Справа № 2а/257/136/13 (257/8929/13-а)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року м. Київ К/800/46039/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Постановою Київського районного суду міста Донецька від 24 липня 2013 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька у здійсненні перерахунку неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_4 за період з 1 січня 2012 року. Зобов'язано відповідача з 3 червня 2013 року та протягом 2013-2015 років і в подальші періоди здійснювати постійний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді - голови суду у відставці ОСОБА_4, встановивши розмір цього утримання 88 відсотків грошового утримання судді - голови суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування та виплати, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року постанову Київського районного суду міста Донецька від 24 липня 2013 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька здійснити з 3 червня 2013 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді - голови суду у відставці ОСОБА_4, встановивши розмір цього утримання 88 відсотків грошового утримання судді - голови суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування та виплати, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року і прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди встановили, що постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 3 березня 2011 року № 3090-VI ОСОБА_4 звільнений з посади судді Київського районного суду міста Донецька у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом виконуючого обов'язки голови Київського районного суду міста Донецька від 4 березня 2011 року № 16-к звільнено суддю, голову Київського районного суду міста Донецька ОСОБА_4 з посади з 17 березня 2011 року у зв'язку з виходом у відставку. З 18 березня 2011 року ОСОБА_4 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його суддівський стаж, який дає право на нарахування зазначеного утримання, складає 24 роки 10 місяців.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2013 року по справі № 2а/0523/237/2012 за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату довічного грошового утримання, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2013 року, скасовано постанову Київського районного суду міста Донецька від 25 липня 2012 року, прийнято нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Визнано незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_4, встановивши розмір цього утримання 80 відсотків від суддівської винагороди, визначеної статтею 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) діючого судді, голови суду, який працює на відповідній посаді, але без перевищення десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, і виплатити різницю між нарахованим та виплаченим грошовим утриманням з 1 січня 2012 року.

У зв'язку з ухваленням 3 червня 2013 року Конституційним Судом України Рішення № 3-рп/2013 ОСОБА_4 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька із заявою про перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням положень зазначеного рішення, однак рішенням відповідача від 11 липня 2013 року вимоги позивача були задоволено частково.

Так, частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 47 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

За приписами частини 1 статті 138 Закону № 2453-VІ (у редакції, чинній на час виходу позивача у відставку) судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно з частиною 3 статті 138 Закону № 2453-VІ (у редакції, чинній на час виходу позивача у відставку і до 1 жовтня 2011 року) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

1 січня 2012 року введено в дію статтю 129 Закону № 2453-VІ, якою по-новому врегульовано питання, пов'язані із суддівською винагородою, та запроваджено поетапне збільшення посадових окладів суддів.

Частиною 3 статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI (набрав чинності з 1 жовтня 2011 року; далі - Закон № 3668-VI) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У частині 5 вказаної норми Закону визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України Рішенням від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину 3, перше, друге, третє речення частини 5 статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону № 2453-VI у редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи та висновків апеляційного суду.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька - залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.