Справа № 2а-27497/09/1270
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Твердохліб Р.С., Пляшкова К.О., Чернявська Т.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року справа №2а-27497/09/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Білак С.В.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Чеплигіні П.І.

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідачів: не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2010р. у справі № 2а-27497/09/1270 (головуючий суддя І інстанції Твердохліб Р.С., судді - Пляшкова К.О., Чернявська Т.І.) за позовом ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Луганської області про визнання незаконною бездіяльності, стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 288072,25грн. та зобовязання провести перерахунок розміру заробітної плати та виплачувати її у визначеному законом розмірі, зобовязання Міністерства фінансів України профінансувати витрати на виплату заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Луганської області про визнання незаконною бездіяльності всіх відповідачів щодо неусунення ними порушення законодавства України у нарахуванні заробітної плати та щодо неприведення її розміру у відповідність зі ст. 44 Закону України „ Про статус суддів"; стягнення з Державної судової адміністрації України заборгованості по заробітній платі за період з 01 червня 2005 року по 30 червня 2010 року у розмірі 288072 грн. 25 коп.; зобов'язання апеляційний суд Луганської області провести з 01 липня 2010 року перерахунок розміру заробітної плати у відповідності зі ст.44 Закону України «Про статус суддів» та виплачувати її у визначеному законом розмірі; зобов'язання Міністерства Фінансів України профінансувати вказані витрати на виплату заборгованості із заробітної плати з 1 червня 2005 року по 30 червня 2010 року та на виплату самої заробітної плати у належному розмірі з 01 липня 2010 року у встановленому ст.44 Закону України „Про статус суддів" та Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 розмірі.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2010р. у справі № 2а-27497/09/1270 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, внаслідок чого визнана незаконною бездіяльність апеляційного суду Луганської області щодо непроведення перерахунку заробітної плати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 19 серпня 2009року, з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» в редакції станом до 31 грудня 2005 року, та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) із зазначенням розміру заробітної плати, виходячи із 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; визнана незаконною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; визнана незаконною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; зобов'язано апеляційний суд Луганської області провести перерахунок ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обов'язкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу; зобов'язано Міністерство фінансів України профінансувати вказані виплати; зобов'язання Державну судову адміністрацію України виділити апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України, МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплаті недоплаченої з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведених виплат, з урахуванням раніше проведених виплат. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Міністерство фінансів України не погодилась з зазначеною постановою суду, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на прийняття її з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Державна судова адміністрація України не погодилась з зазначеною постановою суду, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на прийняття її з порушенням норм процесуального та матеріального права.

ОСОБА_3 не погодився з зазначеною постановою суду, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на прийняття її з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Представники позивача, відповідачів у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційних скарг, вважає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач з 13 листопада 2002р. по 28 серпня 2006р. працював на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області, а з 29 серпня 2006р. на посаді судді апеляційного суду Луганської області.

Згідно довідок Територіального управління державної судової адміністрації в Луганській області заробітна плата позивачу виплачувалася за період з січня 2006р. по серпень 2006р., виходячи із посадового окладу в сумі 2490,00грн., за період з січня 2005р. по грудень 2005р., виходячи з із посадового окладу в сумі 439,00грн., згідно листа апеляційного суду Луганської області від 24.02.10р. № 114 заробітна плата позивачу за період з серпня 2006р. по липень 2009р. виплачувалася, виходячи із посадового окладу 3154,00 грн., розмір яких обчислювався із мінімальної заробітної плати 332 грн.

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про статус суддів» встановлено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Відповідно до частини 2 цієї статті розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107 від 28.12.2007р. (який набрав чинності з 01.01.2008р.) частина 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» викладена в редакції, згідно якої розміри посадових окладів суддів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Наведену зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду N 10-рп/2008 від 22.05.2008р.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 22.05.2008р. була відновлена дія частина 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів», за приписами якої розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим встановленого вищеназваного співвідношення. А тому, не виконання цього принципу є порушенням конституційного права суддів на отримання заробітної плати, визначеної Законом.

Судом встановлено, що на рівні Закону посадові оклади професійних суддів не встановлювались.

Згідно до ст.8 Закону України «Про оплату праці» (в редакції, чинної у спірний період) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадку, передбаченого частиною першою статті 10 цього Закону.

Як вбачається зі змісту абзацу другого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01.06.2005 визначено у 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів місцевих судів із додержанням наведеного у ч.2 ст.44 Закону України «Про статус суддів» принципу відсоткового співвідношення. Відповідно до зазначеної схеми посадовий оклад судді Рубіжанського міського суду Луганської області складає 7,5 мінімальних розмірів заробітної плати, а для судді апеляційного суду Луганської області - 9,5 мінімальних розмірів заробітної плати.

Кабінетом Міністрів України 21 грудня 2005року прийнято постанову № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів», згідно до якої розміри посадових окладів суддів, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865» зазначену постанову доповнено, зокрема, пунктом 4-1, яким установлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007року та Вищого адміністративного Суду України від 29 жовтня 2009року, в адміністративній справі за позовом особи до держави Україна, Кабінету Міністрів України, треті особи - Державне казначейство України, Державна судова адміністрація, про визнання протиправною бездіяльність та окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, визнано протиправним і скасовано п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 №1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям, пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року дана постанова окружного суду залишена без змін, однак питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято, а тому постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005р. № 865» та пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратили чинність лише з 19 серпня 2009 року, тобто з часу набрання чинності рішення суду першої інстанції та є обовязковою для виконання саме з цього часу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що невиплата позивачеві заробітної плати, розрахованої з посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні, починаючи з 19 серпня 2009 року є звуженням його природного права на отримання належної заробітної плати від держави як конституційної гарантії, повязаного з одночасним порушенням державою конституційної гарантії недоторканості судді, втручанням виконавчої влади у виключну сферу судової влади.

Статтею 55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 року № 835-VI передбачено розміри мінімальних заробітних плат на 2009 рік. Так, станом на 1 липня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати становив 630 грн., з 1 жовтня 2009 року - 650 грн.

Відповідно до Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати", який спрямований на встановлення розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, що забезпечить належний соціальний захист кожного громадянина України у період фінансово-економічної кризи, розмір мінімальної заробітної плати з 1 листопада 2009 року становить 744 грн., а з 1 січня 2010 року визначено на рівні 869 гривень.

Тому, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що саме виходячи з таких розмірів мінімальної заробітної плати повинен був розраховуватись посадовий оклад позивача починаючи з 19 серпня 2009 року, тобто з моменту втрати чинності пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". За таких обставин, скарга позивача задоволенню не підлягає.

Позивачем заявлені також вимоги про перерахунок надбавки за вислугу років відповідно до положень ст. 44 Закону України «Про статус суддів» в редакції, що діяла до 1 січня 2008 року.

Частиною 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» було передбачено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України також і положення пункту 61 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» яким внесено зміни до ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

Таким чином, зміни до абзацу другому частини четвертої ст. 44 Закону України «Про статус суддів», внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», втратили чинність 22 травня 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, надбавка за вислугу років позивачу у 2008-2009роках сплачувалась у розмірі 25 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, що з 22 травня 2008р. суперечить Закону України «Про статус суддів».

Колегія суддів вважає правомірним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року по справі "Кечко проти України" у якому зазначено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій України» (чинного у спірний період) встановлено, що Державна судова адміністрація України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів.

Повноваження Державної судової адміністрації України визначено Положенням про Державну судову адміністрацію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року № 14, згідно якого Державна судова адміністрація України відповідно до покладених на неї завдань бере участь у розробленні проектів Державного бюджету та Державної програми економічного і соціального розвитку України на відповідний рік, програми діяльності Кабінету Міністрів України та державних цільових програм у відповідній сфері, забезпечує їх виконання у межах своїх повноважень; розробляє і затверджує за погодженням з Радою суддів України єдині нормативи фінансового забезпечення судів та переглядає їх не рідше ніж один раз на три роки; виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, кваліфікаційних комісій суддів, органів суддівського самоврядування, територіальних управлінь державної судової адміністрації та ДСА; здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів та державної судової адміністрації та інше.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що саме Державна судова адміністрація України є належним відповідачем по цій справі.

Водночас, колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про зобовязання Державної судової адміністрації України виділити апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України, МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення позивачеві виплати, суд першої інстанції помилково змішав відносини публічної служби та бюджетні правовідносини, які відрізняються не тільки складом учасників але й їх характером.

Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції безпідставно було зобовязано Міністерство фінансів України профінансувати вказані виплати.

Бюджетним кодексом України (статті 32 37) на Міністерство фінансів України покладено обовязок щодо складання проекту закону про Державний бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України в терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України.

Міністерство фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України (стаття 111 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство фінансів, затвердженого Указом Президента № 1081/99 від 26 серпня 1999 року, Міністерство фінансів України є центральним органом виконавчої влади, підпорядкованим Кабінету Міністрів України. Мінфін України забезпечує проведення єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової політики, спрямованої на реалізацію визначених завдань економічного та соціального розвитку України, здійснює координацію діяльності у цій сфері інших центральних органів виконавчої влади.

Аналіз приписів зазначеного положення, а також норм Бюджетного кодексу України, зокрема його статей 7, 23, 35, 51, доводять, що Міністерство фінансів України жодним чином не відповідає перед позивачем, на ньому не лежить відповідальність по нарахуванню та виплаті заробітної плати позивачу.

Колегія суддів вважає, що відносини між Міністерством фінансів України та Державною судовою адміністрацією України знаходяться в площині бюджетних правовідносин, і позивач не є безпосереднім учасником цих правовідносин. За таких обставин, колегія суддів вважає, що Міністерство фінансів України є неналежним відповідачем по справі.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з частковим порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови .

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Державної судової адміністрації України на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2010р. у справі № 2а-27497/09/1270 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2010р. у справі № 2а-27497/09/1270 задовольнити.

Скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2010р. у справі № 2а-27497/09/1270.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Луганської області про визнання незаконною бездіяльності всіх відповідачів щодо неусунення ними порушення законодавства України у нарахуванні заробітної плати та щодо неприведення її розміру у відповідність зі ст. 44 Закону України „ Про статус суддів"; стягнення з Державної судової адміністрації України заборгованості по заробітній платі за період з 01 червня 2005 року по 30 червня 2010 року у розмірі 288072 грн. 25 коп.; зобов'язання апеляційний суд Луганської області провести з 01 липня 2010 року перерахунок розміру заробітної плати у відповідності зі ст.44 Закону України «Про статус суддів» та виплачувати її у визначеному законом розмірі; зобов'язання Міністерства Фінансів України профінансувати вказані витрати на виплату заборгованості із заробітної плати з 1 червня 2005 року по 30 червня 2010 року та на виплату самої заробітної плати у належному розмірі з 01 липня 2010 року у встановленому ст.44 Закону України „Про статус суддів" та Постановою Кабінету Міністрів України від З вересня 2005 року № 865 розмірі задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиплати заробітної плати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Зобовязати Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_3 з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, з рахунку державного бюджету України (№ 4024, відкритий у Державному казначействі України, МФО 820172), який передбачений на виконання рішень судів на користь суддів.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1,70грн.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 грудня 2010 року. Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 27 грудня 2010 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Д.В. Ляшенко

ОСОБА_4