Справа № 2а-5749/09/1770
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2016 р. м. Київ К/800/55342/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Розваляєвої Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнефармація» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2011 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнефармація» до Державної інспекції з контролю за цінами у Рівненській області про визнання нечинним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2009 року Відкрите акціонерне товариство «Рівнефармація» (змінено організаційно - правову форму з ВАТ «Рівнефармація» на ТДВ «Рівнефармація», надалі - позивач, ТДВ «Рівнефармація») звернулось до суду з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами у Рівненській області (надалі - відповідач, Інспекція), в якому просило визнати нечинним рішення Інспекції № 192 від 6 серпня 2009 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в частині стягнення необгрунтованої виручки в сумі 4403,73 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 8807,46 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2009 року позовні вимоги задоволено. Визнано нечинним рішення Інспекції № 192 від 6 серпня 2009 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2011 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2009 року в частині визнання нечинним рішення відповідача № 192 від 6 серпня 2009 року щодо вилучення необгрунтованої виручки в сумі 4403,73 грн. скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині позовних вимог. В решті - залишено без змін. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив рішення апеляційної інстанції скасувати, залишивши в силі рішення першої інстанції.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 5 грудня 2013 року (провадження № К/9991/46790/11) постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2011 року скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року (справа № 21-128а14) рішення суду касаційної скасовано, а справу направлено на новий касаційний розгляд.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у зв'язку з неприбуттям належним чином повідомлених про час і місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31 липня 2009 року відповідачем проведено планову перевірку ТДВ «Рівнефармація» з питань дотримання державної дисципліни цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення.

31 липня 2009 року за результатами вказаної перевірки винесено акт № 386, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог постанови Кабінету Міністрів «Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення» № 955 (далі - Постанова № 955) від 17 жовтня 2008 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

6 серпня 2009 року Інспекцією на підставі висновків акту прийнято рішення № 192 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін та вирішено стягнути з ТДВ «Рівнефармація» в дохід Державного бюджету оскаржувані суми необґрунтовано одержаної виручки у період з 7 листопада 2008 року по 17 квітня 2009 року в сумі 8272,23 грн. та застосувати штраф в сумі 16544,46 грн.

Позивач не погодився з рішенням відповідача в частині та оскаржив його лише щодо вилучення необґрунтовано одержаної виручки в сумі 4403,73 грн. та застосування штрафу в сумі 8807,46 грн. за період з 11 лютого по 20 лютого 2009 року. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку про відсутність вини позивача щодо незастосування положень Постанови № 955 з 11 лютого 2009 року по 20 лютого 2009 року, оскільки про наявність ухвали Конституційного Суду України № 4-у/2009 від 11 лютого 2009 року позивач міг дізнатись лише 20 лютого 2009 року - після розміщення повідомлення в газеті «Урядовий кур'єр» від 20 лютого 2009 року № 31.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи частково постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2009 року, вказав, що дія Постанови № 955 відновлена з 11 лютого 2009 року, а тому виручка, отримана позивачем внаслідок порушення вимог вказаної постанови за період з 11 лютого по 20 лютого 2009 року є необґрунтованою.

Вищий адміністративний суд України погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 17 жовтня 2008 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 955, якою було встановлено граничні торговельні та/або постачальницько-збутові надбавки (націнки) на окремі лікарські засоби і вироби медичного призначення.

Постанова набула чинності 6 листопада 2008 року у зв'язку з її офіційним опублікуванням в газеті «Урядовий кур'єр».

Указом Президента України від 3 грудня 2008 року № 1139/2008 «Про зупинення дії постанов Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року № 827 і № 837, від 17 жовтня 2008 року № 955 та від 19 листопада 2008 року № 1022» дію постанови № 955 було зупинено. Цей указ набув чинності 5 грудня 2008 року після опублікування в газеті «Офіційний вісник Президента України».

Президент України 3 грудня 2008 року відповідно до пункту 15 частини першої статті 106, статті 150 Конституції України, статей 13, 40 Закону України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України»(надалі - Закон № 422/96-ВР) звернувся з конституційним поданням до Конституційного Суду України, в якому порушив питання конституційності постанов Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року №№ 827, 837, 17 жовтня 2008 року № 955 та 19 листопада 2008 року № 1022.

