Справа № 804/1996/16
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 р. Справа № 804/1996/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ляшка О.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною і скасування вимоги, -
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.
Згідно ч. 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 16.01.2001 року та перебуває на обліку в Нікопольській обєднані державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській та платником єдиного внеску, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців серії В02 №579240.
Згідно п.п.20.1.4 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
На підставі наказу Нікопольської ОДПІ про проведення документальної планової виїзної перевірки від 06.08.2015 року № 512 та плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2015 року, посадовою особою податкової інспекції було проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.
Копія наказу про проведення перевірки від 06.08.2015 року № 512 та письмове повідомлення від 06.08.201 року №282/1701 відправлені поштою з повідомленням про вручення. Направлення на проведення документальної планової виїзної перевірки від 14.08.2015 року №253./17-01 та службові посвідчення осіб, які зазначені в ньому вручено позивачу 17.08.2015 року.
Перевірка проводилась у період з 17.08.2015 року по 31.08.2015 року за адресою: м. Нікополь, вул. Електромуталургів, 32а.
Плановою виїзною перевіркою встановлені згідно з цим актом порушення ФОП ОСОБА_1:
П.п.16.1.2 ст.16.1, п.44.1 ст. 44, п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті не ведення обліку доходів та витрат за встановленим порядком;
П.46.1 ст.46, п.п.47.1.3 п.47.1 ст.47, п. 51.1 ст.51, п.п. 170.1.2 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України, у результаті не відображення в наданих податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) за І-ІV кв. 2014р. сум доходу нарахованого і виплаченого контрагентам фізичним особам-підприємцям за ознакою 157 (дохід виплачений самозайнятій особі);
На думку позивача, вимога є незаконною та підлягає скасуванню, а тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.
Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464-VI) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI).
Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.
Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міндоходів України від 09.09.2013 р. № 455 (далі - Інструкція № 455) визначено процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.
Відповідно до п. 6.2 Інструкції № 455 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Відповідно до п. 6.3 Інструкції № 455 органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:
якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті;
якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
За результатами адміністративного оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) скарги позивача залишені без задоволення, а рішення без змін.
У акті зазначено, що в ході перевірки податковим органом встановлено порушення абз. 2 п.1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI.
Фактичною підставою для визначення позивачеві податкових зобов'язань стали висновки відповідача про:
невключения до загального оподатковуваного доходу 900,03 грн., які надійшли на розрахунковий рахунок позивача;
необґрунтоване включення, на думку податкового органу, до документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю згідно додатку 5 до декларації «Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності» за 2014 рік у колонці 6 «інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» процентів за користування кредитами згідно договорів № 110/4-065 та № 110066144MOVERORAF1, як такі, що не відносяться до витрат операційної діяльності на суму 7665,07 грн. згідно первинних документів, наданих на перевірку.
Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, виходячи з такого.
Судом встановлено, що в книзі ОДІВ № 29 (реєстр, № 9) в складі загального оподатковуваного доходу на аркуші 2 позивачем зазначена 20.01.14р. сума 1080 грн. (з ПДВ) що дорівнює 900,00 грн. без ПДВ, перераховану ПзІІ «Імперіал Тобако Юкрейн» на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 за платіжним дорученням від 20.01.2014 р. № 000000577.
Зазначений запис відповідає запису в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за січень 2014 р. в розділі II отримані податкові накладні від ПзІІ «Імперіал Тобако Юкрейн»,
№з/п25.
Отже, вищевказані доводи посадової особи відповідача викладені в Акті перевірки про не включення позивачем до складу загального оподатковуваного доходу грошових коштів, які надійшли на його розрахунковий рахунок в сумі 900,03 грн. спростовуються матеріалами справи та не відповідають дійсності.
Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку (п. 138.5 ст. 138 ПК України).
Згідно статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ Податкового кодексу (пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).
Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що до витрат операційної діяльності включаються витрати, які визначаються пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті.
Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.
Собівартість виготовлених і реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пункт 138.8 статті 138 Податкового кодексу України).
Згідно положень ст.1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Нормами Закону №2464 передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Положенями закону №2464 передбачено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
З матеріалові справи видно, що позивач у своїй господарській діяльності використовує обєкти нерухомості, що належать йому на праві власності, або використовує їх на підставі договору оренди:
-будівля магазину продовольчих товарів з кафетерієм та офісними приміщеннями за адресою: м.Нікополь, вул. В. Усова, 47/1, на підставі свідоцтва від 17.02.12р.;
-будівля павільйону торгівлі за адресою: м.Нікополь, вул.. Довголівська, 12/1, на підставі свідоцтва від 27.12.12;
-на умовах оренди, на підставі договору з ТОВ «Торговий дім «Голівуд» від 01.01.2001р. нежитлові приміщення за адресою: м.Нікополь, вул. Електрометалургів, 32а.
Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України (в редакції, яка діяла в 2014 році) встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Судом встановлено, що в книзі обліку доходів і витрат позивач реєстрував всі отримані ним доходи, без поділу доходів від видів його підприємницької діяльності, та з метою визначення об'єкту оподаткування підраховував «загальний оподатковуваний доход».
Також, матеріалами справи підтверджено, що в книзі обліку доходів і витрат ОСОБА_1 реєстрував з метою визначення об'єкту оподаткування та підсумку всі витрати, пов'язані з його господарською діяльністю, які є документально підтвердженими (копії рахунків за спожитий природній газ, електричну енергію, інші комунальні послуги та платіжні доручення наявні в матеріалах справи), в тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю за кодами КВЕД 47.11 та 68.20
Отже, позивачем правомірно включені до розділу витрат, витрати на утримання нерухомості та є такими, що повязані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
Особливості визначення складу витрат платника податку в разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями визначені пунктом 141.1 статті 141 Податкового кодексу України. До складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно по положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.
Під час розгляду справи судом зясовано, що позивачем (позичальник) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку УКРСОЦБАНК (кредитор) укладено генеральний договір № 110/4-065 про надання кредитних послуг. За умовами якого кредитор зобовязується надавати позичальнику грошові кошти у гривні, в межах загального ліміту, що встановлюється в базовій валюті в сумі 400000,00 грн. Надання послуг за договором здійснюдавалось протягом періоду з 22.05.2008 року по 21.05.2018 рік.
Факт укладення договору та його виконання обома сторонами підтверджується фактичними обставинами по справі, зокрема, первинними документами, які фіксують здійснення господарських операцій, а саме:
-додаткова угода №1 до генерального договору про надання кредитних послуг №110/4-065 від 22.05.2008 року;
- платіжні доручення на погашення процентів по кредиту;
На підтвердження укладення цього договору надано такі документи: заява ОСОБА_1 про ознайомлення з умовами вищезазначеного договору та відсутність заперечень, непорозумінь його положень; методика розрахунку ліміту (максимального ліміту) класичного овердрафту до договору про надання овердрафту від 30.09.2013 року № 110066144MOVERDRAF1.
На виконання умов вищезазначеного договору позивач в 2014 році сплачував проценти за користування кредитом та відображав їх в складі валових витрат.
Крім того, встановлено, та не заперечується відповідачем, що отримані позивачем кошти, використовувались у власній господарській діяльності.
Операції позивача щодо діяльності з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, алкогольними напоями, тютюновими виробами, наданням в оренду нерухомого майна внаслідок здійснення господарської діяльності були реальними, що підтверджено матеріалами по справі, а також, відповідачем в акті перевірки не зроблено висновку про нереальність господарських операцій здійснених ФОП ОСОБА_1
В судовому засіданні встановлено, та не заперечується відповідачем, що отримані позивачем кошти, використовувались у власній господарській діяльності.
На виконання умов укладених договорів позивач в 2014 р. сплачував проценти за користування кредитом та відображав їх в складі валових витрат.
Таким чином, відповідач прийшов до помилкового висновку про безпідставне віднесення позивачем до складу витрат по сплачених відсотках за користування кредитом.
Отже, позивачем правомірно включено до складу витрат операційної діяльності процентів за користування кредитами відповідно до договорів № 110/4-065 та №110066144MOVERORAF1 та витрат на оплату отриманих послуг з водопостачання та каналізації, охорони, електроенергію (включаючи реактивну), дератизацію, вивозу твердих побутових відходів, отримання природного газу, електрозвязку, а висновок відповідача стосовно сплати єдиного внеску не підтверджено дослідженими та встановленими обставинами по справі.
Також, судом враховується і та обставина, що у відповідності до вимог ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 94 КАС України судовий збір в розмірі 551,20 грн. присуджується на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Стягнути з Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 гривень (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок).
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_2