Справа № 2а-1577/09
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2012-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 р. Справа № 22629/10

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Макарика В.Я., Гуляка В.В.

за участю секретаря судового засідання Баранкевич А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Львівської міської ради на постанову Франківського районного суду міста Львова від 21 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся 20.10.2009 року в суд з позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1146 від 31.10.2008 року «Про розгляд депутатського звернення ОСОБА_2».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він за договорами купівлі - продажу набув у власність будинок. Земельна ділянка, на якій розміщений будинок належить позивачу на праві власності та користування на умовах оренди. Рішенням відповідача від 02.09.2008 року № 921 останньому було дозволено проектування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та автостоянками на вул. Ярославенка, 30 зі знесенням існуючого будинку, проте рішенням від 31.10.2008 року протиправно і безпідставно було скасоване. Крім цього, зазначає, що таке прийняте відповідачем з порушенням меж своєї компетенції, так як відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчого комітету ради не належить вирішення питань щодо скасування власних актів, а вирішення таких питань віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Разом з тим, стверджує, що не знав і не міг знати про те, що згаданий вище будинок може мати певну історичну чи культурну цінність у звязку з тим, що на ньому жодних охоронних знаків не було та попередні співвласники цього будинку при його відчуженні нічого не повідомляли позивачу про належність будинку до памяток культурної спадщини, а також не міг знати, що такий може відноситься до обєктів культурної спадщини, визначених Законом України «Про охорону культурної спадщини», оскільки не був внесений до Реєстру нерухомих памяток України.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 21 грудня 2009 року позов задоволено. Суд виходив з того, що рішення № 921 від 02.09.2008 року «Про проектування ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та автостоянками на вул. Ярославенка, 30 зі знесенням існуючого будинку» було прийняте виконавчим комітетом в порядку, на підставі та в межах своїх повноважень, передбачених ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також з дотриманням вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», у звязку з чим у відповідача були відсутні законні підстави для скасування такого рішення виконавчим комітетом Львівської міської ради за № 1146 від 31.10.2008 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги в основному покликається на обставини подібно викладеним у позовній заяві.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу 11/50 частин житлового будинку від 08.09.2007 року, договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 16.10.2007 року, та договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 16.10.2007 року, позивач набув у приватну власність будинок, що знаходиться у м. Львові на вул. Ярославенка, 30 загальною площею 197,9 кв.м.

На підставі ухвали Львівської міської ради № 1815 від 15.05.2008 року позивачу 15.07.2008 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за вищевказаною адресою для обслуговування житлового будинку 30.07.2008р. укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивачу надано в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування житлового будинку.

Виконавчим комітетом Львівської міської ради 02 вересня 2008 року було прийняте рішення за № 921, яким позивачу дозволено проектування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та автостоянками на вул.. Ярославенка, 30 зі знесенням існуючого будинку.

Висновком управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради від 11.08.2008 року № 3-М-17607/2401, з врахуванням погодженого містобудівного обґрунтування розміщення багатоповерхового житлового будинку на вул.Ярославенка, 30 в м. Львові, було попередньо погоджено будівництво багатоквартирного житлового будинку за вказаною адресою.

Судова колегія бере до уваги наявні висновки ГУ МНС України у Львівській області, державного закладу «Сихівська районна санітарно-епідеміологічна станція м.Львова», управління архітектури департаменту містобудування, на підставі яких позивачу був наданий дозвіл на проектування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та автостоянками на вул. Ярославенка, 30 в м. Львові зі знесенням існуючого будинку, а також зважаючи на те, що на момент прийняття виконавчим комітетом Львівської міської ради рішення № 921 від 02.09.2008 року були відсутні затверджені регіональні та місцеві правила забудови, відповідно рішення № 921 про надання позивачу дозволу на проектування прийняте в порядку та на підставі, передбачених ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Розділу І Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради.

Проте, слід зазначити, що позивач після прийняття відповідачем рішення № 921 від 02.09.2008 року здійснив знесення належного йому на праві власності будинку № 30 на вул. Ярославенка в м. Львові без одержання дозволу на виконання будівельних робіт.

Пунктом 5.1 «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», затвердженого наказом Держбуду України від 05.12.2000 року № 273 виконання будівельних робіт на об'єктах без одержання дозволу або його завчасної перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт уважається самовільним і тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відтак, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що знесення позивачем будинку № 30 без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт не могло бути підставою для скасування рішення виконкому Львівської міської ради № 921 від 02.09.2008 року, оскільки такі наслідки не передбачені «Положенням про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», затвердженого наказом Держбуду України від 05.12.2000 № 273, а згідно норм цього положення виконання будівельних робіт без дозволу є підставою для притягнення особи, яка вчинила таке порушення до відповідальності.

Разом з тим, варто наголосити, що рішення № 1146 від 31.10.2008 року було прийняте відповідачем в результаті розгляду депутатського звернення ОСОБА_2. Проте, згідно п.13 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про розгляд запитів депутатів, прийняття рішень по запитах.

Пунктом 15 ч.1 ст. 26 вищезгаданого Закону встановлено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів, які не відповідають Конституції України чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Відтак, з огляду на положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо віднесення розгляду запитів депутатів і прийняття рішень по таких запитах до виключної компетенції міської ради, вірним є твердження місцевого суду, що рішення № 1146 від 31.10.2008 року «Про розгляд депутатського звернення ОСОБА_2» прийняте відповідачем з порушенням меж своїх повноважень.

Отже, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Львівської міської ради залишити без задоволення, постанову Франківського районного суду міста Львова від 21 грудня 2009 року по справі № 2а-157/09/1326, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_3.