11 лютого 2009 року Конституційний Суд України відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Президента України. Повідомлення про зазначену Ухвалу Конституційного Суду України вперше було опубліковано у газеті «Урядовий кур'єр» 20 лютого 2009 року.

Відповідно до частини третьої статті 50 Закону № 422/96-ВР прийнята Конституційним Судом України на його засіданні процесуальна ухвала про відмову у відкритті провадження у справі в Конституційному Суді України є остаточною.

Частинами п'ятою та шостою статті 52 Закону № 794-VII передбачено, що зупинення дії акта Кабінету Міністрів України Президентом України на підставі пункту 15 частини першої статті 106 Конституції України має наслідком зупинення вчинення будь-якими органами, особами дій, спрямованих на виконання зупиненого акта Кабінету Міністрів України, здійснення повноважень, визначених цим актом. Винесення Конституційним Судом України ухвали про відмову у відкритті провадження у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України акта Кабінету Міністрів України або визнання акта Кабінету Міністрів України таким, що відповідає Конституції України, відновлює дію цього акта.

Таким чином, у законах про Конституційний Суд України та про Кабінет Міністрів України не передбачено порядку офіційного оприлюднення інформації про відновлення дії зупиненого акта Кабінету Міністрів України у випадку винесення Конституційним Судом України ухвали про відмову у відкритті провадження шляхом офіційного оприлюднення цієї ухвали, хоча передбачено, що з моменту прийняття такого рішення відновлює дію зупинений Указом Президента України акт Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно зі статтею 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов'язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що при прийнятті Інспекцією рішення від 6 серпня 2009 року № 192 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в частині стягнення з Товариства необґрунтованої виручки та застосування до Товариства штрафних санкцій не було враховано, що про відновлення дії постанови № 955 Товариство дізналося лише після опублікування інформації про відмову у відкритті конституційного провадження за конституційним поданням Президента України в офіційних друкованих виданнях, зокрема з повідомлення в газеті «Урядовий кур'єр» від 20 лютого 2009 року № 31.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України ухвали про відмову у відкритті конституційного провадження за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) постанови Кабінету Міністрів України, дію якої було зупинено Указом Президента України, ця постанова відновлює свою дію з моменту доведення до відома населення зазначеної ухвали Конституційного Суду України шляхом опублікування в офіційних виданнях, тобто коли фізичні особи та суб'єкти господарювання могли дізнатися про прийняття Конституційним Судом України цієї ухвали та відновлення дії постанови № 955.

А тому суд першої інстанції вірно зазначив, що вина позивача щодо не застосування положень постанови КМУ № 955 від 17 жовтня 2008 року з 11 лютого 2009 року по 20 лютого 2009 року є відсутня.

Також колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає про неправомірність висновку суду апеляційної інстанції щодо визнання правомірним рішення Інспекції про вилучення у позивача необгрунтовано одержаної виручки з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ТДВ «Рівнефармація» оскаржило до суду рішення Інспекції в частині вилучення необґрунтовано одержаної виручки в сумі 4403,73 грн. та застосування штрафу в сумі 8807,46 грн. за період з 11 лютого по 20 лютого 2009 року.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Однак, суд апеляційної інстанції, визнаючи правомірність оскаржуваного рішення відповідача про вилучення у позивача необґрунтовано одержаної виручки, визнав неправомірним стягнення з позивача штрафу у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки. Даний висновок було обґрунтовано тим, що факт отримання виручки понад встановлені Постановою № 955 норми є об'єктивним і не залежить від наявності чи відсутності вини суб'єкта господарювання. Проте, судом апеляційної інстанції не було враховано те, що позивач оскаржує постанову лише в частині за відповідний період, в який дія Постанови № 955 була зупинена, а тому і обмеження, встановлені нею не діяли у цей період.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку щодо визнання нечинним рішення суб'єкта владних повноважень в частині застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в частині стягнення обґрунтованої виручки в сумі 4403,73 грн. та штрафних санкцій в сумі 8807,46.

Відтак, виходячи з вищенаведених вимог чинного законодавства, суд апеляційної інстанції помилкового скасував рішення першої інстанції в частині.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 222, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнефармація» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2011 року -скасувати.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2009 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді