Справа № 202/3413/16-а
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/3413/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Яворського Ігоря Костянтиновича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач просить скасувати постанову серії ПСЗ № 020445 від 21 квітня 2016 року, винесену інспектором інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Яворським Ігорем Костянтиновичем, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП, посилаючись на те, що дана постанова винесена безпідставно, без з'ясування всіх обставин, оскільки такого правопорушення він не вчиняв.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 свій адміністративний позов підтримав, пояснивши, що 21 квітня 2016 року на проспекті Карла Маркса в м. Дніпропетровську, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку на смузі для руху маршрутних таксі, позначеній переривчатою лінією, для посадки пасажира ОСОБА_5, яка вийшла з банку "ВТБ" та чекала на нього. Коли остання сіла в салон автомобіля, одразу підійшов інспектор та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення.

Відповідач - інспектор 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Яворський І.К. у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що доводи позивача про зупинку транспортного засобу з метою посадки пасажира нічим не підтверджені та не відповідають дійсності. Вважав постанову законною та обґрунтованою. Просив в задоволенні позову відмовити. В подальшому в судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим розгляд справи завершено в його відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення адміністративного позову за наступних підстав:

Судом встановлено, що 21 квітня 2016 року інспектором 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Яворським І.К. була винесена постанова серії ПС2 № 470917, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки за частиною 3 статті 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Як вбачається з даної постанови, 21 квітня 2016 року об 11 годині 55 хвилини в місті Дніпропетровську на проспекті Карла Маркса водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, здійснив зупинку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11 та відокремленої від решти проїзної частини переривчатою лінією, без мети посадки чи висадки пасажирів, чим порушив вимоги п. 17.2 Правил дорожнього руху, згідно з яким водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В порушення вказаних вимог закону відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

З пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності останній заперечував факт вчинення ним правопорушення, проте відповідач оцінки його доводам у постанові не надав, доказів, якими б спростовувалися доводи позивача, не навів.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Але відповідачем жодних доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення суду не надано.

Навпаки, як пояснила допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_6, 21 квітня 2016 року вона знаходилася в автомобілі позивача як пасажир. Їм подзвонила ОСОБА_5, яка повідомила, що вона буде чекати на них біля банку "ВТБ". Під'їхавши до вказаного місця, зупинилися, щоб забрати ОСОБА_5 Остання одразу сіла в салон автомобіля. В цей же час до них підійшов поліцейський, який наполягав на порушенні водієм правил дорожнього руху.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 також пояснила, що 21 квітня 2016 року її біля банку "ВТБ" повинен був забрати ОСОБА_1 на своєму автомобілі. Чекала його біля узбіччя дороги. Коли під'їхав ОСОБА_1, вона почала посадку до його автомобілю і в цей час підійшов поліцейський, який наполягав на тому, що зупинка в цьому місці заборонена.

Відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Аллене де Рібемон проти Франції" від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування… необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були дотримані.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 159-163, 171-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Яворського Ігоря Костянтиновича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Яворського Ігоря Костянтиновича від 21 квітня 2016 року серії ПСЗ № 020445 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП скасувати.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом десяти днів з дня оголошення постанови. Особи, які беруть участь у справі і не були присутні під час оголошення постанови, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Н. Ю. Марченко