи інша особа, уповноважена законом, положенням статутом, яких не було позбавлено можливості з'явитися в судові засідання з метою захисту прав та інтересів.

Оскільки визначене ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, і дотримання вказаного завдання є обов'язковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

За матеріалами справи судом встановлено, що у власності позивача - ОСОБА_1, перебуває легковий автомобіль AUDI, моделі Q7, загальний легковий універсал -В, державний знак НОМЕР_1, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 2967 куб. см., котрий зареєстрований в органах ДАІ 15.07.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрації серії НОМЕР_3 (а.с.6).

Відповідачем - Державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, прийнято спірне податкове повідомлення-рішення форми "Ф" 08.06.2016 року № 1686 про визначення суми грошового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. (а.с. 7), котре надіслано на адресу позивача.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною особою за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України, було введено транспортний податок.

Так, відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, в новій редакції, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Отже, об'єктом оподаткування є автомобілі, що використовуються до 5 років і середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

При цьому, згідно з пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Таким чином, використання транспортного засобу пов'язується з його реєстрацією.

Судовим розглядом встановлено, що у власності позивача перебуває легковий автомобіль AUDI, моделі Q7, загальний легковий універсал -В, державний знак НОМЕР_1, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 2967 куб. см., котрий зареєстрований в органах ДАІ 15.07.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрації серії НОМЕР_3.

Постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18.02.2016 року, затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.

Відповідно до п. 13,14 вказаної Методики, Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Згідно даних Мінекономрозвитку, середньоринкова вартість автомобіля ОСОБА_1 становить 975 329,25 грн. (а.с. 8-9).

За змістом пп. 267.6.1 пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Водночас пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України визначено, що до місцевих податків зокрема належить податок на майно, в склад якого, відповідно до пп. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 ПКУ входить транспортний податок.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Отже, транспортний засіб, який зареєстрований за позивачем, не є об'єктом оподаткування транспортним податком в розумінні пп. 267.2.1. п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, оскільки середньоринкова вартість автомобіля позивача становить лише 975 329,25 грн., та не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Відтак, контролюючий орган неправомірно нарахував позивачу суму транспортного податку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем неправомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.06.2016 року № 1686 про нарахування транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши обґрунтованість доводів позивача, з'ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх добутими доказами, суд доходить висновку, що в ході розгляду справи суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України довів правомірність та обґрунтованість мотивів, на підставі яких винесено спірне податкове повідомлення-рішення, що, в свою чергу вказує на відсутність порушень прав та законних інтересів позивача у сфері публічно - правових відносин.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, а відтак підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст..ст.11, 12, 51, 71, ст.158, ст.159, ст.160, ст.161, ст.162, ст.163. ст.167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.06.2016 р. №1686, прийняте ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, яким ОСОБА_1 визначено до сплати податкове зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000,00 грн.; судовий збір стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Світла, 5, м. Харків, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ПІН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ядесят одна ) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Панченко