Справа № 810/2354/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року м. Київ К/800/12001/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Васильченко Н. В., Калашнікової О. В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальність «Дельта-2010» до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальність «Дельта-2010» (далі - ТОВ «Дельта-2010») звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці Міндоходів (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 10 грудня 2014 року №125130005/2014/610120/2 (далі - рішення про коригування митної вартості від 10 грудня 2014 року) та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10 грудня 2014 року №125130005/2014/00221 (далі - картка відмови від 10 грудня 2014 року).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що для митного оформлення ввезеного на митну територію товару Митниці було надано усі необхідні документи, які в цілому підтверджували заявлену митну вартість, визначену за ціною договору (контракту). У рішенні про коригування митної вартості від 10 грудня 2014 року Митниця не навела аргументованих пояснень стосовно неможливості застосування першого методу визначення митної вартості товару. У зв'язку з цим позивач вважає, що достатніх і обґрунтованих підстав для коригування митної вартості у відповідача не було.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 16 липня 2015 року адміністративний позов ТОВ «Дельта-2010» задовольнив повністю.

Визнав протиправними та скасував рішення Київської митниці Державної фіскальної служби в особі структурного підрозділу Митний пост «Святошин» №125130005/2014/610120/2 від 10 грудня 2014 року про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125130005/2014/00221 від 10 грудня 2014 року

Стягнув з Державного бюджету України на користь ТОВ «Дельта-2010» судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 1 жовтня 2015 року залишив без змін постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року.

У своїй касаційній скарзі Київська митниця ДФС, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В свою чергу ТОВ «Дельта-2010» у запереченнях зазначає про необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між ТОВ «Дельта-2010» (за контрактом - Дистриб'ютор) та GITI Tire Global Trading Pte. Ltd. (за контрактом - Постачальник) укладено контракт №G-D/2013-0627 від 27 червня 2013 року не ексклюзивної дистрибуції шин (далі - Контракт від 27 червня 2013 року), предметом якого є шини (вантажні та легковантажні з радіальною конструкцією каркасу) виробництва Постачальника або виготовлені від імені Постачальника під однією із його торгових марок, які Дистриб'ютор зобов'язується придбати у Постачальника.

Умовами Контракту від 27 червня 2013 року передбачено, що Постачальник продає, а Дистриб'ютор купує шини на умовах поставки CIF, відповідно до Інкотермс 2010.

Згідно з пунктами 9-11 Контракту від 27 червня 2013 року ціна періодично погоджується між сторонами, після чого постачальник готує проформу інвойс, яка письмово підтверджується Дистриб'ютором. Загальна вартість контракту орієнтовно складає 35000000,00 доларів США. Дистриб'ютор зобов'язаний сплатити постачальнику 100% передоплати від загальної вартості кожної партії товару, як вказано в рахунку, виставленому на кожну партію товару.

У справі встановлено, що в грудні 2014 року позивач, з метою митного оформлення товару (шини пневматичні гумові нові для вантажних автомобілів в кількості 999 шт.), імпортованого на підставі Контракту від 27 червня 2013 року, подав Митниці митну декларацію №125130005/2014/549890 від 10 грудня 2014 року. Відповідно до цієї митної декларації митну вартість оцінюваної партії товару визначено за ціною договору (контракту) на рівні 195292,00 дол. США.

На підтвердження заявленої митної вартості позивач разом із митною декларацією подав такі документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами 125/2012/0001072 від 17.03.2014 року; міжнародну автомобільну накладну СMR №6629 від 08.12.2014 року; міжнародну автомобільну накладну СMR №6685 від 08.12.2014 року; міжнародну автомобільну накладну СMR №7546 від 08.12.2014 року; міжнародну автомобільну накладну СMR №9550 від 08.12.2014 року; міжнародну автомобільну накладну СMR №9569 від 08.12.2014 року; коносамент (Bill of Landing) NJJY368296 від 23.10.2014 року; платіжне доручення в іноземній валюті №382 від 27.10.2014 року; прайс-лист виробника б/н від 20.10.2014 року, завірений радою Китаю зі сприяння міжнародній торгівлі (ТПП); рахунок-фактуру (інвойс) № GT1405033 від 20.10.2014 року; пакувальний лист б/н від 20.10.2014 року; страховий поліс PYIE 00E03545 від 22.10.2014 року; контракт (зовнішньоекономічний договір) №G-D/2013-0627 від 27.06.2013 року; сертифікат відповідності UA1.009.0005493-14 від 30.01.2014 року; інформацію про радіологічний контроль товару 2761 від 23.10.2014 року; сертифікат про проходження товару форми A G9348 від 22.10.2014 року; копію митної декларації країни відправлення №000021004 від 23.10.2014 року.

10 грудня 2014 року Митниця направила позивачеві електронне повідомлення про необхідність надання таких додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару: виписки з бухгалтерської документації; висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Як встановили суди попередніх інстанцій, декларант надав витребувані документи митного органу, який, опрацювавши їх, дійшов висновку про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості ввезеного товару.

За наслідками перевірки митної декларації від 10 грудня 2014 року і документів, наданих для підтвердження задекларованої митної вартості товару, відповідач на підставі статті 55 Митного кодексу України прийняв рішення про коригування митної вартості від 10 грудня 2014 року, відповідно до якого митну вартість товару визначено із застосуванням резервного методу визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України) та визначено на рівні 214,56 дол. США за одиницю або 214346,54 дол. США за партію товару.

Резервний метод, як зазначено в цьому рішенні, ґрунтується на раніше визнаній митній вартості імпортованого товару згідно з митною декларацією від 28 жовтня 2014 року № 125130005/2014/548469.

У зв'язку зі збільшенням митної вартості товару позивачу також донараховано митний збір на суму 20777,57 грн. та податок на додану вартість на суму 84297,57 грн.

Також відповідач сформував картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів за заявленою позивачем митною вартістю від 10 грудня 2014 року.

Неможливість застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, обґрунтовано тим, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності та немає всіх відомостей щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів (експертний висновок не враховує аналізу цін виробників аналогічної продукції на ринку; не враховано всіх витрат до кордону України відповідно до рахунку на перевезення).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що подані позивачем документи містять всі необхідні відомості щодо митної вартості ввезеного товару, а мотиви прийняття рішення про коригування митної вартості від 10 грудня 2014 року не спростовують правомірності визначення його митної вартості за ціною договору (контракту).

Таку позицію підтримав і Київський апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає обґрунтованими і такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із статтею 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для:

1) нарахування митних платежів;

2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України;

3) ведення митної статистики;

4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно зі статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 2 статті 54 Митного кодексу України передбачається, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з частиною п'ятою статті 58 Митного кодексу України, є загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

За приписами частини першої і другої статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Отже, аналізуючи наведені вище норми, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод, тобто за ціною договору.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Дельта-2010» надало для митного оформлення імпортованого товару усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінювані товари та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, тобто підтверджували заявлену митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України.

Судячи зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, неможливість застосування першого методу визначення митної вартості обґрунтовано наявністю розбіжностей у документах, наданих декларантом для митного оформлення товару, і відсутністю відомостей щодо числових значень складових митної вартості товару.

На підставі положень статей 53, 54 Митного кодексу України можна дійти висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, висловленій, зокрема, в постановах від 31 березня 2015 року (у справах № 21-127а15 та № 21-53а15).

Як встановили суди попередніх інстанцій, неможливість застосування першого методу визначення митної вартості обґрунтовано наявністю розбіжностей у поданих декларантом документах та відсутністю в них всіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості товарів, у даному випадку - витрат на транспортування і страхування.

Вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість і які декларант зобов'язаний надати одночасно із митною декларацією наведено у частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Дельта-2010» надало для митного оформлення імпортованого товару усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінювані товари та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, тобто підтверджували заявлену митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України.

Вимагаючи надання додаткових документів митний орган не пояснив, які саме розбіжності чи ознаки підробки він виявив у поданих декларантом документах, а також які конкретно відомості щодо числових значень складових митної вартості товару чи ціни, яка була сплачена/підлягала сплаті за цей товар потребують перевірки та/або додаткового підтвердження. Тобто, окрім власне переліку додаткових документів, відповідач не зазначив про обставини, які викликають у нього сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості.

У рішенні про коригування митної вартості від 3 грудня 2014 року також відсутні відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності Митниця прийняла рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

Однієї лише вказівки про наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз'яснення в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Не наведення Митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів обставин, про які зазначено вище, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару.

У справі встановлено, що причинами, які перешкодили у визнанні митної вартості, визначеної за ціною договору, були: відсутність інвойсу-проформи, наявність якого передбачено умовами Контракту від 27 червня 2013 року (натомість надано комерційний інвойс від 20 жовтня 2014 року № №GT1405033); різні відомості про ціни та умови поставки (FOB, CIF), які вказано в інвойсі від 20 жовтня 2014 року № №GT1405033, прайс-листі виробника №б/н від 20 жовтня 2014 року, експортній митній декларації країни відправлення від 23 жовтня 2014 року №000021004, що викликало у відповідача сумніви у достовірності наданої інформації щодо фактичних умов поставки та вартості оцінюваного товару; відсутність зовнішньоекономічного контракту №GT14SG05033, а також недоліки страхових документів та відсутність транспортних документів з відомостями про вартість перевезення.

Судячи зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, під час митного оформлення товару декларанту не було звернено увагу на наявність всіх цих розбіжностей. Перелічені вище причини відмови у визнанні заявленої митної вартості, визначеної за ціною договору, відповідач повідомив під час розгляду справи в суді.

Що ж до суті доводів, на яких ґрунтується позиція Митниці, то суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що за встановлених обставин аргументи відповідача не дають обґрунтованих підстав ставити під сумнів правильність обчислення митної вартості оцінюваного товару, оскільки неузгодженості, про які зазначає відповідач, не вплинули і не могли вплинути на правомірність визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту).

Таким чином, відповідач не спростував як правильності визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, так і об'єктивної можливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Київської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Н. В. Васильченко

О. В. Калашнікова