Справа № 820/10305/15
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2016 р. м. Київ К/800/11037/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Приходько І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2016

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016

у справі № 820/10305/15

за позовом Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо»

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2016, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016, залишено без задоволення адміністративний позов Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної зі сторін, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку КП «Жовтневе трамвайне депо» з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 13.07.2011 по 30.06.2015, за результатами якої складено акт №204/20-33-22-03-07/37765988 від 01.09.2015, у висновках якого встановлено порушення позивачем, зокрема вимог пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в частині завищення витрат на загальну суму 6 760 709 грн., у т.ч. за 4 квартал 2012 року - 450000 грн., 2014 рік - 6 310 709 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 4 квартал 2012 року на 94 500 грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2014 рік на 6 310 709 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 15.09.2105 № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 6 310 709 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновок щодо отримання позивачем податкової вигоди у вигляді завищення сум податкового кредиту та відсутності податкових накладних, які б підтверджували право на податковий кредит.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав, що предметом даного спору є податкове повідомлення-рішення щодо податку на прибуток, помилкове посилання судом першої інстанції на норми та обставини, що регламентують податок на додану вартість, не призвело до прийняття неправильного рішення. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правомірність прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивачем не надано доказів того, що придбання послуг були об'єктивно необхідні йому для забезпечення господарської діяльності, а також не підтвердження їх первинними документами.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Судами попередній інстанцій встановлено, що між Комунальним підприємством «Жовтневе трамвайне депо» (замовник) та Комунальним підприємством «Міськелектротранс» (виконавець) укладено договір № 2 - торги про закупівлю послуг від 14.01.2014, відповідно до умов якого Виконавець зобов'язується надавати Замовнику послуги, суміжні з дорожнім перевезенням (послуги з використання інфраструктури наземного міського електричного транспорту), згідно ДК 016-2010, код 52.21.2 для забезпечення Замовником пасажироперевезень на трамвайних маршрутах у місті Харкові протягом 2014 року, а Замовник - прийняти та оплатити такі послуги відповідно до умов Договору (Перелік та вартість послуг зазначені в Спеціфікації (Додаток №1 до Договору). Найменування послуги: послуги, суміжні з дорожнім перевезенням (послуги з використання інфраструктури наземного міського електричного транспорту), згідно ДК 016-2010 код 52.21.2. Під інфраструктурою наземного електричного транспорту у цьому Договорі розуміються об'єкти міського електротранспорту, а саме контактна мережа для трамваїв, кабельна мережа, тягові підстанції, колійне господарство, спеціалізований рухомий склад та транспортні засоби, комплекс програмно-технічних засобів автоматизованої системи диспетчерського управління міським пасажирським транспортом та інші об'єкти, які використовуються для забезпечення Замовником пасажироперевезень на трамвайних маршрутах в місті Харкові.

На виконання умов договору сторонами підписано та скріплено печатками специфікації на надання послуг та рахунки-фактури до договору №2 торги про закупівлю послуг від 14.01.2014.

Крім того, судами встановлено, що позивачем надано належним чином завірені копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та калькуляції на наданні послуги з використання інфраструктури міського електричного транспорту до актів виконаних робіт, а також копії платіжних доручень, які підтверджують сплату коштів позивачем за використання інфраструктури.

Згідно з пунктом п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Положеннями п. 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В акті перевірки позивача контролюючий орган вказав, що КП «Міськелектротранс», надано послуги: утримання та поточний ремонт енергогосподарства, утримання та поточний ремонт колійного господарства і спеціального рухомого складу, утримання та поточний ремонт спеціальних транспортних засобів, а саме: (тримання на поточний ремонт колійного господарства і спеціального рухомого складу та інше). Інших документів, крім актів здачі-прийняття виконаних робіт на підтвердження послуг щодо утримання та поточного ремонту енергогосподарства, колійного господарства і спеціального рухомого складу, спеціальних автотранспортних засобів до перевірки не надано.

Суд апеляційної інстанції погодився з вищенаведеними доводами відповідача, вказавши, що надані акти здачі приймання робіт носять загальний характер, з актів не вбачається, які конкретно роботи проведено, а також відсутні документи щодо обґрунтування необхідності проведення робіт: регламенти, акти, докладні про несправність тощо.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними, оскільки з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток необхідно з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Як зазначає позивач, відповідно до статуту Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» метою діяльності останнього є забезпечення функціонування міського електричного транспорту та експлуатація його об'єктів для надання послуг з перевезення, задоволення потреб населення в пасажироперевезеннях, забезпечення виконання програми всіх видів ремонту рухомого складу та одержання прибутку для розвитку підприємства.

Предметом діяльності підприємства є забезпечення функціонування міського електричного транспорту та експлуатація його об'єктів для надання послуг з перевезення, надання послуг з перевезення пасажирів наземним електричним та автотранспортом, забезпечення випуску для роботи в лінії належно підготовленого і екіпірованого рухомого складу у відповідності з затвердженими графіками і вимогами по гарантуванню безпеки руху, вивчення пасажиропотоків за напрямками руху, контроль за виконанням графіку руху на маршрутах, які обслуговуються підприємством.

Тобто, як вказує позивач, для здійснення основного виду діяльності - перевезення пасажирів міським електричним транспортом (трамваєм), підприємству необхідно користуватися об'єктами інфраструктури, а саме: контактною мережею для трамваїв, кабельною мережею, тяговими підстанціями, колійним господарством, необхідна участь спеціалізованого рухомого складу та транспортних засобів (аварійних машин, кранів), під час руху трамваїв необхідно користуватися комплексом програмно-технічних засобів автоматизованої системи диспетчерського управління міським пасажирським транспортом (АСДУ) та іншими об'єктами, які не перебувають у господарському віданні позивача, а є на балансі його господарського контрагента - КП «Міськелектротранс».

В даному випадку, судами попередніх інстанцій не досліджено всіх обставин справи, зокрема не встановлено мети діяльності Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» та чи пов'язаний предмет спірного договору із господарською діяльністю позивача, не досліджено умов договору щодо переліку первинних документів, якими повинно підтверджуватись виконання договору.

Суд апеляційної інстанції, вказуючи про відсутність документів, що обґрунтовують необхідність проведення робіт (регламентів, актів, докладних про несправність), не навів ні умов договору, ні приписів чинного законодавства, які містять вимоги щодо наявності таких документів.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі, щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України.

При новому розгляді, слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального, процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам справи, з урахуванням чого встановити правомірність прийняття податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) І.В. Приходько