Справа № 428/6123/16-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Скочій Г.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року справа №428/6123/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_2, суддів Ляшенка Д.В., Ястребової Л.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 червня 2016 року у справі № 428/6123/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання відмови протиправною, зобовязання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.30-34) просив визнати протиправною відмову пенсійного органу в призначенні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оформлену листом від 13.05.2016 року, зобовязати пенсійний орган призначити та виплатити позивачу щомісячне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 30.04.2016 року у розмірі 90% грошової винагороди працюючого судді апеляційного суду Луганської області зі стажем роботи більше 40 років, яка складає 28710 грн для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат пенсії за віком за період з 30.04.2016 року.

В обґрунтування зауважив на звуження гарантій незалежності суддів, визначених Конституцією України, Законом №213 від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким керувався відповідач, відмовляючи позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім цього, Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу не неприпустимість звуження гарантій незалежності суддів.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області в призначенні та виплаті ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оформлену листом від 13 травня 2016 року.

Зобовязано УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_3, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року із урахуванням вже виплачених сум пенсії за віком з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України про звільнення у звязку з поданням заяви про відставку.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування зазначив, що на час звернення позивача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці були діючими норми Закону №213, відповідно до яких з 01.06.2015 року скасовуються всі норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Позивач звернувся за призначенням утримання 05.05.2016 року.

Також відповідно до Закону №213 передбачено щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а не 80%, як вказано в довідці, що надав ОСОБА_3

Таким чином, пенсійний орган правомірно відмовив позивачу в призначенні грошового утримання судді у відставці, відповідно до діючих на той час норм права.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_3 з 14.03.1977 року працював на посаді народного судді Артемівського районного суду м. Ворошиловграда, з 21.06.1982 року - народним суддею Жовтневого районного народного суду м. Ворошиловграда, 22.10.1996 року позивач призначений на посаду судді апеляційного суду Луганської області. Загальний стаж на посаді судді складає 25 років 9 місяців 18 днів (а.с.17)

19.04.2016 року постановою Верховної Ради України №1118-VIII позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Луганської області у звязку із поданням заяви про відставку.(а.с.15)

05.05.2016 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області №2427/2016 від 13.05.2016 року ОСОБА_3 відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді. (а.с.14)

В обґрунтування відмови відповідач в своєму рішенні зазначив, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також пенсійний орган в рішенні зазначив, що стаж роботи на посаді судді Борзаниці В.І. складає 25 років, у звязку з чим надбавка за вислугу років, повинна складати 60% посадового окладу.

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону №213 від 02.03.2015 року) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: - 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; - 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; - 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону №213, Кабінету Міністрів України необхідно було у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: - підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; - забезпечити приведення нормативно - правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; - забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно - правових актів у відповідність із цим Законом.

У пункті 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 - VIII від 02.03.2015 року визначено, що уразі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до закону «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, у звязку з неприйняттям відповідного Закону, з 01 червня 2015 року норми щодо призначення щомісячного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втратили чинність.

Пунктом 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України передбачено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» № 1861-VI від 10.02.2010 Верховна Рада України звільняє з посад суддів, обраних безстроково, відповідно до частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Тобто, право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці виникає з моменту прийняття Верховною Радою України відповідної постанови про звільнення з посади судді, а не з моменту досягнення суддею певного віку чи подання заяви про відставку.

Наведене також підтверджується п. 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, відповідно до якого щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Враховуючи, що на момент звільнення позивача та звернення з заявою про призначення довічного грошового утримання, діяли обмеження, передбачені п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно було відмовлено у призначенні щомісячного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

10 червня 2016 року Конституційний Суд України офіційно оприлюднив прийняте 8 червня 2016 року Рішення № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів та положень пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення.

Зазначеним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453VI у редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453VI у редакціях Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII, Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911VIII; пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України „Про судоустрій і статус суддів.

Керуючись частиною другою статті 70 Закону України „Про Конституційний Суд України, Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: частина третя статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-УІ до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-УШ, тобто у редакції Закону України „Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року № 192-УІІІ, а саме: „Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання; -абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакціях Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII, Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911VIII, що суперечатьКонституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини пятої статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України „Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: „Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку; - не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III „Прикінцеві положенняЗакону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-УІН в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України „Про судоустрій і статус суддів.

Колегія суддів зазначає, що Конституційним Судом України у своєму рішення чітко визначено з якого часу втрачають чинність вищевказані норми закону та не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність, а саме з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 08.06.2016 року.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді 05.05.2015 року, коли діяли обмеження, передбачені п.5 Прикінцевих положень Закону України №213, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач при прийнятті рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд першої інстанції задовольнив позов безпідставно.

На підставі викладеного судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови та прийняття нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 24, 99-100, 160, 167, 184, 195, 196,198, 202, 205, 207, 2 11, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 червня 2016 року у справі № 428/6123/16-а задовольнити.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 червня 2016 року у справі № 428/6123/16-а скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання відмови протиправною, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді Д.В. Ляшенко

ОСОБА_4