Справа № 804/1353/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2016 р. Справа № 804/1353/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддів Степаненко В.В. Гончарової І. А., Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретаріГончаровій В.Г.
позивача представника відповідача-2 ОСОБА_5 Бабаніної Т. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до відповідача 1 Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, відповідача 2 Національної поліції України, відповідача 3 Центральної атестаційної комісії Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу,-
ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача 1 Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, відповідача 2 Національної поліції України, відповідача 3 Центральної атестаційної комісії Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що атестація призначена за відсутності правових підстав, котрі визначенні чинним законодавством, стверджував, що позивач набрав допустиму кількість балів під час тестування загальних навичок та професійних знань. Також зазначив, що надав вичерпні відповіді на всі запитання членів атестаційних комісій, аналіз яких не міг вказувати про негативну оцінку його професійних якостей.
Відповідач 2 позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що атестування позивача було проведене у межах наданих повноважень атестаційними комісіями та у спосіб, який передбачений наказом Міністерства внутрішніх справа України від 17.11.2015 року №1465, що не привело до порушення прав позивача, а тому його звільнено оскаржуваним наказом за підпунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідач 1 та відповідач 3 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку статті 38 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив проводити розгляд справи без участі відповідача. Також відповідачі 1 та 3 правом на подання письмових заперечень на позов або пояснень не скористались.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача 2 Національної поліції України у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях та наданих у судовому засіданні поясненнях.
Заслухавши пояснення, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Наказом Національної поліції України №13 о/с від 07.11.2015 року відповідно до пунктів 9 та 12 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ, призначено з присвоєнням спеціального звання підполковника поліції в порядку переатестування на посаду заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
20 листопада 2015 року Національною поліцією України прийнято наказ №210 о/с «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві», яким з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність призначено проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів, державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», головних управлінь Національної поліції в Київській області та м.Києві та створено Центральну атестаційну комісію.
23 листопада 2015 року Національною поліцією України було прийнято наказ №102 «Про організацію заходів з тестування особового складу Національної поліції України» з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої можливості, керівників структурних підрозділів Національної поліції зобов'язано забезпечити проведення атестування працівників, визначених Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських.
На виконання вказаних наказів складено список поліцейських, які підлягають атестуванню, до якого було включено, зокрема, й ОСОБА_5.
На підставі наказу Національної поліції України від 23 листопада 2015 року №102 було проведено атестацію позивача - підполковника поліції ОСОБА_5, що підтверджує відповідний атестаційний лист.
24 грудня 2015 року Атестаційна комісія за результатами співбесіди прийняла рішення, оформлене протоколом ОП №24/12/15-3, відповідно до якого ОСОБА_5 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Не погоджуючись з висновками Атестаційної комісії, 11 січня 2016 року позивач звернувся зі скаргою до Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України, проте, як вбачається із протоколу засідання апеляційної комісії від 15 січня 2016 року скаргу ОСОБА_5 відхилено, про що також зазначено в атестаційному листі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України зобов'язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.
Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII, який згідно пункту 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набрав чинності з 7 листопада 2015 року (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до пунктів 9, 10 розділу 11 Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Отже, Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 листопада 2015 року позивач був прийнятий на службу до Національної поліції України на посаду заступника начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України без проведення конкурсу.
У відповідності до Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 17.11.2015 року №1465, а також листа Департаменту внутрішньої безпеки від 16.12.2015 року №464/42-02/01-15 позивача було попереджено про проведення тестування на знання законодавчої бази та загальних здібностей та навичок, яке відбулось 17.12.2015 року об 11:00 год., а також співбесіди із атестаційною комісією - 24.12.2015 о 9:00 год.
При здачі тестування на знання законодавчої бази, а також на загальні здібності та навички позивач отримав 29/60 та 40/60 балів відповідно, що зазначено у атестаційному листі.
Після проведення етапу співбесіди із Центральної атестаційною комісією Національної поліції України позивача було ознайомлено з атестаційним листом, з якого йому стало відомо про висновок атестаційної комісії, а саме про те, що займаній посаді він не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Результати проведеного Центральною атестаційною комісією апарату Національної поліції Уркаїни з позивачем було оформлено протоколом ОП№24/12/15-3 від 24.12.2015 року, який міститься в матеріалах справи.
Зі змісту даного протоколу вбачається, що підставами для прийнятого атестаційною комісією рішення щодо звільнення зі служби поліції позивача стали відсутність мотивації, нерозуміння реформи та необхідності змін, схильність до приховування злочинів, толерантність до корупційних правопорушень серед працівників правоохоронних органів та керівництва, готовність виконувати протиправні вказівки керівництва.
Надаючи правову оцінку рішенню Атестаційної комісії у про невідповідність позивача займаній посаді, суд зазначає наступне.
Пунктом 2 розділу І Інструкції №1465 визначено, що керівники всіх рівнів зобов'язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об'єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.
Розділом ІV Інструкції №1465 визначений порядок організації, підготовки, проведення атестування.
Згідно з пунктом 11 розділу IV Інструкції №1465 атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.
