Справа № 806/598/16
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Житомир справа № 806/598/16

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Черняхович І.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Житомирської області третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати дії (бездіяльність) Апеляційного суду Житомирської області, щодо ненарахування заробітної плати за період з 26.10.2014 по 31.12.2015, виходячи з окладу, що менший ніж передбачено законом незаконними;

- зобов'язати Апеляційний суду Житомирської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу, а також відпускних, допомоги на оздоровлення та соціально-побутові потреби. В обґрунтування позову зазначає, що із 26.10.2014 по 31.12.2015 внесеними змінами до вимог чинного законодавства посадові оклади працівників апаратів судів були збільшені, але позивачу за вказаний період нараховувалася та виплачувалася заробітна плата без врахування вказаних змін.

Позивач до суду не з'явився. Надав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження. Представник відповідача надав клопотання, в якому просить справу розглядати без його участі.

У відповідності до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов нарахування та виплати заробітної плати працівникам апарату місцевих судів регулюються такими законодавчими та нормативно-правовими актами: Закон України від 07 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон про судоустрій і статус суддів); Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон про забезпечення права на справедливий суд); Закон України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон про державну службу); Закон України від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон про прокуратуру); постанова Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі - Постанова КМУ N 268); постанова Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року N 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (далі - Постанова КМУ N 644), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Встановлено, що позивач із 01.02.2008 працює на посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій Апеляційного суду Житомирської області та має 9 ранг державного службовця в межах 5 категорії посад.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на відповідний поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу нараховувалася та виплачувалася заробітна плата за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно без врахування вимог ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (зі змінами, внесеними підпунктом 59 розділу XII Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" N 1697-VII) щодо розміру посадового окладу Позивача як працівника апарату апеляційного суду, а за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно - без врахування вимог ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") щодо розміру посадового окладу позивача як головного спеціаліста з інформаційних технологій апеляційного суду.

Суть спору між сторонами зведена виключно до того, чи зобов'язаний був відповідач нараховувати та виплачувати позивачу заробітну плату за вказані спірні періоди виключно із врахуванням розміру посадового окладу позивача як працівника апарату апеляційного суду, що зазначений положеннями ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" на вказаний період.

Безспірно, за приписами ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (зі змінами, внесеними підпунктом 59 розділу XII Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" N 1697-VII), що набрав чинності з 26.10.2014року, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, а посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Аналогічна правова норма щодо посадового окладу працівника апарату суду, в тому числі щодо посадового окладу головного спеціаліста, містилася також в ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), що набрала чинності з 29.03.2015.

Разом з тим, при вирішенні даного спору суд враховує, що згідно із ч.1 ст.145, ч.1 ст.146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Аналогічні норми були передбачені ч. 1 ст. 142, ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Згідно зі ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, а Апеляційний суд Житомирської області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Як зазначено в п.1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. N 228, кошторис бюджетної установи - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Отже, Апеляційний суд Житомирської області, наділений повноваженнями здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу Позивача.

Більш того, законодавець чітко визначив механізм реалізації вказаних правових норм щодо збільшення посадових окладів працівникам апаратів судів.

Так, відповідно до п.13 Розділу XIII Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" N 1697-VII) Кабінет Міністрів України був зобов'язаний у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів";

Аналогічно, законодавець підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" зобов'язав Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Одночасно, пункт 26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України ( в редакції Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року N 79-VIII) у частині регулювання розміру посадового окладу працівника апарату суду прямо зазначав, що вони (посадові оклади) визначаються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На думку суду, реалізація положень вищевказаних норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів" можлива була виключно за умови виконання Кабінетом Міністрів України вимог стосовно приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, в тому числі шляхом забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів, зокрема шляхом приведення у відповідність до наведених вимог Закону постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Саме постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55,

Так, відповідно до додатка N 47 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. N 700) затверджено схеми посадових окладів державних службовців різних органів влади, в т.ч. посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційного суду.

Лише пунктом 6 постанови Уряду від 02.09.2015 N 644, на виконання пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України N 268 від 09.03.2006 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", виклавши у новій редакції схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, з приміткою про те, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Водночас слід зазначити, що постанова Кабінету Міністрів України від 02.09.2015року N 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" не містить вказівок про поширення її дії стосовно виплаченої раніше (у 2014 - 2015 роках) заробітної плати, або про необхідність проведення перерахунку заробітної плати працівникам апаратів судів за попередні періоди. Таким чином, дія зазначеної постанови на інші спірні правовідносини ( за період з 26.10.2014 по 09.09.2015) не поширена.

З 09 вересня 2015 року посадові оклади працівників апарату судів, в тому числі позивача, повинні були виплачуватися у розмірах, визначених Постановою КМУ № 644.

За приписами ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України у порядку, визначеному цим Кодексом.

Більш того, відповідач в розумінні вимог ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ, до яких відноситься і відповідач, утримують чисельність працівників та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача у спірний період були відсутні повноваження для нарахування та виплати позивачу, як головному спеціалісту з інформаційних технологій цього ж суду, заробітної плати з урахуванням розміру посадового окладу, який був визначений в ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (зі змінами, внесеними підпунктом 59 розділу XII Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" N 1697-VII) та в ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), без збільшення в установленому порядку видатків із бюджету на ці цілі.

При розгляді вказаного спору суд враховує Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року N 7-рп/2010, в якому прямо зазначено, що в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: "Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів", необхідно розуміти так, що:

- фінансування всіх судів в Україні повинне забезпечуватися державою виключно за рахунок коштів Державного бюджету України;

- від імені держави забезпечення фінансування судів здійснюють Кабінет Міністрів України шляхом розроблення та подання до Верховної Ради України проекту закону про Державний бюджет України та Верховна Рада України шляхом затвердження Державного бюджету України виключно законом України, здійснення контролю за його виконанням і прийняття рішення щодо звіту про його виконання;

- у Державному бюджеті України мають визначатися окремо для всіх судів України видатки на їх утримання не нижче рівня, що надає можливість незалежного здійснення правосуддя, з подальшим забезпеченням повного і своєчасного виділення таких видатків;

- органи виконавчої влади беруть участь в організаційному забезпеченні функціонування судів і діяльності суддів у випадках та в порядку, передбачених Конституцією України та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 13.07.2016 у справі № 820/4653/15, яка відповідно до вимог ст.244-2 КАС України підлягає обов'язковому врахуванню судом при вирішення даної справи.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що Апеляційний суд Житомирської області діяв в межах своїх повноважень та не ухилявся від виконання обов'язків, як розпорядника бюджетних коштів, так як вказаний відповідач не наділений повноваженнями від імені Держави забезпечувати фінансування суду.

В аспекті зазначеного вище Рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2010 року №7-рп/2010 саме Кабінет Міністрів України та Верховна рада України, а не відповідач по справі, від імені Держави забезпечують фінансування та належні умови для функціонування судів, в тому числі апарату апеляційного суду.

Разом з тим, в розумінні вимог ст.52 КАС України така заміна Відповідача по даній справі є недопустима, так як призводить до зміни підсудності адміністративної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання саме Апеляційний суд Житомирської області вжити заходи для перерахування та виплати заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до вимог ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно відповідно до вимог ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Житомирської області, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати, - відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович