Справа № 22-а/0690/6269/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області

Справа № 22-а/0690/6269/11
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Миніч Т.І.
суддів: Забродського М.І.,
судового засідання Григорович А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира на постанову Овруцького районного суду від 15 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира про визнання дій протиправними та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на його користь недоплачені за 2002-2009 роки кошти, виплата яких передбачена ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначав, що є потерпілим 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у м.Овручі, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення. Всупереч вимогам Закону, який пов`язує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, доплату до заробітної плати у вказаний період отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.
У поданій апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Кошти у розмірах, визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються. Вважає, що він є неналежним відповідачем у справі та вказує на незастосування судом строків звернення до суду.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус потерпілого 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, протягом спірного періоду проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у м.Овручі, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.3-7).
Відповідно до ч.1 ст.39 Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.
Проте в порушення вимог закону позивач отримував зазначену доплату у розмірі 10,50 грн. (а.с.3).
За наведених обставин та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягає саме ст. 39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
Оскільки установа, в якій працював позивач, знаходиться на території, що обслуговується відповідачем, якому делеговані повноваження щодо виплати спірних коштів, то суд правильно вважав, що саме на останнього слід покласти обов`язок виплатити позивачеві належні йому кошти .
Невиконання установою-роботодавцем обов`язків, покладених на нього п.6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, не є підставою для відмови в позові.
Разом з тим, визначаючи період, за який підлягають відновленню порушені права позивача та спосіб відновлення цих прав, суд не врахував наступне.
Позивачем у серпні 2009 року заявлено вимогу про стягнення доплати до заробітної плати за період з 1 січня 2002 року (а.с.1).
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.99 КАС (в редакції на час ухвалення оскаржуваної постанови) за захистом своїх прав, свобод та інтересів особа може звернутися з адміністративним позовом до суду в межах річного строку з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 не зазначає час, коли йому стало відомо про порушення свого права. На час подання позову строк звернення до суду за період, що передував серпню 2008 року сплив.
Із змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не визнає вимоги позивача, посилаючись на пропуск ним строку звернення до суду (а.с.22).
Згідно з ч.1 ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Проте суд на це уваги не звернув.
Крім того спосіб, у який відновлено порушені права позивача, не узгоджуються з повноваженнями суду, передбаченими ст.162 КАС .
За наведених обставин та відповідно до п.4 ст.202 КАС оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.99,100,195,196,198,202,205,207 КАС України, суд
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира задоволити частково.
Скасувати постанову Овруцького районного суду від 15 червня 2010 року, ухваливши нову.
Позов задоволити частково.
Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбачену ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісяця, за період з 01 серпня 2008 року по 31 березня 2009 року. Визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті цих коштів неправомірними.
В задоволенні решти вимог відмовити за пропуском строку звернення до суду.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: