Справа № 810/2541/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

16 серпня 2016 року №810/2541/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, рішення Атестаційної комісії; поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу, яка містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), що дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Пунктом 5 частини 1 цієї ж статті закріплено обовязок суду зясувати, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, а якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У силу частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про звільнення з публічної служби застосовується незалежно від підстав звільнення.

Строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд зясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач не погоджується з наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 17.02.2016 №77 о/с в частині звільнення його зі служби в поліції у запас Збройних сил з підстав, визначених підпунктом 5 пункту 1 статті 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію».

Зі змісту позовної заяви слідує, що оскаржуваний наказ винесено 17.02.2016, тоді як з даним адміністративним позовом позивач до суду звернувся лише 13.08.2016, тобто за межами місячного строку звернення до адміністративного суду для даної категорії спорів.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строків звернення до суду позивач зазначив, що з оскаржуваним наказом про звільнення він ознайомився лише на початку березня 2016 року коли Управлінням кадрового забезпечення ГУ НП в Київській області йому було видано витяг з наказу, а також повернуто трудову книжку.

Позивач також зазначає, що був позбавлений обєктивної можливості, отримавши наказ про звільнення, в межах місячного строку звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки у цей самий період він здійснював догляд за тяжкохворим батьком, який згодом помер.

Однак, такі доводи позивача в обґрунтування поважності причин пропуску звернення з адміністративним позовом суд оцінює критично з огляду на наступне.

По-перше, стверджуючи про те, що про оскаржуваний наказ позивач дізнався лише на початку березня, останній не надає будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин.

У свою чергу, відповідно до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Отже днем звільнення та останнім днем служби в поліції для позивача є 17.02.2016. Оскільки звільнення відбулось з ініціативи роботодавця ГУ НП в Київській області, у цей самий день позивачу мали видати копію наказу про звільнення, трудову книжку, а також провести повний розрахунок.

Водночас будь-яких доказів того, що вказані дії ГУ НП в Київській області були вчинені лише у березні 2016 року, як стверджує позивач, матеріали позовної заяви не містять.

Доводи позивача щодо догляду за хворим батьком також не підтверджуються жодним належним доказом.

Зокрема, матеріали позовної заяви не містять будь-яких медичних висновків з приводу того, що батько позивача з огляду на стан здоровя потребував постійного стороннього догляду, доказів перебування на стаціонарному лікуванні, як і не містять підтвердження того, що позивач є єдиним членом сімї, який міг здійснював такий догляд.

Крім того, з матеріалів доданих до позовної заяви судом зясовано, що батько позивача ОСОБА_2 помер 10.05.2016. Отже підстави, на які посилається позивач в якості обставин, що були перешкодою для звернення до суду за захистом своїх прав, починаючи з 11.05.2016 відпали. Однак з даним адміністративним позовом позивач звернувся лише 13.08.2016, тобто більш ніж через три місяці після закінчення обставин, що, за твердженням позивача, перешкоджали зверненню до суду.

Будь-яких пояснень, що свідчили б про існування дійсних істотних перешкод для звернення до суду у період з 11.06.2016 по 13.08.2016 позивачем також не наведено, а судом з матеріалів, доданих до позовної заяви, не встановлено.

Таким чином, навіть якщо допустити існування обставин, на які посилається відповідач, строк звернення з адміністративним позовом позивачем пропущено.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ є однією з обовязкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій, запобігає зловживанням, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав («Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980, «Голдер проти Сполученого Королівства» рішення від 21.02.1975).

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначено правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (частина перша статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

У даному випадку суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, у звязку з чим залишає адміністративний позов без розгляду.

Одночасно з цим суд розяснює позивачу, що залишення адміністративного позову без розгляду на даній стадії не позбавляє його права на повторне звернення до адміністративного суду після усунення підстав, з яких позовна заява була залишена без розгляду, зокрема, шляхом повідомлення поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та надання доказів на їх підтвердження.

Керуючись статтями 99, 100, 106, 107, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

2. Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панченко Н.Д.