Справа № 803/971/16
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Справа № 803/971/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання Гринчук Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Волинського ОВК Рибалко Д.М.,

представника відповідача ОК «Захід» СВ ЗСУ - Маєвського С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України, Командування Сухопутних військ Збройних сил України про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України, Командування Сухопутних військ Збройних сил України про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_2 коштів за відрядження з 28.01.2015 року по 20.03.2015 року та зобов`язання здійснити таку виплату, визнання протиправними дій оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 04.12.2015 року та зобов`язання належним чином розглянути це звернення, визнання протиправною бездіяльності Командування Сухопутних військ Збройних сил України щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 04.12.2015 року та зобов`язання належним чином розглянути дане звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 28.01.2015 року по 20.03.2015 року позивач був відряджений з Ківерцівського районного військового комісаріату до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України (на момент відряджень оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України), однак після звернення до ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проводив виплату відрядних коштів, однак оплата відряджень проведена не була. В подальшому ОСОБА_1 19.10.2015 року звернувся із заявою до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України (далі ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») щодо розгляду причин неоплати даних відряджень та вжиття заходів щодо виплати коштів на відрядження, однак вважаючи відповідь на дану заяву від 05.11.2015 року неналежною та такою, що підписана не уповноваженою особою, позивач 04.12.2015 року звернувся зі скаргою до командувача Сухопутних військ Збройних сил України. Відповідь зазначеним суб`єктом владних повноважень надана не була, що позивач вважає протиправною бездіяльністю, натомість надійшла відповідь від ОК «Захід» від 13.01.2016 року, яке, як зазначає ОСОБА_1 , не вправі було розглядати порушені у скарзі питання, оскільки вони стосувались саме посадових осіб ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача 1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в письмовому запереченні на адміністративний позов від 15.08.2016 року (а.с.41-44) та в судових засіданнях просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що позивачу під час здачі посвідчення про відрядження та авансового звіту до фінансового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_5 ) було роз`яснено порядок відшкодування коштів за відрядження та вказано на недоліки в поданих документах, однак зазначені недоліки ОСОБА_1 усунуті не були в зв`язку з чим не була проведена виплата коштів

Представник відповідача 2 ОК «Захід» - в письмовому запереченні на адміністративний позов від 15.08.2016 року (а.с.36-39) та в судових засіданнях заперечив проти правомірності заявлених позовних вимог та просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, мотивуючи наступним:

- ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » жодним чином не несе відповідальності за виплату (невиплату) коштів позивачу;

- позивач відряджався у розпорядження командира, а відтак таке відрядження не повинне бути оплаченим у відповідності до Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України;

- скарга на ім`я командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 04.12.2015 року була направлена до ОК «Захід» для розгляду за належністю й була розглянута по суті, про що було надано письмову відповідь від 13.01.2016 року позивачу;

- посилання позивача на факт підписання відповіді на скаргу від 04.12.2015 року не керівником органу, а керівником структурного підрозділу, який не мав необхідних на це повноважень, є безпідставним, оскільки тимчасово виконуючий обов`язки начальника управління по роботі з особовим складом заступника командувача військ по роботі з особовим складом управління ОК «Захід» ОСОБА_3 наділений правами підпису документів, в тому числі й відповідей на звернення.

Командування Сухопутних військ Збройних сил України (далі Командування СВ ЗСУ) представника в судове засідання не направило, пояснень з приводу заявлених вимог суду не надало, хоча й було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №43 7.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів 1 та 2, розглянувши доводи, викладені позивачем у позовній заяві, дослідивши подані суду письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з наказами №8 від 27.01.2015 року та №22 від 27.02.2015 року, на підставі службових повідомлень т.в.о. військового комісара Волинського ОВК від 25.01.2015 року та 27.02.2015 року, солдата ОСОБА_1 , водія відділення забезпечення Ківерцівського РВК, було відряджено у м.Рівне, в розпорядження начальника управління персоналу заступника начальника штабу оперативного командування «Північ» з 28.01.2015 року по 26.02.2015 року та з 27.02.2015 року по 28.03.2015 року (а.с.45-51)

В зв`язку з перебуванням на амбулаторному лікуванні позивач перебував у відрядженні не до 28.03.2015 року, і згідно з наказом Ківерцівського РВК від 20.03.2015 року №28 вважався таким, що прибув з відрядження і приступив до виконання службових обов`язків з 20.03.2015 року (а.с.53).

