Справа № 804/1047/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2016 рокусправа № 804/1047/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.

за участю представника позивача Коломоєць О.М., розглянув у відкритому судовому засідання в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігейтер» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року по справі № 804/1047/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігейтер» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сігейтер» звернулось із позовом до суду, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська № від 15 вересня 2015 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 673022 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 168255,50 грн., а всього на загальну суму 841277,50 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права і з неповним з'ясуванням обставин справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги апелянт вказав, що не порушував вимоги податкового законодавства, а тому висновок суду першої інстанції щодо заниження ним податку на прибуток є безпідставним. Приймаючи рішення, суд помилково погодився із висновками податкового органу, що позивач безпідставно включив до витрат вартість придбаних послуг в обсязі більшому, ніж було замовлено покупцем даних послуг, а також із висновком, що надані позивачем первинні документи не відповідають вимогам чинного законодавства, не розкривають змісту господарських операцій, та за їх результатом відсутні які-небудь матеріалізовані результати придбаних послуг. Крім того вказує, що Акт перевірки складений відповідачем не відповідає вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, а тому не може бути підставою для визначення грошових зобов'язань.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду. В судовому засіданні пояснив, що позивач здійснює діяльність у сфері комп'ютерних та інформаційних технологій і для її провадження виступає як покупцем певних послуг у цій сфері, так і виробником та продавцем таких послуг. Придбані у фізичних осіб-підприємців послуги позивачем не перепродавались, а використовувались для власних потреб, а також при створені інших власних послуг в сфері інформаційних технологій з подальшою їх реалізацією, зокрема і на адресу покупців-нерезидентів. Таким чином, порівняння податковим органом кількості придбаних позивачем послуг із кількістю реалізованих послуг є некоректним, оскільки позивач в своїй діяльності не виступає як посередник.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Сігейтер» є юридичною особою, зареєстроване Дніпропетровським міським управлінням юстиції від 01 вересня 2011 року та перебуває на податковому обліку у відповідача.

У період з 20 липня по 07 серпня 2015 року посадовими особами відповідача проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Сігейтер» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 02.09.2011 року по 31.12.2014 року.

Результати такої перевірки відображені у акті від 14 серпня 2015 року №876/04-62-22-02/37807745 (далі Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено, що позивачем порушено п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.4, ст.138, п.п.139.1.1 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого ним занижено податок на прибуток усього на суму 673022 грн. До таких висновків податковий орган дійшов з огляду на те, що позивачем придбано інформаційних послуг обробки даних більше, аніж в подальшому реалізовано. Крім того, на думку відповідача, вказані висновки підтверджуються збитковістю Товариства у липні та грудні 2012 року та у листопаді - грудні 2013 року.

За таких обставин, при перевірці достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, встановлено заниження Товариством чистого оподаткованого доходу внаслідок безпідставного завищення витрат. Завищення витрат відбулось за рахунок включення до них сум на придбання інформаційних послуг обробки даних, які в подальшому не було реалізовано, а відповідно вони не пов'язані із господарською діяльністю та отриманням прибутку.

На підставі висновків Акту перевірки, відповідачем 15 вересня 2015 року винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу нараховане грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 673022 грн. та за штрафними фінансовими санкціями у розмірі 168255,50 грн., а всього на загальну суму 841277,50 грн.

Вказані обставини не є спірними і знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що у перевіряємий податковим органом період позивач придбавав у фізичних осіб-підприємців послуги з обробці даних програмних засобів, що зачипають роботу сайту та сервісів; з обробці даних, що стосуються оптимізації роботи сайту, обробки бази даних сайту, обробки даних, що стосуються змісту сайту. Факт придбання та обсяг цих послуг підтверджено виставленими рахунками та актами наданих послуг щодо кожного контрагента та кожного місяця (т.3 а.с. 126-219, т.4 а.с. 2-235, т.5 а.с. 2-232, т.6 а.с. 2-255, т.7 а.с. 2-250, т.8 а.с. 1-250, т.9 а.с. 1-250, т.10 а.с. 1-250, т.11 а.с. 1-247, т.12 а.с. 2-250, т.13 а.с. 1-250, т.14 а.с. 1-250, т.15 а.с. 1-250, т.16 а.с. 1-250, т.17 а.с. 1-250, т.18 а.с. 1-250, т.19 а.с. 1-250, т.20 а.с. 1-250, т.21 а.с. 1-250, т.22 а.с.1-181). Перелік контрагентів та обсяги придбаних послуг наведені у додатку 6 до Акту перевірки.

На підтвердження використання придбаних послуг у власній господарській діяльності позивачем надано договори та первинні документи, які підтверджують надання позивачем певних інформаційних послуг їх споживачам.

Так, судом апеляційної інстанції також встановлено, що ТОВ «Сігейтер» укладено контракти про надання інформаційних послуг з наступними покупцями - нерезидентами:

Контракт № 1 від 12 березня 2012 року укладений з ТОВ «Владислав» (РФ) (замовник) про надання послуг в сфері інформатизації, відповідно до умов якого позивач приймає на себе обов'язок по тестуванню програмного забезпечення замовника та обробці даних замовника. Відповідно до пункту п.5.2 договору загальна вартість послуг, наданих позивачем в звітному місяці, визначається за взаємною згодою сторін виходячи з обсягу наданих послуг. Додатковими угодами до контракту № 1 визначено вартість 1 часу наданих послуг (т. 2, а.с. 116-126). Факт надання послуг та їх обсяг підтверджено актами виконаних робіт, рахунками (т.2 а.с. 127-184).

Контракт № 1 від 20 вересня 2011 року укладений з Компанією Белит Сервисез Лимитед (Кипр) (замовник) про надання послуг по обробці даних, відповідно до умов якого (п.1.1) позивач прийняв на себе обов'язок щодо надання послуг по обробці баз даних Замовника, що знаходиться у мережі інтернет за адресою: «mybargain.com.» Додатковими угодами до контракту № 1 визначено вартість 1 часу наданих послуг (т. 2, а.с. 185-201). Факт надання позивачем послуг та їх обсяг підтверджується актами виконаних робіт за кожен місяць (т.2 а.с. 202-250, т.3 а.с. 1-40).

Крім того, ТОВ «Сігейтер» укладено договори № 1603/10 від 06 березня 2012 року і № 26-02/14 від 26 лютого 2014 року (т.3, а.с.41-54) з ТОВ «Хєдхантер» (РФ), відповідно до умов якого, на позивача, який є оператором інтернет-сервіса за адресою www.trud.com, що надає послуги із пошуку роботи та підбору персоналу, покладено обов'язок щодо надання послуг з рекламування інтерет-сервіса замовника за адресою www.hh.ru, який є його оператором. Визначено, що рекламування відбувається шляхом організації переходу користувачів веб-сайта позивача на вакансію або резюме, розташовані на сервісі замовника. Факт та обсяг наданих позивачем послуг підтверджено актами виконаних робіт та рахунками за кожен місяць (т.3 а.с. 55-111).

Як пояснив представник позивача, придбані у фізичних осіб-підприємців послуги з обробки баз даних та програмного тестування були також використані позивачем при виконанні умов вищевказаних договорів. Придбані послуги доопрацьовувалися ТОВ «Сігейтер» за рахунок власних трудових ресурсів, в результаті чого створювались інші інформаційні послуги, які в подальшому реалізовувалися на адресу покупців - нерезидентів вже за більшою ціною, що підтверджується актами виконаних робіт та рахунками - фактурами (т.2, а.с.127-184, 202-250, т.3, а.с.1-40, 55-111).

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності винесеного відповідачем спірного рішення, оскільки Товариством належними та допустимими доказами не підтверджено факту понесених витрат по операціям з придбання послуг у спірному періоді у зв'язку із господарською діяльністю, що в свою чергу свідчить про завищення останнім витрат і заниження чистого оподатковуваного доходу.

Колегія суддів апеляційної інстанції такі висновки суду вважає хибними з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Отже, формування платником податку витрат, що приймають участь у визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а також використання отриманого товару у власній господарській діяльності.

Як вже встановлено вище, висновок податкового органу про завищення позивачем валових витрат грунтується на тому, що позивачем придбано інформаційних послуг з обробки даних більше, аніж в подальшому реалізовано, отже вартість зайвого обсягу придбаних послуг безпідставно віднесена до витрат. Зауважень щодо оформлення наданих для перевірки первинних документів відповідачем в Акті перевірки не наведено.

При цьому, як вбачається з Акту перевірки (т.1 а.с. 15-16) та додатків 7 і 8 до нього (т.1 а.с. 47, 103-140), відповідач для розрахунку суми завищення витрат позивача здійснив порівняння обсягу придбаних ним послуг від ФОП (одиницею виміру яких є години) в деяких окремих місяцях, а саме за липень і грудень 2012 року та листопад і грудень 2013 року, і порівняв їх із обсягом реалізованих ним послуг на адресу нерезидентів ТОВ «Владислав» (РФ) і Компанії «Белиз Сервисез Лімітед» (Кіпр) саме в цих окремих місяцях.

Слід зазначити, що звітним податковим періодом для податку на прибуток приватних підприємств є квартал, але відповідачем не було здійснено аналіз обсягів придбаних та реалізованих послуг за звітні податкові періоди.

Більш того, відповідачем не надано суду і не наведено в Акті перевірки жодних доказів, на підставі яких ним зроблено висновок, що позивач реалізовував споживачам саме ті послуги в сфері інформаційних технологій та оброблення і розміщення даних, які придбавались ним у фізичних осіб-підприємців. Відповідачем не спростовано позицію позивача, що останній є виробником інформаційних послуг більш високого технологічного рівня, ніж ті, які він придбаває від підприємців і використовує їх для створення нових інформаційних послуг та продуктів, які і реалізує на користь своїх контрагентів-нерезидентів, а також використовує у власній діяльності в сфері інформаційних технологій та комп'ютерних систем, зокрема для здійснення функцій оператора власного інтернет-сервісу www.trud.com, за допомогою якого здійснює, в тому числі, рекламування сервісу ТОВ «Хедхантер» на виконання укладеного контракту.

Позиція позивача що він не виступає у господарській діяльності лише як посередник підтверджується і тим, що останній має штат найманих працівників, який на протязі з 2011 року до 2014 року зріс із 2 до 32 осіб, що відображено в Акті перевірки (т.1 а.с. 22), а також має у користуванні для офісу декілька приміщень на умовах оренди, що відображено у додатку 1 до Акта перевірки (довідка про позивача, т.1 а.с. 41-42).

Також слід зазначити, що позивач є оператором сайта «Trud.com» в мережі інтернет, який розташований за посиланням www.trud.com, (т.3 а.с. 54), за допомогою якого отримує прибуток і на адміністрування та просування якого також використовує послуги, які придбає у ФОП. Це підтверджено первинними документами по господарській діяльності позивача за договором із ТОВ «Хедхантер» (РФ), відповідно до умов якого позивач надавав послуги з рекламування інтерет-сервіса замовника і отримував дохід, розмір якого вимірювався кількістю переходів користувачів з веб-сайта позивача «Trud.com». на ресурси, розміщені на інтернет-сервісі ТОВ «Хедхантер».

Обсяг вказаних реалізованих позивачем на користь ТОВ «Хєдхантер» послуг, зокрема в липні і грудні 2012 року та листопаді і грудні 2013 року (т.3 а.с. 55-58, 67-68, 90-93), для надання яких використовувались і придбані позивачем у підприємців послуги, відповідач при розрахунку об'єкту оподаткування не врахував.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок об'єкту оподаткування, який здійснив відповідач, не ґрунтується на приписах податкового законодавства, а позивач обґрунтовано включав до собівартості реалізованих ним послуг вартість тих послуг, які придбавав у ФОП і які використовував для створення власних послуг.

Слід також зазначити, що послуги в сфері інформаційних технологій та комп'ютерних систем мають певну специфіку і не завжди мають матеріальну форму, надання якої вимагав податковий орган під час перевірки позивача..

Виходячи з презумпції добросовісності платника податків, на думку колегії суддів надані позивачем документи в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій та право позивача на віднесення до витрат сум по операціям з придбання послуг у своїх контрагентів-підприємців, а господарська діяльність ТОВ «Сігейтер» здійснювалась відповідно до вимог діючого податкового законодавства України з врахуванням обраних видів економічної діяльності та з метою отримання доходу.

Посилання відповідача на збитковість Товариства у липні та грудні 2012 року та у листопаді - грудні 2013 року колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки податковим періодом згідно вимог Податкового Кодексу України є квартали та роки, а не календарний місяць, як визначив податковий орган у Акті перевірки. При цьому товари/послуги, придбані в одному місяці, можуть використовуватись для отримання доходу в іншому місці, що не суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано доказів правомірності прийнятого спірного рішення.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення винесене Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська 15 вересня 2015 року № підлягає скасуванню як неправомірне.

Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам, а рішення прийняте із порушенням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови.

Оскільки позовні вимоги судом задовольняються, на рахунок позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на сплату судового збору в першій та апеляційній інстанції в сумі 26500,25 грн. (12619,16 + 13881,09).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігейтер» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року по справі № 804/1047/16 - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігейтер» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська № від 15 вересня 2015 року, яким ТОВ «Сігейтер» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 841277,50 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігейтер» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 26500,25 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко