Справа № 822/1417/16
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1417/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представників позивача представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" до Департаменту Державної Виконавчої служби Міністерства юстиції України , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" про визнання незаконною і протиправною бездіяльності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту Державної Виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

визнати незаконною і протиправною бездіяльність державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не розгляду заяви боржника щодо передання на зберігання описаного і арештованого майна ТОВ "Полонська гірнича компанія" м. Полонне згідно 5-ти актів опису і арешту усі від 26.06.2016 року;

зобов'язати відповідача у строки визначені судом усунути вказані порушення вимог чинного законодавства шляхом передачі на зберігання арештованого майна позивачу;

визнати незаконними і протиправними дії державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по прийнятті чотирьох постанов про зміну зберігача арештованого майна, усі від 03.08.2016 року у виконавчих провадження № 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 та скасувати ці постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач передав арештоване майно на відповідальне зберігання третій особі, яка не має відношення до підприємства боржника. Вказує, що передане майно, фактично експлуатується, а на земельній ділянці ПАТ "Полонський гірничий комбінат" проводиться підприємницька діяльність. Вважає, що в результаті вчинення протиправних дій з боку зберігача може бути втрачено або пошкоджене арештоване майно, а для його відновлення необхідно буде докласти значних зусиль. Позивач звернувся до відповідача із клопотанням в якому просив вилучити із зберігання від ТОВ "Полонська гірнича компанія" та передати на зберігання боржнику і власнику - ПАТ "Полоський гірничий комбінат" усе описане і арештоване майно. Однак, Департамент Державної Виконавчої служби Міністерства юстиції України не розглянув у строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян" вказане клопотання. Також, позивач вважає, що постанови про зміну зберігача арештованого майна від 03.08.2016 року у виконавчих провадження № 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 прийнятті з порушенням норм чинного законодавства та є такими, що підлягають скасуванню.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив. Зазначив, що державний виконавець може передати арештоване на зберігання іншій особі ніж боржник чи його представник лише у разі існування реальної на це потреби. Вказав, що законодавством передбачено право державного виконавця в разі потреби обмежити власника права користування майном та передавати описане майно на зберігання іншій особі, та враховуючи те, що Законом України "Про виконавче провадження" конкретно не визначено, в яких саме випадках майно передається боржнику, а в яких - іншим особам, то не вбачається підстав для визнання недійсними постанов про зміну зберігача. Вважає, що клопотання позивача розглянуто у строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян".

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Суд встановив, що ПАТ "Полонський гірничий комбінат" є боржником перед ПАТ "Брокбінесбанк" згідно договору на відкриття кредитної лінії № 01/234-2008.

На підставі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 приватний нотаріус вчинив виконавчі написи № 488, 449, 450, 451 від 22.05.2015 року.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі вказаних виконавчих написів винесені постанови про відкриття виконавчого провадження № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454.

У зазначених виконавчих провадженнях відповідач склав 5 актів опису та арешту майна на цілісний майновий комплекс за адресою м. Полонне, вул. Академіка Герасимчука, 190 Б, на загальну суму 86449201,69 грн.

Описане майно розташоване на земельній ділянці, яка належить ПАТ "Полонський гірничий комбінат" площею 158,8 га, що підтверджується державник актом на право постійного користування землею серії І-ХМ № 000006 № 43.

Вищезазначеними актами опису і арешту майна від 26.06.2015 року відповідач передав арештоване майно на відповідальне зберігання ТОВ "Полонська гірнича компанія" в особі генерального директора ОСОБА_4.

16.06.2016 року ПАТ "Полонський гірничий комбінат" звернувся до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з клопотанням, в якому просив вилучити із зберігання від ТОВ "Полонська гірнича компанія" та передати на зберігання боржнику і власнику - ПАТ "Полоський гірничий комбінат" усе описане і арештоване майно.

Постановами про зміну зберігача арештованого майна у вищезазначених виконавчих провадженнях від 03.08.2016 року відповідач передав майно позивача, яке перебувало на відповідальному зберіганні у ТОВ "Полонська гірнича компанія" на відповідальне зберігання новому зберігачу Хмельницькій філії Державного підприємства "СЕТАМ".

10.08.2016 року відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надав відповідь № 19769-0-33-16/20.1/10, якою повідомив позивача, що постановами від 03.08.2016 року про зміну зберігача арештованого майна з метою недопущення розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення або інших незаконних дій з майном, на яке накладено арешт змінено зберігача описаного та арештованого майна на Хмельницьку філію Державного підприємства "СЕТАМ".

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та зазначає, що в результаті вчинення протиправних дій з боку зберігача може бути втрачено або пошкоджене арештоване майно, а для його відновлення необхідно буде докласти значних зусиль. В зв'язку з чим звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону, примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону, сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч.1,4 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України "Про звернення громадян", заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частиною 1 ст.15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2016 року позивач звернувся із клопотанням до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив вилучити із зберігання від ТОВ "Полонська гірнича компанія" та передати на зберігання боржнику і власнику - ПАТ "Полоський гірничий комбінат" усе описане і арештоване майно.

21.06.2016 року відповідач отримав вищезазначене клопотання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

07.07.2016 року за вхідним номером 19769-0-33-16 відповідач зареєстрував клопотання ПАТ "Полонський гірничий комбінат".