Як вбачається з копій наказів Ківерцівського РВК №8 від 27.01.2015 року та №22 від 27.02.2015 року, позивачу були видані посвідчення про відрядження, відповідно - №8 від 27.01.2015 року та №9 від 27.02.2015 року.

Згідно з п.1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 року №530 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.09.2011 року за №1115/19853 (далі Інструкція), службовим відрядженням (далі - відрядження) вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу; для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.

Відповідно до п.п.1.11-1.12 Інструкції виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення проводяться за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них); за відсутності в посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них) добові не виплачуються.

Представник відповідача 1 в обґрунтування своїх заперечень посилається на той факт, що позивач не надав належним чином оформлених фінансових документів, в зв`язку з чим не було проведено оплату відрядження, однак на підтвердження даного факту ні після призначення справи до судового розгляду, ні після витребування судом, доказів про неналежне оформлення посвідчень про відрядження не надав, як і не повідомив в чому полягало невірне оформлення таких посвідчень.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене, суд вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не доведено правомірності нездійснення ОСОБА_2 виплат за відрядження у період з 28.01.2015 року по 19.03.2015 року включно, а відтак позивачу необхідно нарахувати та виплатити добові за увесь час перебування у відрядженнях з розрахунку, встановленого додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин від 27.08.2014 року.

Згідно з абз.3 п.1.13 Інструкції витрати у зв`язку з відрядженням, що не підтверджені документально (крім добових витрат), військовослужбовцю не відшкодовуються.

В даному випадку відшкодування сум витрат на проїзд до місця відрядження та назад за відсутності оригіналів проїзних документів не може бути проведене.

При цьому, суд не погоджується з твердженням представників відповідачів 1 та 2 про неможливість перебування позивача у відрядженні строком більш ніж 10 днів загалом, як це визначено п.1.3 Інструкції, а також посилання на відсутність підстав для виплати коштів на відрядження в зв`язку з фактичним перебуванням позивача у розпорядженні відповідного командира (начальника) п.1.25 Інструкції, судом до уваги не приймається з огляду на те, що питання правомірності виданих наказів про відрядження ОСОБА_1 не є предметом даного судового розгляду, а можливість направлення військовослужбовця у відрядження на строк не більше 30 календарних днів передбачена п.1.5 Інструкції. Суд також погоджується з твердженнями позивача про особливий порядок зарахування військовослужбовців в розпорядження відповідних командирів, встановлений п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153 від 10.12.2008 року, який не передбачає можливості відрядження військовослужбовця у розпорядження командирів (начальників).

Що стосується звернення позивача зі скаргою від 04.12.2015 року до Командування СВ ЗСУ та правомірності надання відповіді на вказану скаргу ОК «Захід», суд зазначає наступне.

Скарга ОСОБА_1 містила наступні вимоги: 1) розглянути заяву позивача від 19.10.2015 року; 2) провести службове розслідування по факту відрядження позивача в ОК «Північ»; 3) провести службове розслідування відносно командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » чи особи, що виконувала його обов`язки та т.в.о. начальника штабу першого заступника командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковника ОСОБА_4 за неналежний розгляд заяви та притягнути їх до відповідальності; 4) у ході проведення службових розслідувань забезпечити позивачу можливість надати пояснення.

Дана скарга згідно з супровідним листом від 21.12.2015 року (а.с.63) була направлена Командуванням СВ ЗСУ до ОК «Захід» для розгляду за належністю з посиланням на ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» та згідно з штемпелем вхідної кореспонденції отримана ОК «Захід» 28.12.2015 року.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку суду, відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності щодо нерозгляду звернення позивача від 04.12.2015 року, з огляду на таке.

Відповідно до статей 110, 111 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV (з наступними змінами та доповненнями), усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі: незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності. З інших питань службової діяльності скарга подається безпосередньому командирові тієї особи, чиї дії оскаржуються, а якщо ті, хто подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, скарга подається у порядку підпорядкованості.

Як передбачено статтями 117 - 119 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, пропозиція, заява чи скарга, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в пропозиції, заяві чи скарзі, не входять до компетенції командира, органу військового управління, вони в строк не більше п`яти днів пересилаються ним за належністю відповідній посадовій особі чи органу, про що сповіщається військовослужбовець, який подав пропозицію, заяву чи скаргу. Якщо пропозиція, заява чи скарга не містять даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, вони в той же строк повертаються військовослужбовцю з відповідним роз`ясненням. Забороняється надсилати заяви та скарги військовослужбовців тим посадовим особам або органам, дії чи рішення яких оскаржуються. Пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання і з приводу їх вжито необхідних заходів або дано вичерпні відповіді. Відмова в задоволенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на закон або військові статути і зазначенням мотивів відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Усі пропозиції, заяви чи скарги розглядаються і вирішуються у строк не більше одного місяця з часу їх отримання, а ті, що не потребують додаткового вивчення й перевірки, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів з часу їх надходження. Якщо у місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо, командир встановлює новий строк, про що сповіщається військовослужбовець, який подав звернення. При цьому загальний строк розгляду пропозиції, заяви чи скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно із пунктом 1.1 розділу 1 (Загальні положення) Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 03.12.2005 року № 722 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.12.2005 року за № 1512/11792) (з наступними змінами та доповненнями), ця Інструкція встановлює порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у командуваннях видів Збройних Сил України, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - органи військового управління) та визначає порядок контролю за його дотриманням.

Пунктами 3.1, 3.2 розділу 3 (Розгляд звернень громадян) вказаної Інструкції передбачено, що посадові особи органів військового управління у ході розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись. Рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

Відповідно до пунктів 3.4, 3.5 розділу 3 (Розгляд звернень громадян) цієї ж Інструкції термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день. Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

З огляду на викладені норми, суд вважає, що відповідач 3 був зобов`язаний розглянути по суті п.3 скарги позивача від 04.12.2015 року, оскільки порушені в даному пункті скарги питання стосуються компетенції саме Командування СВ ЗСУ і не могли бути передані за належністю до ОК «Захід» для розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, скаргу від 04.12.2015 року відповідач 3 одержав не пізніше 21.12.2015 року, що підтверджується супровідним листом від 21.12.2015 року (а. с. 63), на момент розгляду справи закінчився граничний строк для розгляду та вирішення даної скарги (в частині, що належить до повноважень відповідача 3 п.3 скарги), проте, відповідач 3 доказів її розгляду та надання позивачу відповіді за результатами цієї скарги суду не надав.

Відтак, суд погоджується із доводами позивача щодо допущення відповідачем 3 протиправної бездіяльності щодо його скарги від 04.12.2015 року, зокрема п.3 даної скарги.

Водночас, суд констатує відсутність протиправної бездіяльності відповідача 2, оскільки відповідь від 13.01.2015 року №501/81 (а.с.11) була надана позивачу у визначені законодавством терміни та в межах компетенції, роз`яснено про відсутність підстав для проведення службового розслідування, підтверджено факт перебування його у відрядженнях.

При цьому, суд погоджується з твердженням представника ОК «Захід» щодо можливості підпису відповіді на скаргу позивача т.в.о. начальника управління по роботі з особовим складом заступника командувача військ по роботі з особовим складом управління ОК «Захід» ОСОБА_3 , оскільки згідно з п.1.4 Інструкції про організацію нетаємного діловодства в управлінні ОК «Захід» на 2016 рік, заступники командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » або посадові особи, які виконують їх обов`язки мають право підписувати відповіді на звернення.

З наведених вище підстав, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих суду статтею 162 КАС України повноважень суд приходить до висновку, що взаємопов`язані позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 2, 69-72, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про Дисциплінарний статуту Збройних Сил України», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_2 витрат на відрядження за період з 28.01.2015 року по 19.03.2015 року включно.

Зобов`язати Волинський обласний військовий комісаріат нарахувати та провести виплату добових за час перебування ОСОБА_1 у відрядженнях за період з 28.01.2015 року по 19.03.2015 року включно з розрахунку та в сумах, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.1998 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Визнати протиправною бездіяльність Командування Сухопутних військ Збройних Сил України щодо не розгляду п. 3 скарги ОСОБА_1 від 04 грудня 2015 року про проведення службового розслідування по факту неналежного розгляду його заяви від 19 жовтня 2015 року.

Зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних Сил України належним чином розглянути п.3 скарги ОСОБА_1 від 04 грудня 2015 року про проведення службового розслідування по факту неналежного розгляду його заяви від 19 жовтня 2015 року та письмово повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду вказаного звернення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 22 серпня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В.Дмитрук