Справа № 2а/1570/10383/2011
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Одеса

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд колегією в складі:

головуючого судді Кравченка М.М.;

суддів Танцюри К.О., Єфіменка К.С.;

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу Державної митної служби України № 2450-к від 07.11.2011 року в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної митної служби України, Південної митниці в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 07.11.2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі» в частині припинення перебування ОСОБА_2 на державній службі в митних органах; зобовязати Державну митну службу України поновити на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Роздільна» Південної митниці; стягнути з Південної митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день фактичного поновлення на посаді; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_2 працював в митних органах з 02.08.2004 року по 08.11.2011 року - на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Роздільна» Південної митниці.

Наказом Державної митної служби України від 07.11.2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі» за порушення Присяги державного службовця припинено з 08.11.2011 року перебування на державній службі в митних органах України відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Роздільна» Південної митниці ОСОБА_2

Позивач вважає, що він був незаконно звільнений, оскільки припинення державної служби за порушення Присяги державного службовця є дисциплінарним стягненням і повинно здійснюватися у відповідності до порядку, встановленого Дисциплінарним статутом митної служби України та кодексом законів про працю України, однак під час його звільнення було порушено норми законодавства та звільнено в період тимчасової непрацездатності.

Оскільки в судовому засіданні, що було призначене на 16.08.2016 року, позивач та представник відповідача ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби не заявляли клопотань про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів, представник відповідача Державної фіскальної служби України до судового засідання не зявився, суд на підставі ст.122 та ст.128 КАС України вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 проходив службу в митних органах України на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Роздільна» Південної митниці.

На підставі матеріалів службової перевірки, проведеної відповідно до наказу Південної митниці № 757 від 08.08.2011 року та на підставі наказу Південної митниці «Про проведення службового розслідування» № 808 від 23.08.2011 року (із змінами внесеними наказами Південної митниці № 819 від 25.08.2011 року, № 868 від 06.09.2011 року, № 929 від 19.09.2011 року), з метою зясування правомірності дій посадових осіб Південної митниці при здійсненні ними службової діяльності, встановлення ступеня вини та міри відповідальності за вчинення порушень, викладених в доповідній записці про результати службової перевірки № 26/11 від 19.08.2011 року у період з 23.08.2011 року по 29.09.2011 року проведено службове розслідування відносно позивача.

Так, в результаті проведення вибіркової перевірки ВМД оформлених ВМО № 1 митного поста «Одеса-порт» були виявлені порушення, які стосувались митних процедур з ВМД. Встановлено, що позивач невірно визначив код товару № 5 ВМД № 500060701/2011/015745 від 05.08.2011 року. Також, здійснюючи митні процедури за ВМД № 500060701/2011/015746 від 05.08.2011року, позивач прийняв рішення щодо визначення коду товару № 4 на підставі неповного його опису, зазначеного в графі 31 ВМД, який не дозволяв однозначно встановити його класифікацію у відповідності до вимог УКТЗЕД.

Тобто, здійснюючи митні процедури за ВМД № 500060701/2011/015746, позивач допустив порушення вимог: пункту 16, розділу 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом ДМСУ від 20.04.2005 року № 314; Інструкцію про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом ДМСУ від 09.07.1997 року № 307; п.4 Положення про вантажну митну декларацію, затвердженою Постановою КМУ від 09.06.1997 року № 574, в частині прийняття рішення щодо визначення коду товару № 4 за ВМД ІМ 40 від 05.08.2011 року № 500060701/2011/015746 на підставі неповного його опису, зазначеного в графі 31 ВМД, який не дозволяв однозначно встановити його класифікацію у відповідності до вимог УКТЗЕД.

Таким чином, під час здійснення митного контролю товару № 5 ВМД ІМ 40 від 05.08.2011 року № 500060701/2011/015745 позивачем допущено порушення вимог: ст.313 Митного кодексу України, в частині невірного визначення митним органом коду товару згідно УКТЗЕД; п.16 Розділу 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом ДМСУ від 20.04.2005 року № 314; основних правил інтерпретації УКТЗЕД Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про митний тариф України» від 05.04.2001 року № 2371-ІІІ; пояснень до УКТЗЕД, затверджених наказом ДМСУ від 30.12.2010 року № 1561, в частині невірного визначення коду товару № 5, задекларованого за вищезазначеною ВМД.

З урахуванням зазначеного, відповідачі дійшли висновку, що позивач під час перебування на посаді державного службовця допустив порушення нормативно-правових актів з питань митної справи, що свідчить про несумлінне виконання ним службових обовязків, визначених п.п.2.4, 2.5, 2.6 Посадової інструкції головного інспектора сектора класифікації товарів відділу контролю митної вартості та класифікації товарів Південної митниці, затвердженої начальником митниці 18.05.2010 року, до яких зокрема належить: здійснення контролю за ефективним використанням у практичній роботі вимог законодавства в частині застосування механізму правильності визначення кодів та митної вартості товарів на момент здійснення їх митного оформлення; контроль правильності визначення кодів та митної вартості товарів субєктами зовнішньоекономічної діяльності при здійсненні зовнішньоекономічних операцій; прийняття рішення про визначення коду товарів щодо товарів, перелік яких установлюється нормативно-правовими актами Держмитслужби України на митниці.