03.08.2016 року відповідач виніс постанови про зміну зберігача арештованого майна якими передав майно позивача, яке перебувало на відповідальному зберіганні у ТОВ "Полонська гірнича компанія" на відповідальне зберігання новому зберігачу Хмельницькій філії Державного підприємства "СЕТАМ".

10.08.2016 року відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надав відповідь № 19769-0-33-16/20.1/10, якою повідомив позивача, що постановами від 03.08.2016 року про зміну зберігача арештованого майна з метою недопущення розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення або інших незаконних дій з майном, на яке накладено арешт змінено зберігача описаного та арештованого майна на Хмельницьку філію Державного підприємства "СЕТАМ".

Суд вважає безпідставним твердження представника відповідача, що Департаментом ДВС не порушено строки розгляду звернення, у зв'язку з тим, що клопотання позивача зареєстровано лише 07.07.2016 року, оскільки у Законі України "Про звернення громадян" зазначається, що строк на розгляд звернення відраховується з моменту отримання такого клопотання органом державної влади, тобто з 21.06.2016 року.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач розглянув заяву позивача з пропущенням строку передбаченого ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

Таким чином, для захисту прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" про вилучення із зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія" арештованого майна та передачі його на зберігання боржнику - Публічному акціонерному товариству "Полонський гірничий комбінат" в строки передбачені Законом України "Про звернення громадян".

Щодо посилань позивача на те, що відповідач безпідставно передав арештоване майно на зберігання Державному підприємству "СЕТАМ", суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст.32 Закону, одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.57 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З положень Закону та Iнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 №489/20802 (далі Інструкція №512/5), вбачається, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, а подальша його реалізація здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Частиною 5 статті 57 Закону передбачено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону, майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису.

Відповідно до ч.6 ст.57 та ч.5 ст.59 Закону, порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Пунктом 5 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2710/5 від 22.12.2015 року (далі Порядок № 2710/5) передбачено, що державний виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження", керуючись принципом забезпечення схоронності та цілісності майна.

Зберігачами можуть бути боржник, члени його сім'ї або інші особи, у тому числі Організатор.

Боржник або члени його сім'ї призначаються зберігачами арештованого майна у виключних випадках, зокрема щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та іншого майна, яке не може бути передано на зберігання Організатору з об'єктивних причин без пошкодження його властивостей, конструкції, функціональності чи зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо). Боржник та члени його сім'ї забезпечують зберігання майна безоплатно.

У разі письмової відмови боржника та членів його сім'ї, інших осіб прийняти арештоване майно на зберігання таке майно підлягає в обов'язковому порядку передачі на зберігання Організатору.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник не відмовлявся прийняти арештоване майно на зберігання.

Згідно з п.4.2.6 Інструкції № 512/5, у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою державного виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім'я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім'я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується державним виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія акта опису та арешту майна.

Пунктом 4.2.7 Інструкції № 512/5 передбачено, що у разі необхідності (наявність інформації про псування майна тощо) державний виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому державний виконавець готує подання (повідомлення) до правоохоронних органів щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

Як встановлено судом, з метою недопущення розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення або інших незаконних дій з майном, на яке накладено арешт, відповідач постановами № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року передав майно позивача, яке перебувало на відповідальному зберіганні у ТОВ "Полонська гірнича компанія" на відповідальне зберігання новому зберігачу Хмельницькій філії Державного підприємства "СЕТАМ".

Прийняття оскаржуваних постанов відповідач вмотивував тим, що ТОВ "Полонська гірнича компанія" не належним чином зберігає майно ПАТ "Полонський гірничий комбінат", при цьому державний виконавець не передав майно боржнику, як це передбачено ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" та не встановив чи відмовляється останній від зберігання зазначеного майна.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зміну зберігача арештованого майна № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року прийнятті з порушенням норм чинного законодавства та є такими, що підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідача у строки визначені судом усунути вказані порушення вимог чинного законодавства шляхом передачі на зберігання арештованого майна позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Завдання правосуддя полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання ним вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискредиційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Системний аналіз вищезазначених норм свідчить, що призначення особи зберігача описаного та арештованого майна є виключним правом державного виконавця.

Зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії є формою втручання в дискредиційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому в частині задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача у строки визначені судом усунути вказані порушення вимог чинного законодавства шляхом передачі на зберігання арештованого майна позивачу необхідно відмовити.

Суд додатково зазначає, що не бере до уваги твердження позивача, про те, що позов пред'явлено не до Департаменту ДВС, а безпосередньо до державного виконавця Нещадима І.С., оскільки відповідно ч.3 ст.181 КАС України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Статтею 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч.1 ст.88 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.08.2016 року відстрочено сплату судового збору Публічному акціонерному товариству "Полонський гірничий комбінат" щодо заяви про збільшення позовних вимог та щодо клопотання про забезпечення позову до прийняття рішення по справі.

Враховуючи вищенаведені норми, суд вважає, що необхідно присудити на користь позивача судовий збір у розмірі 689,00 грн., а також стягнути відстрочений судовий збір з позивача у розмірі 413,40 грн. за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" про вилучення із зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія" арештованого майна та передачі його на зберігання боржнику - Публічному акціонерному товариству "Полонський гірничий комбінат" в строки передбачені Законом України "Про звернення громадян".

Визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо прийняття постанов про зміну зберігача арештованого майна № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року.

Скасувати постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зміну зберігача арештованого майна № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" () судовий збір у розмірі 689,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Державної Виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" () судовий збір у розмірі 413,40 грн. в дохід Державного бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2016 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1