Справа № 816/775/16
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/775/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді - Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 28376,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час його звільнення відповідач не здійснив виплату одноразової грошової допомоги у повному обсязі, чим порушив вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. Вказує, що у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, на його користь належить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, яка складає 28376,70 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 40).

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. В письмових запереченнях проти позову посилався на те, що норми, передбачені законодавством про працю, не поширюються на осіб рядового і начальницького складу ОВС, а правовідносини, що випливають із трудових, регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС. Оскільки приписами Положення не передбачено відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у відповідача відсутній обов'язок щодо виплати позивачу середнього розміру заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених даною статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та відсутність потреби допитати свідка чи експерта, суд, зважаючи на положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 15 серпня 2016 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З 13 жовтня 1994 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління МВС України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року № 625 о/с капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора з оформлення дорожньо-транспортних пригод відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Полтава УДАІ УМВС звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 63 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Витягом з наказу Управління МВС України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року № 625 о/с підтверджено, що вислуга років позивача станом на 06 листопада 2015 року складає 23 роки 01 місяць 04 дні; безперервний стаж служби в органах внутрішніх справ становить 21 рік 00 місяців 23 дні; має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 23 роки (а.с. 12).

Згідно довідки УДАІ УМВС України в Полтавській області від 07 червня 2016 року № 59 при звільнені позивачу нараховано одноразову грошову допомогу в сумі 38914,61 грн., яка складається з таких виплат: посадовий оклад 750,00 грн., оклад за звання 120,00 грн., надбавка за вислугу років 35% 304,50 грн., надбавка за ОВС 50% 587,25 грн., премія 95% 1673,66 грн. (а.с. 30). У день звільнення позивачу зазначена допомога не була виплачена в повному обсязі.

З довідки УДАІ УМВС України в Полтавській області від 07 червня 2016 року № 59 вбачається, що одноразова грошова допомога в сумі 38914,61 грн. була виплачена ОСОБА_1 лише 14 квітня 2016 року.

Оскільки УДАІ УМВС України в Полтавській області в день звільнення не здійснило розрахунок із виплати одноразової грошової допомоги, вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Відносини щодо умов, норм і порядку пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі за тексом - Закон № 2262).

Як вбачається зі змісту частини першої статті 9 Закону № 2262 (у редакції, чинній на дату винесення наказу про звільнення) у разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1993 року № 393 (далі за текстом - Постанова КМУ № 393) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2262 виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Абзацом 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07 листопада 2007 року № 1294 (далі за текстом - Постанова КМУ № 1294) передбачено, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499), пункт 1.6 якої визначає, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Як пояснив у письмових запереченнях відповідач, на виконання вимог Закону № 2262 та Постанови КМУ № 393 ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу в сумі 38914,61 грн., однак, через відсутність коштів розрахунок з позивачем не проведений вчасно.

Матеріалами справи підтверджено, що остаточний розрахунок з позивачем УДАІ УМВС України в Полтавській області здійснило 14 квітня 2016 року, водночас наказ про звільнення позивача виданий 06 листопада 2015 року.

Суд зазначає, що Інструкція № 499 не містить вимог щодо строків розрахунку з працівником під час його звільнення та відповідальності за це уповноваженого органу.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року № 21-8а15 висловлена позиція, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавством підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до положень статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 52762149).

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем здійснений 14 квітня 2016 року, а останнім робочим днем (днем звільнення) і днем проведення виплат є 06 листопада 2015 року, то УДАІ УМВС України в Полтавській області повинно виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку (110 днів), а саме: з 06 листопада 2015 року по 14 квітня 2016 року.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (надалі - Порядок № 100).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку № 100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 січня 2012 року (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21355291).

З наявної в матеріалах справи довідки УДАІ УМВС України в Полтавській області від 10 серпня 2016 року № 74 (а.с. 53) вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 138,97 грн.

Згідно з листами Міністерства соціальної політики України від 18 вересня 2015 року № 560/13/133-15 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік" та від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" кількість робочих днів за період з 06 листопада 2015 року по 14 квітня 2016 року складає 110 днів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що УДАІ УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06 листопада 2015 року по 14 квітня 2016 року в розмірі 15286,70 грн. (138,97 грн. х 110 робочих днів), а не 28376,70 грн., як того вимагав позивач.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірність своїх дій (бездіяльності).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наявність права позивача на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент, згідно з нормами Податкового кодексу України та як страхувальник згідно з Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, утримавши з нього при виплаті податок з доходів фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06 листопада 2015 року по 14 квітня 2016 року в розмірі 15286 (п'ятнадцять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 70 (сімдесят) копійок з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко