Справа № 127/10446/16-а
Суддя: Сичук М. М.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/398/16
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.

при секретарі Кондратюк І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до УПФУ в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди, який мотивований тим, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії.

15.05.2000 року у зв'язку із захворюванням отриманими з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Вінницькою обласною МСЕК № 1 сердюк Ж.О. вперше було встановлено третю групу інвалідності. 19.03.2008 року ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності безстроково. Згідно довідки МСЕК ступінь втрати професійної працездатності становить - 70%. ОСОБА_1 також має статус «Дитина війни». З 01.01.2012 року відповідач нараховує та виплачує сердюк Ж.О. пенсію у розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На думку позивача, розмір даної пенсії значно нижчий, ніж розміри пенсії, встановлені ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року.

Так, у періоди з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та з 01 січня 2016 року законами України «Про державний бюджет на 2014 рік», «;Про державний бюджет на 2016 рік» дія статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не обмежувалась, однак, відповідач не перераховував позивачеві пенсію згідно даного закону. Тому позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на що отримав відмову від 14 березня 2016 року, чим порушує його право на пенсійне забезпечення.

Відповідач продовжує виплачувати пенсію у розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року, в зв'язку з чим знижується її життєвий рівень, вона позбавлена можливості купувати ліки, оплатити санаторно-курортне лікування, в зв'язку з протиправними діями відповідача в неї піднімається тиск, вона змушена тривалий час проводити в судових установах, доказуючи свою правоту, і це завдає їй моральних страждань.

Просила визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в перерахунку їй пенсії; зобов'язати відповідача здійснити їй перерахунок пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи, захворювання якого пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи та виплачувати пенсію основну не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 січня 2014 року з урахуванням виплачених сум; зобов'язати відповідача провести їй пенсії з підвищенням ІІ розміру, як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2014 року з урахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум; відповідно до ст. 267 КАС України - зобов'язати відповідача передати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення, а також стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2016 було відкрито провадження по даній справі. Позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди за період з 01.01.2014 року по 17.11.2015 року залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12.07.2016 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2016 року скасовано в частині залишення позовних вимог без розгляду за період з 01.01.2014 року по 17.11.2015 року, в іншій частині залишено без змін.

Позивач вважає, що пропустив строк звернення до суду з поважної причини оскільки, суд першої інстанції повинен врахувати вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з якої випливає обов'язок забезпечити особі реальну можливість доступу до захисту своїх прав в суді, а тому просила поновити строк звернення до суду за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача Павич О.С. позов не визнала, надала письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 34-38).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалідом 2 групи, захворювання якого пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку в управлінні ПФУ в м. Вінниці та отримує пенсію.

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з письмовою заявою про перерахунок її пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У відповідь на своє звернення позивач отримала письмову відмову від 14 березня 2016 року за № 37/с-2 (а.с. 4-6), яка мотивована тим, що позивач отримує пенсію в повному обсязі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому немає правових підстав для поновлення нарахування виплати пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд вважає таку відповідь частково необґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 статті 54 вказаного Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Однак 19 червня 2011 року набув чинності Закону України від 14 червня 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний Бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, що в 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вищезазначеного закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої і визначається розмір пенсії позивача. Аналогічні положення були передбачені в Законах України «Про Державний бюджет України» на 2012 рік, на 2013 рік. Тобто, у 2012-2013 роках норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Проте, починаючи з 01 січня 2014 року Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 16 січня 2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, статей 50, 54 даного закону, якими визначено перерахунок пенсій.

При аналізі норм чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин встановлено, що лише 01 липня 2014 року Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» й Прикінцеві положення цього Закону доповнені п. 6-7, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VІІ опубліковано в газеті «Голос України» 02 серпня 2014 року № 146, він набрав чинності 03 серпня 2014 року, тобто визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 03 серпня 2014 року.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно застосуванню підлягали норми статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів № 1210 від 23 листопада 2011 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог із визнанням неправомірними дій управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 28 лютого 1991 року за період з 01 січня 2014 року до 02 серпня 2014 року та зобов'язанням відповідача провести перерахунок та виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи, відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 28 лютого 1991 року: основну державну пенсію в розмірі, не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 01 січня 2014 року до 02 серпня 2014 року, з урахуванням уже проведених виплат.

Вимога щодо перерахунку пенсії на підставі цих норм з 01 січня 2016 року задоволенню не підлягає, оскільки 28 грудня 2014 року на підставі Закону № 76-VII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» статті 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені в новій редакції. Так, відповідно до ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Статтею 54 Закону визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Вказані вище зміни, не конституційними не визнавались.

З огляду на викладене вище слід дійти висновку, що чинним законодавством не передбачено норми щодо обрахунку з 01 січня 2016 року пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75% від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), а вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у постанові № 1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідачем не було допущено порушень при нарахуванні та виплаті позивачеві пенсії з 01 січня 2016 року. Визначаючи розмір пенсії позивача, управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин не підлягають задоволенню вимоги позову в частині щодо визнання протиправною відмови відповідача у перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2016 року та зобов'язання здійснити її перерахунок і виплату.

Що стосується вимоги про зобов'язання відповідача провести ОСОБА_1 пенсії з підвищенням ІІ розміру, як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2014 року з урахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до дітей війни віднесені особи, які є громадянами України, яким на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. Згідно з даними посвідчення № 140855 ОСОБА_1, 1939 року народження - є дитиною війни.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

З 01.01.2006 року набрав чинності Закон України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до статті 7 зазначеного закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Нормативно - правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема, - питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Статтею 77 та статтею 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» призупинено дію статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в яких йдеться про пільги «дітям війни» та виплату підвищення до пенсії.

Разом з тим, починаючи з 01.01.2014 року Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Суд приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та оцінюючи викладені обставини і докази у їх сукупності з врахуванням того що позивач інвалід ІІ групи та віднесений до І категорії учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС дійшов висновку, що строк звернення до суду для оскарження відмови Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці у призначені пенсії від 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, пропущений за поважною причиною а тому він підлягає поновленню.

Обґрунтовуючи позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., позивач посилався на ст.ст. 23, 1167 ЦК України і зазначав, що виплачуючи йому пенсію у нижчому розмірі, відповідач спричиняє йому страждання, оскільки пенсія є його єдиним джерелом для існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Разом з тим, позивач не довів позовних вимог щодо моральної шкоди, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Що стосується строків звернення до суду, то як вбачається з ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 року, позивач 02 березня 2016 року звернулась з заявою до відповідача про перерахунок пенсії відповідно до розмірів встановлених ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом від 14 березня 2016 року управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії.

В зв'язку з цим слід прийти до висновку, що оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналась лише після отримання вказаної відповіді управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, тому строк звернення до суду необхідно відраховувати, починаючи з дня отримання вказаної відповіді, тобто дня, коли, як зазначає позивач, вона дізналась про порушення своїх прав.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, шляхом подання звіту про виконання постанови відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, то суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги, оскільки причини, які б свідчили про необхідність подання звіту про виконання судового рішення у даній справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ст. ст. 4, 6-12, 71, 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в перерахунку ОСОБА_1 пенсії у відповідності до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І-категорії, інваліда другої групи, захворювання якої пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи згідно вимог ст.ст. 50, 54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме основної державної пенсії у розмірі не меншому восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням вже проведених виплат.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя