Справа № 817/766/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2016 р.Р і в н еСправа №817/766/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник Рильник Д.М.

третьої особи 1: представник не прибув

третьої особи 2: представник Немкович І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Рівненського апеляційного господарського суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області,
про зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненського апеляційного господарського суду про зобов'язання провести повний розрахунок, здійснивши перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону України "Про прокуратуру"), а за період з 29.03.2015 по 08.09.2015, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного абз.2 ч.1 ст.147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, у період з 26.10.2014 по 08.09.2015, безпідставно позбавлено позивача права на оплату праці у розмірі, визначеному Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що перебуваючи на посадах помічника судді та старшого секретаря суду відділу канцелярії та документального забезпечення Рівненського апеляційного господарського суду, у період з 26.10.2014 по 08.09.2015, отримував заробітну плату, нижчу від встановленої Законом України "Про прокуратуру" та Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд". Прикінцевими та перехідними положеннями вказаних законів Кабінет Міністрів України було зобов'язано привести свої нормативні акти у відповідність до положень законодавства. Вважає, що невиконання Кабінетом Міністрів України свого обов'язку не може слугувати підставою для позбавлення його права на оплату праці у розмірі, визначеному законодавством. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, а зокрема пояснив, що відповідно до вимог Бюджетного кодексу України за період з 26.10.2014 по 31.12.2015 у Рівненського апеляційного господарського суду були відсутні правові підстави для виплати позивачу посадового окладу, у розмірах, визначених Законом України "Про прокуратуру" та Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", оскільки зміни до Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 №268 не вносились. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В ході підготовки справи до судового розгляду, судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державну судову адміністрацію України (далі - ДСА, третя особа 1) та Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області (далі - ГУ ДКСУ в Рівненській області, третя особа 2).

Представник третьої особи 1, у поданих суду письмових запереченнях, повністю підтримала позицію відповідача.

Представник третьої особи 1 у судове засідання не прибула, у поданому суду клопотанні просила розглянути справу за її відсутності в порядку письмового провадження.

Представник третьої особи 2, у поданих суду письмових поясненнях та у судовому засіданні зазначив, що ГУ ДКСУ в Рівненській області здійснюється лише розрахунково-касове обслуговування Рівненського апеляційного господарського суду, не має права втручатися у його діяльність та не уповноважене самостійно спрямовувати надані бюджетні асигнування.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи 2, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.04.2014 по 02.08.2015 працював в Рівненському апеляційному господарському суді на посаді помічника судді, а з 03.08.2015 по 17.01.2016 на посаді старшого секретаря суду відділу канцелярії та документального забезпечення, та якому з 05.02.2016 присвоєно 10 ранг державного службовця, що відповідає 5 категорії посад державних службовців, визначених Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (а.а.с.14-21, 41-50).

Згідно з довідок Рівненського апеляційного господарського суду від 27.02.2015 №04-182/1153/15, від 09.03.2016 №04-182/1344/16 та відомостей за період жовтень 2014 року - вересень 2015 року (а.а.с.22-23, 25-28), позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата виходячи з посадового окладу:

- у періоди з 26.10.2014 по 28.03.2015 та з 29.03.2015 по 31.08.2015 - 1218,00грн./міс.;

- у період з 01.09.2015 по 08.09.2015 - 1378,00грн./міс.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Організацію судової влади в Україні визначає Закон України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

Положеннями статті 149 Закону №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат (ч.1), в якому утворюється канцелярія (ч.8).

Помічники суддів прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до апарату відповідного суду, на них поширюється дія Закону України "Про державну службу" (ч.1 ст.151 Закону №2453-VI (в редакції, чинній на час спірних правовідносин)).

Відповідно до ч.5 ст.149 Закону №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу". Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, встановлених для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

При цьому, частинами 2 та 7 статті 33 Закону №3723-XII встановлено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 8 та статтею 13 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

26.10.2014 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), підпунктом 59 пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві положення» якого внесено зміни до ст.144 Закону №2453-VI, та яким зокрема, встановлено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Разом з тим, абз.2 пп.1 та абз.3 пп.2 п.13 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону №1697-VII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VI.

Крім того, Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VІІІ (далі - Закон №192-VІІІ), який набрав чинності 28.03.2015, затверджено нову редакцію Закону №2453-VI, частина 1 статті 147 якого визначалося, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.142 Закону №2453-VI (в редакції чинній до 28.03.2015), фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, а також у цілому за кожним видом та спеціалізацією щодо місцевих та апеляційних судів. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Згідно з ч.1 ст.143 Закону №2453-VI (в редакції чинній до 28.03.2015), суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Норми аналогічного характеру закріплені у статях 145, 146 даного Закону в редакції, що набрала чинності після 28.03.2015.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 №80-VIII, в редакції, чинній з 01.01.2015, передбачено, що норми і положення, зокрема частини 1 статті 144 Закону №2453-VI, застосовуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а у редакції цього Закону, чинній з 13.03.2015, визначено, що норми і положення Закону №2453-VI застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому, на час виникнення спірних правовідносин схема посадових окладів працівників апарату суду була встановлена Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 №268 (далі - Постанова №268, зокрема додатком 45 «Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів», яка залишалась незмінною до 09.09.2015.

Кабінет Міністрів України не виконав обов'язок, покладений на нього положеннями Закону №1697-VII та Закону №192-VІІІ щодо приведення у тримісячний строк нормативно-правових актів у відповідність із цими законами.

У свою чергу, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Оскільки з 26.10.2014 по 08.09.2015 відповідні зміни Кабінетом Міністрів України до Постанови №268 стосовно розмірів посадових окладів працівників апарату суду внесено не було, а Законами України про Державний бюджет України на 2014 рік та 2015 рік видатки на реалізацію положень Закону №2453-VI щодо розмірів таких посадових окладів не передбачені, то у відповідача відсутні правові підстави для перерахунку і виплати заробітної плати позивачу за вказаний період поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці працівників апарату суду та у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Правова позиція аналогічного характеру наведена Верховним Судом України у постановах від 13.07.2016 у справі №21-1888а16 (№818/3372/15) та від 12.07.2016 у справі №21-1726а16, які є обов'язковими для врахування судом в силу вимог ч.3 ст.244-2 КАС України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно зі ст.86 зазначеного Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки, під час судового розгляду, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження, то адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування ст.94 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.