Справа № 806/546/16
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Житомир справа № 806/546/16

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Черняхович І.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Житомирської області третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Апеляційного суду Житомирської області в частині ненарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014) та за період із 29.03.2015 по 31.12.2015 відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 28.03.2015);

- зобов'язати Апеляційний суду Житомирської області здійснити ОСОБА_1 перерахунку заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014) та за період із 29.03.2015 по 31.12.2015 відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 28.03.2015), виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначив, що з 02.11.2012 працює на посаді помічника судді Апеляційного суду Житомирської області. У період з 01 жовтня 2014 року по 31 серпня 2015 року його посадовий оклад складав 1218,00 грн, з 01 по 08 вересня 2015 року - 1378 грн, а з 09 вересня по 31 грудня 2015 року - 2756,00 грн. Однак у період з 26 жовтня 2014 року до 28 березня 2015 року посадовий оклад повинен був виплачений у розмірі, визначеному абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону "Про прокуратуру" від 14.10.2014 в розмірі 4750,00 грн. У період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 в розмірі 4750,00 грн. З 09 вересня до 31 грудня 2015 року посадовий оклад повинен був складати 5512,00 грн, тобто у розмірі визначеному, постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (зокрема до постанови КМ України № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 р.).

ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Житомирської області з вимогою про здійснення перерахунку заробітної плати за вказані вище періоди та виплати такої суми, проте відповідачем відмовлено йому в здійсненні перерахунку та виплаті належних сум. Позивач вважає, що відсутність бюджетного фінансування не може звільнити державу від обов'язку виплачувати працівникам апарату судів посадові оклади у підвищених розмірах і не може бути обставиною, яка виключає відповідальність суб'єкта владних повноважень перед особою. А тому, на думку позивача, взявши на себе обов'язок виплачувати посадові оклади у підвищеному розмірі та не прийнявши відповідні зміни до Закону України "Про Державний бюджет", державою були порушені його права та інтереси, які підлягають захисту в судовому порядку.

Сторони та представник третьої особи до суду не прибули, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Позивач надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі.

Від представника ДСА України надійшли письмові заперечення на адміністративний позов і доповнення до них. Водночас представником ДСА подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

Апеляційним судом Житомирської області направлено до суду клопотання з проханням розглядати справу за відсутності їх представника.

Суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до ст. 128 КАС України, на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

ОСОБА_1 з 02 листопада 2012 року працює в Апеляційному суді Житомирської області на посаді помічника судді і має 10 ранг державного службовця у межах 5 категорії посад, про що свідчить довідка Апеляційного суду Житомирської області від 29.03.2016 № 02-21/245/2016, долучена до матеріалів справи.

Із довідки Апеляційного суду Житомирської області від 24.03.2016 № 3-195/221/16 видно, що посадовий оклад ОСОБА_1 за займаною посадою в період з 01.10.2014 по 31.08.2015 складав 1218 грн, з 01.09.2015 по 08.09.2015 - 1378,00 грн, а з 09.09.2015 по 31.12.2015 - 2756,00 грн.

Позивач вважаючи, що з жовтня 2014 року до грудня 2015 року ним у Апеляційному суді Житомирської області недоотримано заробітну плату звернувся до роботодавця з вимогою про здійснення перерахунку заробітної плати.

Листом від 05.04.2016 № 3-201/298/16 Апеляційний суд Житомирської області повідомив ОСОБА_1, що не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, а саме без збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснити перерахунок.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У відповідності до частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Згідно зі ч. 5 ст. 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу". Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 33 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців судів та інших органів державної влади, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання та класний чин затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Так, схема посадових окладів працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів наведена у додатку 45 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. N 700) (у відповідних редакціях до 09.09.2015).

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII в частині внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема частину першу статті 144 цього Закону доповнено абзацом другим такого змісту:

"При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України "Про прокуратуру" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

У свою чергу, пунктом 9 розділу 1 Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, який набрав чинності 29 березня 2015 року, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.

У частині першій статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції з 29.03.2015) закріплено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Водночас підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Судом з'ясовано, що Кабінетом Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Законом України "Про прокуратуру" та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк виконано не було.

Разом з цим, суд ураховує, що відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР, умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Положеннями статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції до 29.03.2015) визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції до 29.03.2015).

Аналогічні засади та порядок фінансування судів закріплено в статтях 145, 146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції з 29.03.2015).

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року визначено, що норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У частинах першій та другій статті 23 Бюджетного кодексу України закріплено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, а також ураховуючи, що з 26 жовтня 2014 року до 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини першої статті 147 цього ж Закону, у редакції з 29 березня 2015 року, не передбачено, суд приходить до висновку, що ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 12 та 13 липня 2016 року у справах №№ 820/4648/15, 820/4653/15.

Висновки цих постанов Верховного Суду України, згідно із приписами ст. 244-2 КАС України, є обовязковими для застосування до спірних правовідносин, що є предметом цього позову.

За наведених обставин, суд вважає, що дії відповідачів при обчисленні й виплаті заробітної плати ОСОБА_1 у період з 26.10.2014 до 09.09.2015 ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо нарахування позивачу заробітної плати в період з 09 вересня до 31 грудня 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. N 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", яка набрала чинності 09 вересня 2015 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Зокрема додаток 45 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 викладено у новій редакції.

У відповідності до додатку 45 "Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. N 644), місячний посадовий оклад помічника судді складає 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду.

При цьому примітка до вказаного додатку встановлює, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Матеріалами справи підтверджено, що з 09 вересня до 31 грудня 2015 року обрахування та виплата позивачу посадового окладу проведено із дотримання приписів постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами від 09.09.2015).

Отже, під час нарахування позивачу заробітної плати у вказаний період відповідачем норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" були застосовані у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, відповідачі не мали юридично обґрунтованих підстав для нараховування та виплати посадового окладу ОСОБА_1, у розмірах інших, ніж це передбачено Додатком 45 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами та доповненнями).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов переконання про відсутність з боку відповідачів протиправної бездіяльності щодо неперерахування заробітної плати позивачу за період з 26.10.2014 р. по 31.12.2015 р., згідно ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону "Про прокуратуру" від 14.10.2014, ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015, постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (зокрема до постанови КМ України № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 р.) та, відповідно, відсутність підстав для стягнення з Апеляційного суду Житомирської області на його користь невиплаченої заробітної плати.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Житомирської області, третя особа: Державна судова адміністрація України, про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, - відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович