Справа № 820/2551/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 серпня 2016 р. №820/2551/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Тітова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд: скасувати податкове повідомлення - рішення за від 26.04.2016 р., скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-43 №18 від 08.04.2016 р., скасувати рішення № від 26.04.2016 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що оскаржувані в даній справі податкові рішення є такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, порушують права та законні інтереси позивача, а тому просив скасувати їх в повному обсязі, виходячи із доводів позовної заяви.

В судове засідання призначене на 16.08.2016 року представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання не прибув, проте через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, Центральна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в судове засідання, призначене на 16.08.2016 року уповноваженого представника не направив, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, письмових заперечень, заяв чи клопотань до суду не надав, правом участі у судовому засіданні не скористався.

Суд вважає, що перешкод для розгляду справи немає, а саме: відсутня потреба заслухати свідка чи експерта; особи, які беруть участь у справі, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження з огляду на ч. 6 ст. 128 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що фахівцями Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС було проведено планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р.

За результатами проведеної перевірки було складено акт перевірки від 08.04.2016 р. за №1173/20-30-13-04/.

В акті перевірки від було встановлено наступні порушення:

- п. 167.1 ст.167, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок з доходів фізичних осіб за 2014 р. на загальну суму 54 151,20 грн.

- ст.7, ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», заниження суми єдиного внеску за 2014 р. на загальну суму 36 084, 52 грн.

За результатами проведеної перевірки та складеного акту перевірки було винесено податкове повідомлення - рішення за № від 26.04.2016 р. на загальну суму 67 689, 00 грн., рішення № від 26.04.2016 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 3 608, 45 грн., та вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-43 №18 від 08.04.2016 р на загальну суму 36 084, 52 грн.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали визначені в ході перевірки обставини включення позивачем при розрахунку податку на доходи фізичних осіб за 2014р. до переліку витрат придбання продукції за правочинами у постачальників ТОВ «Філакас» та ТОВ «Компанія Укрпромторг». В ході проведення перевірки Київською ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Х/О та ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві наведених контрагентів позивача було встановлено, що необхідних умов для досягнення результатів відповідної фінансово-господарської діяльності не має, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання, задекларованого основного виду діяльності. Таким чином, на думку ДПІ, правочини укладені між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Філакас» та ТОВ «Компанія Укрпромторг» є нікчемними.

В мотивувальній частині акту перевірки вказується, що матеріалами попередньої перевірки ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, а саме актом від 26.12.2014 р. за №6115/1702/ про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1, який мав правові відносини з платником податків ТОВ «Філакас» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 р. встановлено занижено ПДВ на загальну суму 8 657, 00 грн., внаслідок чого було винесено податкове повідомлення - рішення за №. Дане заниження було встановлено, у зв'язку з тим, що на думку податкового органу правочини укладені між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Філакас» є нікчемними.

ФОП ОСОБА_1 не погодившись з податковим повідомленням - рішенням за №, яке було винесено на думку ДПІ на підставі нікчемних правочинів, оскаржив до суду. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2015 р. по справі №820/1781/15 податкове повідомлення - рішення за № було скасовано, тобто у судовому порядку було підтверджено реальність правочинів між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Філакас».

Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняті на їх підставі спірні податкові рішення, на відповідність вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, суд виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що у січні місяці 2014 року між позивачем, ФО-П ОСОБА_1 (в якості Покупця) та ТОВ "Компанія Укрпромторг" ( в якості Продавця) було укладено письмовий правочин у формі договору №01/03 від 03 січня 2014р., предметом якого є покупка запасних частин до автобусів.

На момент укладення згаданого правочину сторони мали правоздатність і дієздатність юридичних осіб, що підтверджується Довідкою Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від імені сторін правочин було укладено повноважними особами, а саме: від позивача - ОСОБА_1, від контрагента - Тарасова Л.П.

Потреба в укладенні згаданого правочину була обумовлена необхідністю закупівлі запасних частин - товару.

В межах згаданого правочину були проведені господарські операції з ТОВ "Компанія Укрпромторг", які оформлені видатковими накладними №13012 від 27.01.2014р. на суму 15 660,00 грн. (в тому числі ПДВ - 2 610,00грн.) та №14005 від 29.01.2014р. на загальну суму 20 631,60грн. (в тому числі ПДВ - 3438,60грн.).

Отриманий товар оприбутковано позивачем за даними рахунку 1.

Фізичне переміщення товару було виконане перевізником ТОВ "Семікс" згідно договору №01/04 від 03 січня 2014р. та підтверджується товаро-транспортними накладними згідно ТТН б/н від 27 січня 2014 року, та ТТН б/н від 29 січня 2014 року.

Фактичне надходження товару в розпорядження позивача підтверджується довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей №1 від 27.01.2014 року та №2 від 29.01.2014 року.

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжним дорученням №7 від 05.02.2014р. на загальну суму 15660,00 грн. (в тому числі ПДВ - 2610,00грн.) та №6 від 04.02.2014р. на загальну суму 20631,60грн. (в тому числі ПДВ - 3438,60грн.).

В подальшому придбаний товар було використано позивачем при організації власної господарської діяльності, а саме реалізовано:

- ЧП "ГРАН" відповідно до видаткової накладної №1 від 30.01.2014р. на суму 14382,55грн.

- ТОВ "ФІРМА "ІКАРУС"" відповідно до видаткової накладної №2 від 31.01.2014р. на суму 16293,60грн.

В березні місяці 2014 року між позивачем, ФО-П ОСОБА_1 (в якості Покупця) та ТОВ "Філакас" (в якості Продавця) було укладено письмовий правочин у формі договору №1/03 від 03 березня 2014р., предметом якого є покупка запасних частин до автобусів.

На момент укладення згаданого правочину сторони мали правоздатність і дієздатність юридичних осіб, що підтверджується Довідкою Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від імені сторін правочин було укладено повноважними особами, а саме: від позивача - ОСОБА_1, від контрагента - Дудолад В.В.

Потреба в укладенні згаданого правочину була обумовлена необхідністю закупівлі запасних частин - товару.

В межах згаданого правочину були проведені господарські операції з ТОВ "Філакас", які оформлені видатковими накладними:

№49 від 22.04.2014р. на загальну суму 21120,00грн. (в тому числі ПДВ - 3520,00грн.);

№37 від 19.05.2014р. на загальну суму 24510,00грн. (в тому числі ПДВ - 4085,00грн.);

№44 від 20.05.2014р. на загальну суму 26546,04грн. (в тому числі ПДВ - 4424,34грн.);

№10 від 04.06.2014р. на загальну суму 22515,60грн. (в тому числі ПДВ - 3752,60грн.);

№42 від 17.06.2014р. на загальну суму 20433,36грн. (в тому числі ПДВ - 3405,56грн.);

№7 від 01.07.2014р. на загальну суму 32767,08грн. (в тому числі ПДВ - 5461,18грн.);

№72 від 23.07.2014р. на загальну суму 19176,00грн. (в тому числі ПДВ - 3196,00грн.);

№32 від 14.08.2014р. на загальну суму 19383,96грн. (в тому числі ПДВ - 3230,66грн.);

№50 від 20.08.2014р. на загальну суму 28740,00грн. (в тому числі ПДВ - 4790,00грн.);

№49 від 16.09.2014р. на загальну суму 17820,00грн. (в тому числі ПДВ - 2970,00грн.);

№72 від 25.09.2014р. на загальну суму 5490,00грн. (в тому числі ПДВ - 915,00грн.);

№5 від 01.10.2014р. на загальну суму 42000,00грн. (в тому числі ПДВ - 7000,00грн.);

№21 від 07.10.2014р. на загальну суму 19263,36грн. (в тому числі ПДВ - 3210,56грн.);

№78 від 23.10.2014р. на загальну суму 10851,00грн. (в тому числі ПДВ - 1808,50грн.);

№88 від 27.10.2014р. на загальну суму 25147,20грн. (в тому числі ПДВ - 4191,20грн.);

Отриманий товар оприбутковано позивачем за даними рахунку 1.

Фізичне переміщення товару відбулось у спосіб самовивозу особистим транспортом Покупця SUBARU FORESTER, державний номер АХ7480AI, підтверджений копією технічного паспорту №893838.

Фактичне надходження товару в розпорядження позивача підтверджується довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей №3 від 21.04.2014 року, №4 від 19.05.2014 року, №5 від 20.05.2014 року, №7 від 04.06.2014 року, №9 від 17.06.2014 року, №10 від 01.07.2014 року, №11 від 23.07.2014 року, №12 від 14.08.2014 року, №13 від 20.08.2014 року, №15 від 16.09.2014 року, №17 від 25.09.2014 року, №18 від 01.10.2014 року, №19 від 07.10.2014 року, №21 від 23.10.2014 року, №22 від 27.10.2014 року.

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжним дорученням №25 від 29.04.2014р. на загальну суму 21120,00 грн. (в тому числі ПДВ - 3520,00грн.), №33 від 19.05.2014р. на загальну суму 24510,00 грн. (в тому числі ПДВ - 4085,00грн.), №36 від 28.05.2014р. на загальну суму 26546,04 грн. (в тому числі ПДВ - 4424,34грн.), №39 від 11.06.2014р. на загальну суму 22515,60 грн. (в тому числі ПДВ - 3752,60грн.), №44 від 23.06.2014р. на загальну суму 20433,36 грн. (в тому числі ПДВ - 3405,56грн.), №47 від 04.07.2014р. на загальну суму 32767,08 грн. (в тому числі ПДВ - 5461,18грн.), №52 від 25.07.2014р. на загальну суму 19176,00 грн. (в тому числі ПДВ - 3196,00грн.), №57 від 14.08.2014р. на загальну суму 19383,96 грн. (в тому числі ПДВ - 3230,66грн.), №62 від 22.08.2014р. на суму 19812,00 грн., та №64 від 26.08.2014р. на суму 8928,00 грн. на загальну суму 28740,00 грн. (в тому числі ПДВ - 4790,00грн.), №69 від 16.09.2014р. на загальну суму 17820,00 грн. (в тому числі ПДВ - 2970,00грн.), №77 від 30.09.2014р. на загальну суму 5490,00 грн. (в тому числі ПДВ - 915,00грн.), №78 від 01.10.2014р. на загальну суму 42000,00 грн. (в тому числі ПДВ - 7000,00грн.), №79 від 14.10.2014р. на загальну суму 19263,36 грн. (в тому числі ПДВ - 3210,56грн.), №86 від 24.10.2014р. на загальну суму 10851,00 грн. (в тому числі ПДВ - 1808,50грн.), №87 від 28.10.2014р. на загальну суму 18312,00 грн. (в тому числі ПДВ - 3052,00грн.), №88 від 30.10.2014р. на загальну суму 6835,20 грн. (в тому числі ПДВ - 1139,20грн.), №89 від 07.11.2014р. на загальну суму 28286,40 грн. (в тому числі ПДВ - 4714,40грн.), №97 від 20.11.2014р. на загальну суму 17371,32 грн. (в тому числі ПДВ - 2895,22грн.).

В подальшому придбаний товар було використано позивачем при організації власної господарської діяльності, а саме реалізовано:

- ТОВ "ФІРМА "ІКАРУС" відповідно до видаткової накладної №10 від 30.04.2014р. на суму 20550,24грн.

- ТОВ "ФІРМА "ІКАРУС" відповідно до видаткової накладної №11 від 20.05.2014р. на суму 25800,00грн.

- ПП "Автотех" відповідно до видаткової накладної №12 від 21.05.2014р. на суму 2742,29грн.

- ТОВ "ФІРМА "ІКАРУС" відповідно до видаткової накладної №13 від 26.05.2014р. на суму 25158,00грн.

- ПП "Автотех" відповідно до видаткової накладної №14 від 30.05.2014р. на суму 8243,64грн.

- ДП "ПІВДЕННА ЗАЛІЗНИЦЯ" ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ АВТОБАЗА ДП "ПІВДЕННА ЗАЛІЗНИЦЯ" відповідно до видаткової накладної №15 від 04.06.2014р. на суму 3511,20грн.

- ДП ХМЗ "ФЕД" відповідно до видаткової накладної №17 від 06.06.2014р. на суму 9282,00грн.

- ПП "Автотех" відповідно до видаткової накладної №16 від 05.06.2014р. на суму 10901,28грн.

- "ХДАВП" відповідно до видаткової накладної №20 від 19.06.2014р. на суму 5304,00грн.

- "ХДАВП" відповідно до видаткової накладної №21 від 19.06.2014р. на суму 2467,20грн.

- "ХДАВП" відповідно до видаткової накладної №22 від 19.06.2014р. на суму 3134,40грн.

- "ХДАВП" відповідно до видаткової накладної №23 від 19.06.2014р. на суму 8500,80грн.

- ДП ХМЗ "ФЕД" відповідно до видаткової накладної №24 від 20.06.2014р. на суму 1526,40грн.

- ПП "Автотех" відповідно до видаткової накладної №26 від 01.07.2014р. на суму 9581,27грн.

- ТОВ "ФІРМА "ІКАРУС" відповідно до видаткової накладної №28 від 01.07.2014р. на суму 17636,64грн.

- КП "КД-ЮСШ "ХТЗ" Харківської обласної ради відповідно до видаткової накладної №30 від 07.07.2014р. на суму 6404,98грн.

- ТОВ "ФІРМА "ІКАРУС" відповідно до видаткової накладної №31 від 23.07.2014р. на суму 11364,00грн.

- "ХДАВП" відповідно до видаткової накладної №33 від 30.07.2014р. на суму 13593,60грн.

- ПАТ "ХАРКІВСЬКИЙ ТРАКТОРНИЙ ЗАВОД ІМ. С. ОРДЖОНІКІДЗЕ" відповідно до видаткової накладної №36 від 19.08.2014р. на суму 16944,00грн.

- ТОВ "ФІРМА "ІКАРУС" відповідно до видаткової накладної №37 від 21.08.2014р. на суму 20916,00грн.

- ПАТ ТМ "Зміївська овочева фабрика" відповідно до видаткової накладної №39 від 22.08.2014р. на суму 9600,00

- ТОВ "ФІРМА "ІКАРУС" відповідно до видаткової накладної №41 від 16.09.2014р. на суму 18168,00грн.

- ПАТ "АЛЬЯНС" відповідно до видаткової накладної №42 від 25.09.2014р. на суму 897,60грн.

- ФО-П ОСОБА_5 відповідно до видаткової накладної №43 від 30.09.2014р. на суму 4874,40грн.

- ПАТ "ХАРКІВСЬКИЙ ТРАКТОРНИЙ ЗАВОД ІМ. С. ОРДЖОНІКІДЗЕ" відповідно до видаткової накладної №44 від 02.10.2014р. на суму 19903,13грн.

- ПАТ "ХАРКІВСЬКИЙ ТРАКТОРНИЙ ЗАВОД ІМ. С. ОРДЖОНІКІДЗЕ" відповідно до видаткової накладної №45 від 02.10.2014р. на суму 17199,60грн.

- ТОВ "ФІРМА "ІКАРУС" відповідно до видаткової накладної №47 від 14.10.2014р. на суму 18616,80грн.

- "ХДАВП" відповідно до видаткової накладної №48 від 16.10.2014р. на суму 8958,72грн.

- ПП "ВОЛЬТАН" відповідно до видаткової накладної №49 від 16.10.2014р. на суму 351,60грн.

- ПАТ "АЛЬЯНС" відповідно до видаткової накладної №50 від 23.10.2014р. на суму 674,16грн.

- ДП ХМЗ "ФЕД" відповідно до видаткової накладної №52 від 24.10.2014р. на суму 10711,20грн.

- ВО "БФ "Мір і порядок" відповідно до видаткової накладної №53 від 27.10.2014р. на суму 5091,60грн.

- "ХДАВП" відповідно до видаткової накладної №55 від 30.10.2014р. на суму 14196,00грн.

- "ХДАВП" відповідно до видаткової накладної №56 від 06.11.2014р. на суму 7206,00грн.

- ПАТ "ХАРКІВСЬКИЙ ТРАКТОРНИЙ ЗАВОД ІМ. С. ОРДЖОНІКІДЗЕ" відповідно до видаткової накладної №57 від 11.11.2014р. на суму 11079,41грн.

Враховуючи вищевикладене, надаючи правову оцінку спірним рішенням, суд зазначає, що статтею 42 Конституції України визначено, що кожен має право на підприємницьку діяльність не заборонену законом.

Згідно з визначенням частини 1 статті 19 Господарського кодексу України, - суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

За наслідками здійснення такої діяльності суб'єкт господарювання отримує дохід, з якого провадиться сплата податків.

Слід зазначити, що позивачем при веденні господарської діяльності було дотримано всіх вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"(далі - Закон № 996) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону № 996, відповідно до якого фінансова, податкова та інші види звітності, що використовують грошовий примірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують, факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами і доповненнями) (далі - Положення) первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Виходячи із змісту положень Податкового кодексу, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахнок його вилучення або розподілу власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно з п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Суд зазначає, що укладені позивачем із постачальниками у 2014 році правочини щодо придбання товару/послуг є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, жодною особою не оскаржені та у судовому порядку не визнані недійсними.

Викладені контролюючим органом у акті перевірки висновки щодо недійсності правочинів, укладених позивачем із постачальниками, які вчинено без наміру створення правових наслідків, є безпідставними, та такими, що здійснені із перевищенням контролюючим органом наданих йому повноважень, виходячи з наступного.

Виходячи з положень ст.ст. 19, 20 Податкового кодексу України зазначаю, що орган ДФС України не наділений функціями та не має повноважень щодо визнання правочинів недійсними (фіктивними) та посилатися на факт недійсності правочинів для ствердження порушення позивачем податкового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Частиною 2 ст. 234 ЦК України визначено, що фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, визначення недійсним правочину законом покладено виключно на суд.

Належне здійснення позивачем правочинів з придбання товарів/послуг у постачальників та їх подальшої реалізації підтверджується договорами, первинними бухгалтерськими документами, документами про оплату.

Суми наведених витрат з придбання у 2014р. товарів/послуг у контрагентів за вказаними правочинами є документально підтвердженими витратами відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, на суму яких позивачем правомірно було зменшено чистий оподатковуваний дохід.

Посилання відповідача у акті перевірки позивача на акти перевірки складені стосовно контрагентів позивача, не може бути взятий судом до уваги, оскільки нормами діючого законодавства України не передбачено можливість посилання ДПІ в ході проведення перевірки суб'єкта господарювання на акти перевірок інших суб'єктів господарювання.

Також, суд, звернути увагу, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а не стосовно позивача.

Наведена позиція викладена Верховним судом України у розглядуваній категорії спорів, зокрема, у постанові від 31.01.2011 № 14/11 у справі за позовом закритого акціонерного товариства "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм Закону Верховний Суд України дійшов висновку про те, що «вимога пункту 1.8 статті 1 Закону № 168/97-ВР щодо надмірної сплати ПДВ як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платникові стосується саме цього платника і сплати ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам….якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.»

Верховний Суд України у вказаному рішенні також наголосив, що такий висновок «узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності».

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При перевірці правильності нарахування та сплати єдиного внеску податковим органом використовувалась звітність, що подавалась ФОП ОСОБА_1, документи, відповідно до яких провадилося нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього закону нараховується єдиний внесок, а також інші первинні документи, для визначення суми загального оподатковуваного доходу (витрат).

Відповідно до п. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

З акту перевірки позивача вбачається, що донарахування позивачу 36 084, 52 грн. по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідачем здійснено з урахуванням суми чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік, визначеного контролюючим органом під час проведення перевірки.

Враховуючи те, що висновки контролюючого органу є безпідставними про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, нарахування єдиного внеску з урахуванням суми чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік, визначеного перевіряючими під час проведення перевірки, є неправомірним та необґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду справи, відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався, письмових заперечень не надав, та відповідачем не було доведено правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірних податкових рішень.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,

З огляду на викладене, вимоги позивача є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись Податковим кодексом України, ст.ст. 7-11, 71, 128, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення за від 26.04.2016 р.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-43 №18 від 08.04.2016 р.

Скасувати рішення № від 26.04.2016 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (юридична адреса: просп. Науки, буд. 9, м. Харків, 61166, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1, 61022, код ЄДРПОУ/ІПН НОМЕР_2) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1074,00 грн. (одна тисяча сімдесят чотири грн. 00 коп.).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Тітов О.М.