Справа № 805/3425/15-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/3425/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2016 р. Справа № 805/3425/15-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Козаченка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНИПЛАСТ” до Красноармійської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування вимог,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ЮНИПЛАСТ” звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Красноармійської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування вимог.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.07.2015 року при зверненні до відповідача представником підприємства було отримано вимоги від 03.02.2015 року № Ю-328-25у на суму 86 420, 67 грн. та від 05.03.2015 року № Ю-328-25у на суму 7 740, 04грн.

Разом з цим позивач зазначає, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію Рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року “Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України”. Згідно з підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення АТО” внесені зміни до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, за загальними правилами яких на час проведення АТО суб’єкти господарювання звільняються від обов’язків щодо сплати єдиного внеску до закінчення антитерористичної операції. На думку позивача, вищевказані нормативно-правові акти звільняють його від сплати штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

На підставі викладеного позивач просив визнати протиправними та скасувати вимоги від 03.02.2015 року № Ю-328-25у на суму 86 420, 67 грн. та від 05.03.2015 року № Ю-328-25у на суму 7 740, 04грн, визнати протиправними дії відповідача щодо стягнення суми єдиного соціального внеску в розмірі 86 420, 67 грн. на підставі вимоги від 03.02.2015 року № Ю-328-25у та щодо стягнення суми єдиного соціального внеску в розмірі 7 740, 04грн. на підставі вимоги від 05.03.2015 року № Ю-328-25у.

Представник позивача до судового засідання не з’явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача через канцелярію суду надав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без своєї участі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову виходячи з наступного.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю “ЮНИПЛАСТ” зареєстроване в якості юридичної особи Виконавчим комітетом Донецької міської ради Донецької області, включене до ЄДРПОУ за номером 30701598.

23.10.2014 року відповідачем отримано заяву позивача № 52 від 23.10.2014 року про неможливість виконання грошових зобов’язань перед бюджетом.

03.02.2015 року Красноармійською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області було прийнято вимогу № Ю-328-25у про сплату боргу (недоїмки) Товариством з обмеженою відповідальністю “ЮНИПЛАСТ” в розмірі 86 420, 67 грн.

Також 05.03.2015 року Красноармійською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області було прийнято вимогу № Ю-328-25у про сплату боргу (недоїмки) Товариством з обмеженою відповідальністю “ЮНИПЛАСТ” в розмірі 7 740, 04 грн.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування” (далі Закон № 2464) визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно абз. 1 п. 1 ст. 4 Закону – 2464, платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний: зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв’язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п. 4 ч. 2).

02.09.2014 року Верховною Радою України було прийнято закон “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції”, який набув чинності 15.10.2014 року (далі – Закон № 1669).

Підпунктом б пункту 8 ст. 14-1 Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 було доповнено пунктом 9.4 такого змісту: "9.4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються”.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Тобто, для застосування положень Законів № 1669 та № 2464 необхідно дотримуватися двох чинників одночасно: періоду дії законів та території, визначеної переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Щодо періоду, то Закон №1669 продовжує свою дію в часі, оскільки Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/201 виданий 14 квітня 2014 року, а Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України не видавався.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669 передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Красноармійськ.

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Кабінет Міністрів України 2 грудня 2015 року розпорядженням № 1275-р затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (далі - Перелік), і пунктом 3 вказаного розпорядження визнав такими, що втратили чинність, розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р та від 05.11.2014 року № 1079-р.

Позивач вважає, що є суб'єктом правовідносин, для врегулювання яких необхідно застосувати розпорядження КМУ, оскільки внаслідок його прийняття у нього виникає можливість застосувати п. 9.4 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених частиною другою статті 6 цього Закону.

Таким чином суд вважає, що Перелік від 02.12.2015 року підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Законом № 1669 визначено коло суб’єктів і особливості застосування закону, а саме: з моменту початку АТО. Тим більше, що новий Перелік уточнює раніше прийнятий і не є остаточним.

Згідно наведеного суд вважає, що, так як положення Закону № 1669 є нормами прямої дії і передбачають для платників єдиного внеску звільнення від виконання своїх обов’язків до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Розпорядження Кабінету Міністрів є підзаконним нормативно-правовим актом. Його юридична чинність не має такої ж загальності та верховенства, як безпосередньо Закон № 1669, проте воно забезпечує виконання закону шляхом конкретизованого нормативного регулювання всього комплексу суспільних відносин.

Юридична чинність підзаконних нормативних актів залежить від становища органів держави, які видають ці акти, їх компетенції, а також характеру і призначення самих актів. Акт нижчої державної інстанції повинен знаходитися “під законом”, якому він покликаний відповідати.

У даному випадку розпорядження містять вторинні (похідні) норми, що розкривають і конкретизують первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання. Затверджений Урядом Перелік визначив суб’єктів, на яких розповсюджується спеціальне законодавство про проведення АТО. Само по собі розпорядження № 1275-р має певне правове навантаження встановлення суб’єктів застосування Закону № 1669 та не створює самостійних правових наслідків, а підлягає системному правозастосуванню у контексті положень Закону № 1669.

За змістом ч. 1 ст. 58 Конституції України термін "відповідальність" необхідно розуміти як встановлені законом та іншими нормативно-правовими актами санкції. Санкція - це заходи відповідальності, що застосовуються державою за порушення передбачених нормою права зобов'язань і вимог, а також з метою захисту інтересів суспільства і держави, прав і свобод людини та організацій (тобто юридичних осіб), правопорядку.

Що стосується подання позивачем заяви про звільнення від виконання своїх обов’язків, то п.п. б) п. 8 ст. 11 Закону № 1669 встановлюється лише граничний термін його подання і позивач такої можливості не позбавлений.

З огляду на викладене, встановлено, що положення, передбачені п. 9.4 розділу VIII Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування” щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених статтею 6 цього Закону, поширюються на позивача як платника єдиного внеску.

Разом з цим суд вважає достатнім та належним способом захисту саме скасування спірних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування вимоги від 03.02.2015 року № Ю-328-25у на суму 86 420, 67 грн. та вимоги від 05.03.2015 року № Ю-328-25у на суму 7 740, 04грн.

Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо стягнення суми єдиного соціального внеску в розмірі 86 420, 67 грн. на підставі вимоги від 03.02.2015 року № Ю-328-25у та щодо стягнення суми єдиного соціального внеску в розмірі 7 740, 04грн. на підставі вимоги від 05.03.2015 року № Ю-328-25у суд зазначає, що вказані дії належать до прямої компетенції відповідача, наданої йому законодавцем, які він використовує виключно на свій розсуд. Відповідно суд не може втручатися в компетенцію державного органу обмежуючи чи встановлюючи певні обов’язки останнього. Таким чином суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо стягнення суми єдиного соціального внеску в розмірі 86 420, 67 грн. на підставі вимоги від 03.02.2015 року № Ю-328-25у та щодо стягнення суми єдиного соціального внеску в розмірі 7 740, 04грн. на підставі вимоги від 05.03.2015 року № Ю-328-25у.

Відповідно суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 17-20, 69-72, 86, 94, 158-164, 167, 254, 257 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНИПЛАСТ” до Красноармійської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування вимог, - задовольнити частково.

Скасувати вимогу Красноармійської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 03.02.2015 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов*язкове соціальне страхування в розмірі 86 420, 67 грн.

Скасувати вимогу Красноармійської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 05.03.2015 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов*язкове соціальне страхування в розмірі 7 740, 04 грн.

В решті позовних вимог-відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Козаченко А.В.