Наказом Державної митної служби України від 07.11.2011 року припинено перебування позивача на державній службі в митних органах за порушення Присяги державного службовця відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» з 08.11.2011 року.

Підставою для прийняття вказаного наказу стали результати службового розслідування, проведеного у період з 23.08.2011 року по 29.09.2011 року, за результатами якого складено Акт службового розслідування від 29.09.2011 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши законність дій та рішень відповідачів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах митного контролю, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно з ст.5 ст.10 Закону України «Про державну службу» державні службовці повинні сумлінно виконувати свої службові обовязки, одним з основних обовязків державних службовців є додержання Конституції України та інших актів законодавства України, забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органі відповідно до їх компетенції, безпосереднє виконання покладених на них службових обовязків.

Згідно з ст.14 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року дисциплінарні стягнення до державного службовця застосовуються за: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обовязків, перевищення своїх повноважень; 2) порушення обмежень, повязаних з проходженням державної служби; 3) вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі, зокрема відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Відповідно до ст.408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Згідно з ч.2 ст.410 зазначеного Кодексу у митній службі України діє Статут, який затверджується законом.

Закон України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, у тому числі керівників митних органів щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

Відповідно до положень Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» службова дисципліна в митній службі України полягає в безумовному виконанні посадовими особами митної служби службових обов'язків, а також у реалізації прав та додержанні обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, і ґрунтується на особистій відповідальності за доручену справу та на засадах єдиноначальності і централізації управління.

Відповідно до ст.1 Статуту службова дисципліна в митній службі України полягає в безумовному виконанні посадовими особами митної служби службових обовязків, а також у реалізації прав та додержанні обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, і ґрунтується на особистій відповідальності за доручену справу та на засадах єдиноначальності і централізації управління.

Згідно з ст.21 Статуту порушення службової дисципліни це протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобовязання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обовязків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Оскільки припинення державної служби на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до посадової особи митної служби дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу повинно бути мотивованим.

Крім того, рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такого виду відповідальності повинен бути не меншим, ніж під час звільнення з митного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням відповідних строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

За таких умов, передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстав припинення державної служби за порушення Присяги, має бути ретельно проведене службове розслідування.

При цьому, відповідно до п.3 ст.25 Дисциплінарного статуту митної служби України обставиною, що виключає можливість застосування дисциплінарних стягнень, є закінчення місячного строку від дня виявлення дисциплінарного правопорушення, не рахуючи часу відсторонення посадової особи митної служби від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, перебування її у відпустці чи у відрядженні або часу проведення службового розслідування (якщо воно проводилося).

Як вже було встановлено судом, підставою для прийняття оскаржуваного наказу стали результати службового розслідування, проведеного у період з 23.08.2011 року по 29.09.2011 року, за результатами якого складено Акт службового розслідування від 29.09.2011 року.

Тобто, з моменту виявлення правопорушення, а саме з 29.09.2011 року, до моменту застосування дисциплінарного стягнення, а саме до 07.11.2011 року, пройшов термін в один місяць та девять днів.

Таким чином, Державна митна служба України, видаючи спірний наказ від 07.11.2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі», в частині припинення перебування ОСОБА_2 на державній службі в митних органах, порушила ст.25 Дисциплінарного статуту митної служби України.

Крім того, відповідно до ст.26 Дисциплінарного статуту митної служби України дисциплінарне стягнення не застосовується: 1) у разі відсутності посадової особи митної служби на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю; 2) під час перебування посадової особи митної служби у відпустці або відрядженні; 3) під час службового розслідування.

Суд встановив, що позивач з 04.11.2011 року по 16.11.2011 року внаслідок урологічного захворювання знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності, виданим 16.11.2011 року Дунайською басейновою лікарнею на водному транспорті.

Тобто, оскаржуваний наказ Державної митної служби України від 07.11.2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі» було видано в період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, що є порушенням ст.26 Дисциплінарного статуту митної служби України.

Крім того, суд зазначає, що статтями 22 та 28 Дисциплінарного статуту митної служби України передбачено перелік діянь, які є порушеннями службової дисципліни і встановлено вичерпний перелік випадків, в яких до посадової особи митної служби може застосовуватися дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Під час розгляду справи відповідачі не надали до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність підстав звільнення посадової особи митної служби, які передбачені ст.28 Дисциплінарного статуту митної служби України.

Також, суд встановив, що звільнення позивача відбулося з порушенням гарантій, що передбачені КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно з ч.4 та ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 21.05.2014 року по справі № 6-33цс-14 (номер рішення у ЄДРСР - 39493121) за положеннями ч.2 ст.41 КЗпП України розірвання трудового договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог ч.3 ст.40, а у випадках, передбачених п.п.2 і 3, - також вимог ст.43 цього Кодексу.

Тобто, положення ч.3 ст.40 КЗпП України слід застосовувати також до випадків звільнення працівника з підстав ч.1 ст.41 КЗпП України.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч.3 ст.40, ч.2 ст.41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст.43 Конституції України та ст.240-1 КЗпП України дає підстави зробити висновок, що за змістом ч.1 ст.235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що наказ Державної митної служби України від 07.11.2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі» в частині припинення перебування ОСОБА_2 на державній службі в митних органах є протиправним на належить до скасування.

Також, позивач повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, а саме судом.

Відповідно до ч.2 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», а також Переліку територіальних органів Міндоходів, які утворюються, що наведений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 229, територіальні органи Міністерства доходів і зборів, в тому числі й Південна митниця Міндоходів, утворені як юридичні особи публічного права.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» передбачено реорганізацію шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Міністерства доходів і зборів (в тому числі і до Південної митниці Міндоходів) територіальних органів Державної податкової служби та Державної митної служби (в тому числі і Південної митниці) згідно з додатком 2.

Згідно з п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» територіальні органи Міністерства доходів і зборів визначено правонаступниками територіальних органів Державної податкової служби та Державної митної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови.

Згідно з інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на час розгляду справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 19.08.2013 року внесений запис про припинення юридичної особи Південної митниці.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1, у якому, серед інших, зазначена ОСОБА_1 митниця ДФС. Пунктом 2 вищевказаної постанови реорганізовані територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2, в тому числі реорганізовано Південну митницю Міндоходів шляхом її приєднання до ОСОБА_1 митниці ДФС.

Згідно з інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на час розгляду справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 21.07.2015 року внесений запис про припинення юридичної особи Південної митниці Міндоходів.

Крім того, відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців митний пост «Роздільна» є відокремленим підрозділом ОСОБА_1 митниці ДФС.

Тобто, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої було незаконно звільнено, а саме на рівнозначній посаді митного поста «Роздільна» ОСОБА_1 митниці ДФС.

Відповідно до ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 митниці ДФС, яка є правонаступником Південної митниці, на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2011 року по 18.08.2016 року, оскільки справа про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. «з» п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Із п.5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз.1 п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку).

З огляду на матеріали справи суд встановив, що відповідно до довідки Південної митниці Державної митної служби України розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 колишнього старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Роздільна» Південної митниці станом на 08.11.2011 року складає 3521,10 грн.

Відповідно до листа Мінпраці від 25.08.2010 року № 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» кількість робочих днів у вересні 2011 року становила 22 дні та у жовтні 2011 року 21 день.

Таким чином, згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньоденна заробітна плата позивача складає 163,77 грн.

Згідно з листом Мінпраці від 25.08.2010 року № 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» кількість робочих днів у листопаді 2011 року становила 22 дні (з моменту звільнення позивача по 30.11.2011 року - 16 робочих днів), у грудні 2011 року становила 22 дні. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 23.08.2011 року № 8515/0/14-11/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» кількість робочих днів у 2012 році становила 251 день. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 21.08.2012 року № 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» кількість робочих днів у 2013 році становила 251 день. Відповідно до листа Мінпраці та соцполітики від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у 2014 році становила 251 день. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у 2015 році становила 251 день. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів у січні 2016 року становила 19 днів, у лютому 2016 року становила 21 день, у березні 2016 року становила 22 дні, у квітні 2016 року становила 21 день, у травні 2016 року становила 19 днів, у червні 2016 року становила 20 днів, у липні 2016 року становила 21 день, у серпні 2016 року загальна кількість робочих днів становить 22 дні (у період з 01.08.2016 року по 18.08.2016 року 13 робочих дні).

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.11.2011 року по 18.08.2016 року у розмірі 196196,46 грн. (1198 дні * 163,77 грн.) з урахуванням відрахувань (податків) по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15 %, єдиного соціального внеску у розмірі 2,6 % та воєнного збору у розмірі 1,5 %.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з п.2 та п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 07.11.2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі» в частині припинення перебування ОСОБА_2 на державній службі в митних органах.

3. Поновити ОСОБА_2 на роботі на рівнозначній посаді митного поста «Роздільна» ОСОБА_1 митниці ДФС з 08.11.2011 року.

4. Стягнути з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 196196 (сто девяносто шість тисяч сто девяносто шість) грн. 46 коп. з урахуванням відрахувань (податків) по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15 %, єдиного соціального внеску у розмірі 2,6 % та воєнного збору у розмірі 1,5 %.

5. Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на рівнозначній посаді митного поста «Роздільна» ОСОБА_1 митниці ДФС та в частині стягнення з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3521 (три тисячі пятсот двадцять один) грн. 10 коп. з урахуванням відрахувань (податків) по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15 %, єдиного соціального внеску у розмірі 2,6 % та воєнного збору у розмірі 1,5 %.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Кравченко

Судді К.О. Танцюра

ОСОБА_3