Справа № 813/1824/15
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року Справа № 876/12341/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства, в даний час Держгеокадастр у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства, в даний час Держгеокадастр у Львівській області, третя особа - Сокальська районна рада про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Львівській області, третя особа - Сокальська районна рада про визнання дій протиправними.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.02.2015 року звернулася до ГУ Держземагентства у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, на території Двірцівської сільської ради за межами населеного пункту.

За результатами розгляду даного клопотання відповідач відмовив у його задоволенні, відповідне рішення ГУ Держземагентства у Львівській області викладене в листі №31-13-0.5-6301/2-15 від 27.03.2015 року. Рішення мотивував тим, що земельна ділянка, яка вказана у клопотанні, знаходиться на землях, які відповідно до проекту роздержавлення і приватизації території Двірцівської сільської ради передбачені для ведення фермерського господарства, при цьому, посилаючись лише на п.7 ст.118 Земельного кодексу України. Позивач зазначає, що вказана підстава для відмови не відповідає чинному законодавству.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2015 року задоволено частково позовні вимоги. Визнано неправомірними дії та зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання. Повноважним органом державної влади на розпорядження земельною ділянкою є ГУ Дерземагенства у Львівській області, до якого звернулася позивач 25.02.2015 року та який зобов'язаний дотримуватись вимог ЗК України. Рішення ГУ Держземагенства про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладене в листі, не відповідає приписам абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України (перелік у якому є вичерпний). Покликання лише на ст..118 ЗК України в рішенні не є мотивованою відмовою. Крім того, відповідач не з'ясував кількості вільних земель запасу (резерву) на території Двірцівської сільської ради та не взяв висновок останньої щодо погодження. Мається покликання на Європейську практику та Конвенцію.

Разом з тим, суд не може зобов'язати прийняти рішення, потрібне стороні позивача, так як в такій ситуації він перебере не властиві йому функції. Відтак, виходячи за межі позову, відповідача слід зобов'язати повторно розглянути вказане питання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відмова надана у зв'язку з тим, що на долученому до клопотання позивачем графічному матеріалі, земельна ділянка, яка пропонується для відведення, зазначена на землях, які відповідно до проекту роздержавлення і приватизації земель СПП «Двірцівська» передбачені для ведення фермерського господарства. Відтак, відведення даної ділянки у власність позивачу не буде відповідати вказаному проекту. Суд не досліджував та не надав правової оцінки проекту.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 25.02.2015 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держземагентства у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, на території Двірцівської сільської ради за межами населеного пункту.

ГУ Держземагентства у Львівській області клопотання позивача розглянуло та надало на нього відповідь №31-13-0.5-6301/2-15 від 27.03.2015 року, якою відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

У листі №31-13-0.5-6301/2-15 від 27.03.2015 року, ГУ Держземагентства у Львівській області свою відмову мотивує тим, що запропонована до відведення земельна ділянка знаходиться на землях, які відповідно до проекту роздержавлення і приватизації території Двірцівської сільської ради, передбачені для ведення фермерського господарства. Відмовляючи в наданні дозволу на розроблення проекту відведення, відповідач у рішенні-відмові посилається на норму п.7 ст.118 Земельного кодексу України, як на правову підставу такої відмови.

Відповідно до ст.33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону.

Згідно п. «б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст п. «в» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі п. «б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Статтею 118 Земельного кодексу України регламентується порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 Земельного кодексу України.

Позаяк, мова йде про одержання безоплатно у власність земельної ділянки поза межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, то, відповідно до ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України, клопотання для вирішення питання щодо надання ділянки у власність подається центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам. В даному випадку - ГУ Дерземагенства у Львівській області.

Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 Земельного кодексу України, у місячний строк розглядає клопотання громадян, зацікавлених в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації, та дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення ГУ Держземагентства у Львівській області про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладене в листі №31-13-0.5-6301/2-15 від 27.03.2015 року, не відповідає згаданим вище приписам ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки відповідач у листі №31-13-0.5-6301/2-15 від 27.03.2015 року посилається лише на норму ст. 118 Земельного кодексу України, яка сама по собі не містить заборон чи обмежень у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а лише регламентує порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Натомість єдиною підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 2,00 га для ведення особистого селянського господарства стало посилання лише на проект роздержавлення та приватизації земель селянських спілок.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу. Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши ГУ Держземагентства у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства, в даний час Держгеокадастр у Львівській області залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2015 року по справі № 813/1824/15- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 19.08.2016 року