Відповідно до пункту 3 розділу IV Інструкції №1465 атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.
Зі змісту пунктів 7-9 Розділу ІV Інструкції №1465 вбачається, що керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.
В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.
Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.
Відповідно до положень пунктів 10, 11, 12 Розділу ІV Інструкції №1465 з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.
За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.
За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.
Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.
Пунктом 15 Розділу ІV Інструкції №1465 передбачено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
При цьому, відповідно до пункту 16 Розділу ІV Інструкції №1465 атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).
Зміст викладених положень Інструкції №1465 свідчить, що атестування поліцейських включає два етапи: тестування та співбесіду.
Тестування передбачає професійний тест (тест на знання законодавчої бази) та тест на загальні здібності та навички.
Інструкція №1465 не містить конкретного порядку проведення співбесіди, у той же час, виходячи з її змісту та мети атестування можна стверджувати, що під час співбесіди Атестаційна комісія повинна розглянути атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського; оцінити ділові, професійні, особисті якості поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівень, а також з'ясувати відповідність особи поліцейського критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465, для чого поліцейському, який проходить атестування, можуть ставитись питання.
Згідно з пунктами 20-23 Інструкції №1465 усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.
Судом встановлено, що 25 грудня 2015 року Атестаційною комісією було проведено співбесіду з ОСОБА_5, за результатами якої оформлено протокол ОП№24/12/15-3 від 25.12.2015 року.
Як вбачається зі змісту вказаного протоколу, членами атестаційної комісії Національної поліції України під час проведення атестування ОСОБА_5 було досліджено наступні документи:
- атестаційний лист;
- декларацію про доходи;
- послужний список (форма 1);
- інформаційну довідку;
- висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади»;
- інформацію з відкритих джерел.
Відповідно до вказаного протоколу членами атестаційної комісії позивачу були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інше.
Проте, суд звертає увагу на те, що вказаний протокол не містить переліку відповідних питань на відповідей на них.
Розглянувши вказані матеріали, заслухавши відповіді позивача на поставлені запитання та врахувавши результати тестування, Атестаційна комісія більшістю голосів прийняла рішення, що ОСОБА_5 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Поряд з цим, суд зазначає, що мотивів, якими комісія керувалась під час прийняття такого рішення вказаний протокол не містить. Зокрема, в ньому відсутні будь-які посилання на обставини, що свідчать про недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей позивача, чи інші дані, які б свідчили про його низький професійний потенціал; невідповідність позивача оновленим вимогам суспільства до професії поліцейського, інших обставин, що свідчать про невідповідність особи позивача посаді, яку він займає.
З вказаного протоколу вбачається, що атестаційна комісія в порушення вимог статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 16 розділу IV Інструкції №1465 не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала повноту виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо.
Суд зауважує, що визначення терміну «службова невідповідність» Закон України «Про Національну поліцію» не містить.
Разом з тим, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського та загального розуміння понять, враховуючи практику Верховного суду України, викладену у Постанові від 11.03.2014 року по справі №21-13а14, можна дійти висновку, що особами, що не відповідають займаним посадам, є не тільки працівники в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, але й особи, які порушують установлені чинним законодавством порядок і правила несення служби. До таких осіб можна віднести й осіб, які зловживали своїми правами, порушували встановлені чинним законодавством обов'язки по виконанню служби. Отже, можна дійти висновку, у конкретних справах мають значення фактичні обставини, що мали місце і передували звільненню особи.
Судом встановлено, що у атестаційному листі позивача зазначений наступний висновок безпосереднього керівника - начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України полковника поліції Частухіна Д. В., відповідно до якого зазначено:
«ОСОБА_5 за період служби в органах внутрішніх справ та займаній посаді зарекомендував себе професійно грамотним керівником. До виконання службових обов'язків відноситься сумлінно. Має добру теоретичну підготовку, достатній досвід практичної діяльності. Нормативні документи, що регламентують діяльність органів поліції знає і завжди керується ними у повсякденній роботі.
Під час вирішення службових питань проявляє принциповість, цілеспрямованість і наполегливість. Постійно працює над підвищенням свого професійного рівня. До виконання службових обов'язків ставиться сумлінно, з почуттям відповідальності, не рахується з особистим часом. Бачить перспективу в роботі, вміє передбачити розвиток подій, має високу працездатність.
За характером спокійний, врівноважений. У стосунках з колегами по службі витриманий, тактовний. При спілкуванні з громадянами доброзичливий, уважний. Добре володіє державною мовою».
Окрім того, стосовно результативності роботи у атестаційному листі зазначені деякі показники діяльності позивача, а саме: «Під час перебування на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки на Придніпровській залізниці під керівництвом ОСОБА_5 за період 6 місяців поточного року розпочато 15 кримінальних проваджень, з яких 63 тяжких та особливо тяжких, у тому числі 2 - за фактами одержання неправомірної вигоди, 2 - пов'язаних з незаконним обігом наркотиків, 2 - за порушення конституційних прав громадян. Оголошено про підозру у вчиненні злочину 9 особам, у тому числі 1 особі керівного складу».
