Справа № 815/2266/16
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2266/16

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.,

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області за участю третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати заробітної плати, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Прокуратури Одеської області за участю третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 1.07.2015р. по 14.12.2015р. включно відповідно до ст.81 ЗУ «Про прокуратуру»;

- стягнути з прокуратури Одеської області на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 44450грн. 28коп. (за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015р.), за період з 1.07.2015р. по 14.12.2015р. включно відповідно до ст.81 ЗУ «Про прокуратуру».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30.09.2015р. він призначений на посаду прокурора прокуратури Комінтернівського району Одеської області.

Наказом прокурора Одеської області №3171к від 14.12.2015р. ОСОБА_2 - прокурора прокуратури Комінтернівського району звільнено із займаної посади та органів прокуратури Одеської області у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 ЗУ «Про прокуратуру»).

Позивач зазначив, що прокуратурою Одеської області на момент його звільнення не виплачена в повному обсязі заробітна плата, оскільки з розрахункових листів про нараховану позивачу заробітну плату за весь період липень грудень 2015р., позивачу заробітна плата нараховувалась відповідачем виходячи з посадового окладу, який передбачений діючим законодавством, а саме постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №763 від 30.09.2015р..

Позивач не погоджується з такими сумами виплат, оскільки вважає, що їх розрахунок має бути здійснено на підставі встановленого розміру заробітної плати ст.81 ЗУ «Про прокуратуру» - 10 мінімальних заробітних плат з 1.07.2015р. (1218грн. липень-серпень 2015р., 1378грн. - вересень-грудень 2015р.).

Виходячи із вимог діючого законодавства, позивач провів свій розрахунок заробітної плати, та вважає, що заборгованість складає у розмірі 44450,28грн.

Крім того, позивач зазначив, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом у зв'язку з невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р., не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України, мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Посилаючись на зазначені обставини просив позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм права.

Сторони сповіщались про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідач був сповіщений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте в судове засіданні не прибув, про причини неявки не повідомив. Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за період липень-грудень 2015р..

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 з травня 2002р. працював в органах прокуратури.

30 вересня 2015р. він призначений на посаду прокурора прокуратури Комінтернівського району Одеської області.

Наказом прокурора Одеської області №3171к від 14.12.2015р. позивач був звільнений із займаної посади та органів прокуратури Одеської області у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 ЗУ «Про прокуратуру».

При звільненні ОСОБА_2, йому з липня по грудень 2015р. була нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 68012,91грн., що підтверджується довідкою виданою Прокуратурою Одеської області про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати (а.с.15).

Оскільки при нарахуванні заробітної плати відповідачем не були враховані посадові оклади, встановлені ст.81 ЗУ «Про прокуратуру», ОСОБА_2 просив визнати такі дії неправомірними та стягнути заборгованість по невиплаченій заробітній платі.

Перевіряючи правомірність дій прокуратури Одеської області щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені ЗУ «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015р.

У пункті 1-1 «Перехідних положень» цього Закону зазначено, що до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

Так, ч.3 ст.81 Закону №1697-VII визначено, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015р. - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016р. - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017р. - 12 мінімальних заробітних плат.

Отже, вказаною нормою встановлені певні посадові окладі працівників прокуратури та час, з якого вони повинні бути застосовані.

В той же час, ч.9 ст.81 Закону №1697-VII визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Розділом 10 цього ж Закону визначене організаційне забезпечення діяльності прокуратури та в ст.89 Закону вказано, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.

У відповідності до ст.90 Закону, фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Отже, вищенаведені норми Закону №1697-VIIчітко визначають, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів державного бюджету і в межах річної суми видатків на поточний бюджетний період.

Державне фінансування, в даному випадку прокуратури України, здійснюється на підставі ЗУ «Про Державний бюджет України» на 2015р. та відповідно на 2016р..

Так, відповідно до п.9 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015р.» встановлено, що ч.2 ст.33, ст.81 ЗУ «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Так, відповідно до ч.11 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016р.» встановлено, що ч.2 ст.33, ст.81 ЗУ «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Таким чином, як вбачається із ЗУ «Про Державний бюджет України» на відповідні роки, фінансування заробітної плати органів прокуратури, встановлено виходячи із можливості фінансування на поточні роки та в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.

Отже, Генеральним прокурором України не було затверджено кошторис та щомісячний розпис видатків, виходячи із встановлених ч.3 ст.81 ЗУ «Про прокуратуру» розмірів заробітної плати та не подано до Верховної ради України для врахування відповідного фінансування при прийнятті ЗУ «Про Державний бюджет України».

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні адміністративного позову, оскільки відповідач діяв в межах своїх повноважень, порушень при нарахуванні та виплати заробітної плати позивачу не допустив.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197,200,206 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 22.08.2016р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

ОСОБА_1