Справа № 2а-2396/10/0531
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2011-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Васильєва Н.П.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2011 року справа №2а-2396/10/0531

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А. при секретарі Дровнікової К.С., за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 за довіреністю від 2 листопада 2010року , представників третьої особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за довіреностями , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Виконавчого комітету Донецької міської ради, представника третьої особи ОСОБА_6 ОСОБА_7, яка діє за довіреністю від 19.05.2010 року , на постанову Куйбишевського районного суду м.Донецька від 09.11.2010 року за позовом ОСОБА_2 до Донецької міської ради, третіх осіб управління Держкомзему в місті Донецьку, ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними, визнання недійсним розпорядження,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Куйбишевського районного суду м.Донецька від 09 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дії виконкому Донецької міської ради в частині постановлення розпорядження №375р від 28 листопада 1996 року про передання у власність земельної ділянки ОСОБА_8 та визнання недійсним вказанного розпорядження в цій частині були повністю задоволені (а.с. 115-119).

Суд першої інстанції виходив з того, що, загальна площа земельної ділянки за адресою м.Донецьк, вул. Панфілова, 34 складає 525 кв.м. У відповідності до схеми меж землекористування що надана до висновку технічної експертизи, площа земельної ділянки за вказаною адресою, а саме, квартир, 2-3 складає 383 кв. метрів. При цьому взагалі не вказано, що на даній земельній ділянці є співвласник, відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що мав місце розподіл вказаної земельної ділянки між співвласниками. Більш того, у відповідності до вимог Земельного кодексу України (ст.198) схема меж землекористування не узгоджена з власником квартири номер 1 будинку 34 по вул.Панфілова в місті Донецьку вказані межі землекористування не погоджені, хоча на плані зовнішніх меж земельної ділянки, доданої до державного акту на право приватної власності на землю, виданого на імя ОСОБА_6, вказано, що межі від В до Г землі ОСОБА_9 Ніяких рішень стосовно розподілу земельної ділянки між власниками ніким не приймалось, що було засвідчено сторонами по справі.

Суд першої інстанції вважає, що без згоди співвласника ОСОБА_9 взагалі не можна було розглядати питання щодо приватизації земельної ділянки ОСОБА_6, оскільки у відповідності до розміру ідеальних долей, площа земельної ділянки, яка має належати ОСОБА_9 безпідставно зменшена на 50 кв. метрів, а цей факт є суттєвим, оскільки письмової згоди на це ОСОБА_9 не давалось, відсутнє і рішення суду чи виконкому.

Окрім того, суд першої інстанції вважає, що з часу, коли позивачка узнала про своє порушене право до часу звернення з позовом до суду не пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 99 КАС України, підстав для поновлення цього строку або відмови у задоволені позову немає.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції - відповідач, Виконавчий комітет Донецької міської ради, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Куйбишевського районного суду м.Донецька від 09 листопада 2010 по справі №2а-2396/10 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що відповідач вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідальністю висновків суду обставинам справи .

Відповідач у скарзі зазначив, що позивачем було порушено норми ст. 99 КАС України, якою визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. На думку відповідача, позивач дізналася про існування оскаржуємого рішення та державного акту ще у грудні 2005 року, про що свідчить рішення

Куйбишевського районного суду м.Донецька від 06.12.2005 року по справі №2-2790/2005 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції при винесенні рішення на спірні правові відношення невірно було застосовано правові норми Земельного кодексу України,який набув чинності 01.01.2002 року, в той час, як оскаржуване розпорядження виконавчого комітету Донецької міської ради було прийняте ще у 1996 році, і до якого повинні застосовуватися норми Земельного кодексу України, який набув чинності 1992 року.

Третя особа, ОСОБА_6, в особі представника за довіреністю ОСОБА_10, подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати постанову Куйбишевського районного суду м.Донецька від 09 листопада 2010 по справі №2а-2396/10 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що третя особа вважає постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, постановленою з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права,

Третьою особою зазначено, що відповідно до ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В порушення зазначеної норми суд першої інстанції не взяв до уваги посилання представників третьої особи ОСОБА_6В на рішення

Куйбишевського районного суду м.Донецька від 06.12.2005 року по справі №2-2790/2005, та взагалі не відобразив наявність рішення у своїй Постанові.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 1996 року на підставі розпорядження виконкому Донецької міської Ради № 375р від 28 лютого 1996 року ОСОБА_6 приватизувала земельну ділянку розміром 0,0383 га, та їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. На момент приватизації,як вказано у схемі меж земельної ділянки, її доля склала 61/100 частин домовладіння.

З огляду на судове рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 06.12.2005 року по справі №2-2790/2005 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування земельною ділянкою, у якому брали участь сторони, які беруть участь у цій справі, вбачається, що позивач ОСОБА_2 при розгляді вказаної справи була обізнана про існування розпорядження Виконавчого комітету Донецької міської ради від 28.02.1996 року за №375, про відвід та передачу у приватну власність громадян земельних ділянок ще у грудні 2005 року. Також з вищевказаного рішення вбачається, що ОСОБА_2 при розгляді питання по справі, не оспорювала право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0383 гектарів, яка розташована на території Куйбишевського району м.Донецька по вул..Панфілова, буд.34,кв.2,3.

Звертаючись до суду першої інстанції 22 квітня 2010 року, позивач вказала, що вона є власником 30/100 частин домовладіння, розташованого за адресою: м.Донецьк, вул.Панфілова,34, власником решти домовладіння є ОСОБА_6. Позивач стверджує, що ОСОБА_6 не повідомила співласника про те, що вона приватизує земельну ділянку, межі спірної земельної ділянки з суміжним власником, яким на той час був батько позивачки ОСОБА_9, узгоджені не були, тому відповідачем оспорюване рішення було прийнято в супереч діючого законодавства.

Колегія суддів вважає, суд першої інстанції передчасно дійшов до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки в супереч заяві відповідача та третьої особи викладеній в запереченні на позов про існування рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 06.12.2005 року по справі №2-2790/2005 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування земельною ділянкою, де досліджувалось оспорюване рішення, в присутності цих же сторін, що не заперечується позивачем суд першої інстанції не витребував вказане рішення та не перевірив доводи відповідача про пропущення позивачем без поважних причин строків звернення до суду.

До внесення Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI змін до Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України було встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті було визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана позиція також викладена у п.13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року №2 відповідно до частини другої статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинними положеннями частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду з заявою або клопотанням про поновлення строку для звернення до суду.

Таким чином,колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, в наслідок чого позовна заява позивача підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, у звязку з чим постанова Куйбишевського районного суду м.Донецька від 09 листопада 2010 року підлягає скасуванню, позовна заява ОСОБА_2 до Донецької міської ради, про визнання дій неправомірними, визнання недійсним розпорядження, має бути залишена без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 24,100, 184, 195, 196, 198, 202,203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Донецької міської ради, представника третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_4, яка діє за довіреністю від 19.05.2010 року, на постанову Куйбишевського районного суду м.Донецька від 09.11.2010 року, за позовом ОСОБА_2 до Донецької міської ради, третіх осіб управління Держкомзему в місті Донецьку, ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними, визнання недійсним розпорядження задовольнити частково

Постанову Куйбишевського районного суду м.Донецька від 09.11.2010 року, за позовом ОСОБА_2 до Донецької міської ради, третіх осіб управління Держкомзему в місті Донецьку, ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними, визнання недійсним розпорядження скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Донецької міської ради, управління Держкомзему в місті Донецьку, третіх осіб управління Держкомзему в місті Донецьку, ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними, визнання недійсним розпорядження- залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 13 січня 2011року.

Головуючий

суддя: Е.Г.Казначеєв

Судді: Т.Г.Гаврищук

ОСОБА_11