Справа № 2а-1168/10
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2011-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2011 р. Справа № 403/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Дяковича В.П., Яворського І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Косівської районної ради Івано-Франківської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся 12.11.2010 року до суду з позовом до Косівської районної ради Івано-Франківської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтуванні якого посилається на те, що 02.07.2009 року його було звільнено з посади заступника голови Косівської районної ради Івано-Франківської області. Рішенням Косівського районного суду від 24.11.2009 року позивача було поновлено на роботі з виплатою середньомісячного заробітку, яке підлягало до негайного виконання. Проте відповідачем було затримано виконання рішення суду і відповідно позивач був поновлений на роботі тільки 03.03.2010 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом про допущення ОСОБА_1 до виконання обовязків заступника голови районної ради. Виходячи з цього, за період з 25.11.2009 року по 02.03.2010 року відповідач зобовязаний сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17627,03 грн. та моральну шкоду.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2010 року в позові відмовлено. Суд виходив з того, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оплата вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати. Отже, на вимогу про оплату вимушеного прогулу поширюються терміни позовної давності, передбачені ст. 99 КАС України. Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала Позивач подав позов 12.11.2010 року, в той час, коли факт порушення, на думку позивача його прав відбувся в березні 2010 року. Тобто, позивачем порушено терміни позовної давності.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням сторона позивача подала апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та прийняти рішення, яким задоволити його позовні вимоги. В основному покликається на те, що питання стосовно залишення позову без розгляду вирішується при його надходженні до судді (до відкриття провадження у справі). Кодексом не визначено розгляд питання щодо поновлення строку звернення до суду чи відмові в такому на стадії розгляду справи по суті. А тому, в даному випадку питання щодо відмови у позові чи залишені позову без розгляду процесуально не може бути вирішено. Розгляд даної справи здійснено по суті і не могли застосовуватися наслідки пропущення строку звернення до суду.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, прийшла до наступного.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд апеляційної інстанції змінює постанову або ухвалу суду першої інстанції, коли має місце правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права, а також вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 02.07.2009 року позивача було звільнено з посади заступника голови Косівської районної ради, у зв'язку з чим він звернувся до Косівського районного суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 24.11.2009 року Косівським районним судом винесено рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 та виплату середнього заробітку. Проте відповідач затримав виконання рішення суду, а позивача було поновлено на роботі лише 03.03.2010 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Таким чином, суди відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно прийняли рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визначили період вимушеного прогулу.

Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді є обов'язковим до виконання на всій території України, а його невиконання тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 14 КАС України).

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст. 13 КАС України забезпечується системою судових інстанцій: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного і касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення правосудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Отже, з набранням чинності судових рішень, спірні правовідносини щодо оплати вимушеного прогулу за період з 25.11.2009 року по 02.03.2010 року перейшли у виконавчу сферу.

Порядок і умови вирішення питання про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника визначено статтею 236 КЗпП України. Ця норма передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Крім цього, у відповідності до ч.ч. 9, 10 ст. 267 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, а так само якщо заяву подано із порушенням правил, що передбачені частинами першою і другою цієї статті, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував згаданих положень закону, відповідно позов про оплату вимушеного прогулу, як новий публічно-правовий спір, на думку колегії суддів, не є належним захистом порушених прав сторони позивача, позаяк передбачено інший процесуальний порядок їх вирішення.

Що стосується пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду передбачене ст. ст. 99, 100 КАС України, тобто відмови в позові з підстав пропущення місячного строку звернення до суду, то судом першої інстанції не було враховане того, що таке являється зайвим з огляду на те, що по суті вимоги позивача являються безпідставними, а згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, суд першої інстанції повинен встановлювати обставини у справі навіть, якщо відповідач заявить про пропущення строку і суд не визнає поважними причини такого пропущення. Зокрема, суд має з'ясувати, чи не було порушено прав, свобод чи інтересів позивача, і навіть у разі встановлення такого порушення відмовити у задоволенні позову у зв'язку з порушення строку звернення до адміністративного суду (див. пункт 14 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 6 березня 2008 року N 2).

Разом з тим, судове рішення приймалось в той час, коли набрали чинності зміни до КАС України та в подібних випадках слід залишати позовну заяву без розгляду, а не відмовляти в позові.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги щодо скасування оскарженого судового рішення в цілому суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи, проте вбачаються підстави для його зміни із-за порушень процесуальних норм.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п. 3, 201, 205 ч. 2, 207, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2010 року по справі №2а-1168/10/0910 змінити в частині мотивів.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Косівської районної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по суті.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді В.П. Дякович

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 11.03.2011 року.