Отже, матеріали справи містять показники роботи позивача за окремими напрямами, які характеризують його позитивно.
Суд вважає за необхідне зазначити, що вказані матеріали не дають підстав для висновку, що позивач має незадовільні показники з критеріїв, встановлених пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465, а саме, що позивач неналежним чином виконує свої посадові обов'язки, має низькі результати службової діяльності, недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей, незадовільну фізичну підготовку.
Разом з тим, суд зауважує, що положення Інструкції №1465 не наділяють атестаційні комісії повноваженнями визначати відповідність особи займаній посаді на підставі власних критеріїв, зокрема, на основі особистих уявлень про мотивацію, чесність, здатність до змін, які мають бути притаманні для поліцейського на певній посаді безвідносно до конкретних показників діяльності.
Крім того, суд акцентує увагу на тому, що атестування позивача не було пов'язане з розглядом питання про можливість його переміщення на вищу або нижчу посаду.
Таким чином, зміст атестаційного листа не дають підстав вважати, що рішення про службову невідповідність ОСОБА_5 приймалось на підставі повного та всебічного розгляду та дослідження всіх матеріалів, що були надані до атестування, і що за результатами розгляду цих матеріалів були встановлені обставини, які свідчать про невідповідність особи позивача критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465.
В матеріалах справи відсутні докази, які б спростували наведені у атестаційному листі ОСОБА_5 факти про його достатню кваліфікацію і професійні навики.
Крім того, як вбачається з атестаційного листа позивача, за наслідками проходження тестування ОСОБА_5 отримав 29 балів з тесту на загальні навички та 40 балів з тесту на знання законодавчої бази. При цьому, згідно пункту 10 Розділу ІV Інструкції №1465, мінімальний бал за кожен тест складає 25 балів.
Згідно положень Інструкції №1465 результати тестування обов'язково враховуються Атестаційною комісією як один з восьми критеріїв оцінки, однак вони не мають вирішального значення та мають оцінюватись разом з іншими матеріалами, що були подані до атестування.
Під час розгляду справи відповідачами не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що отримані позивачем під час тестування бали, свідчать про професійну невідповідність позивача.
Суд також вважає необхідним зазначити, що процедура проведення співбесіди, як етапу атестування, повинна бути достатньо прозорою з тим, щоб і сама особа, яка проходить співбесіду, керівники органів поліції, які реалізовують її результати та суд, перевіряючи законність проведеного атестування, могли з'ясувати фактичні підстави, покладені в основу прийнятого атестаційною комісією рішення.
Оскільки негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт тощо), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.
Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень з урахуванням практики Європейського суду з прав людини має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
В Рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У Рішенні від 27.09.2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Проте при всебічному та повному досліджені матеріалів справи судом, неможливо встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач, що в сукупності призвело до прийняття рішення про службову невідповідність.
У той же час, досліджені судом матеріали, що були на розгляді атестаційної комісії характеризують позивача виключно з позитивного боку, свідчать про його високий професійний рівень.
Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Атестаційної комісії Національної поліції України від 24.12.2015 року, про невідповідність позивача займаній посаді та рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України від 15.01.2016 року не ґрунтуються на вимогах Інструкції №1465, прийняті без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тому є протиправними.
Поряд із цим, на підставі рішення Атестаційної комісії Наказом Національної поліції України від 29 січня 2016 року №68 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за підпунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 02.02.2016 року.
З урахуванням наведеного суд вважає, що при проведенні атестування позивача не були дотриманні вимоги Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції № 1465, у зв'язку з чим висновки Центральної атестаційної комісії Національної поліції, викладені в протоколі ОП №24/12/15-3 від 24.12.2015 року, не можуть бути підставою для звільнення Позивача зі служби в поліції через службову невідповідність за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», тому й наказ Національної поліції України від 29 січня 2016 року № 68 о/с в частині звільнення позивача також не може вважатись правомірним.
Поряд із чим, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 08.02.95 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника з роботи (абзац 3 пункту 2 Порядку). Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 5 розділу IV Порядку).
Однак, матеріали справи не містять належних доказів, на підставі яких можливо обрахувати розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, таким чином суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 11 815,60 грн.
За змістом частини 1 статті 69 та частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Всупереч викладеним положенням відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про наявність підстав для прийняття рішення про невідповідності позивача займаній посаді, надано не було.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відновлення порушених прав позивача має бути здійснено шляхом скасування спірного наказу в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_5 з посади заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та поновлення його на службі в поліції на зазначеній посаді з 28 липня 2016 року.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_5 до відповідача 1 Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, відповідача 2 Національної поліції України, відповідача 3 Центральна атестаційна комісія Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 29.01.2016 року 68 о/с «По особовому складу» в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_5 з посади заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної атестаційної комісії Національної поліції України від 24 грудня 2015 року ОП №24/12/15-3 щодо невідповідності ОСОБА_5 займаній посаді.
Поновити ОСОБА_5 на посаді заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 28 липня 2016 року.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2016 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.В. Степаненко І.А. Гончарова Н.В. Захарчук-Борисенко