Справа № 810/2153/16
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року 810/2153/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної адміністрації в Київській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бориспільський міськрайонний суд Київської області

про зобовязання вчинити пені дії, -

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1О.) до Територіального управління Державної адміністрації в Київській області (далі - відповідач або ТУ ДСА в Київській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Бориспільський міськрайонний суд Київської області (далі - третя особа), в якому позивач просить суд зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (, місцезнаходження: 01016, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 58-б), як розпорядчика бюджетних коштів на забезпечення фінансування працівників апарату судів Київської області, здійснити секретарю судових засідань Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 08362, Київська область, Бориспільській район, с. Старе, вул. Герасименка, 99) перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015, відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та за період з 29.03.2015 по день прийняття судового рішення відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй, як працівнику апарату Бориспільського міськрайонного суду Київської області, у вказаний період неправомірно, у меншому, ніж передбачено законодавством розмірі нараховувалась й виплачувалась заробітна плата.

Відповідач та третя особа своїми правами на подання заперечення проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалися.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 липня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Позивач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До позовної заяви надано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, жодних заяв чи клопотання на день розгляду справи до суду не надав.

Представник третьої особи - Бориспільський міськрайонний суд Київської області, у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

З таких підстав, враховуючи ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути спір по суті в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичнезначення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) працює в апараті Бориспільського міськрайонного суду Київської області на посаді секретаря з 30 липня 2014 року та має 13 ранг державного службовця, що підтверджується копією трудової книжки та наказами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року №28, від 30 липня 2014 року №25/к та від 02 липня 2015 року №36/к (а.с.10-13).

Посадовий оклад позивача за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року складав 1218,00 грн., що підтверджується копіями розрахункових листів за 2014-2015 роки, виданих Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Київській області (а.с.15-16).

Дослідивши фактичні підстави виникнення спірних правовідносин суд зазначає, що згідно з Конвенцією Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, що ратифікована Україною 23.06.1992 (стаття 1), Кодексом законів про працю України (стаття 94), Закону України "Про оплату праці" (стаття 1) термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, та виплачені власником або уповноваженим ним орган (роботодавцем) працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у статті 4 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року та ратифікованої Україною від 14.09.2006, згідно якої, з метою забезпечення ефективного здійснення права на справедливу винагороду Сторони зобов'язуються визнати право працівників на таку винагороду, яка забезпечує їм і їхнім сім'ям достатній життєвий рівень.

Здійснення цих прав досягається шляхом вільного укладання колективних договорів, запровадження встановленого законодавством механізму визначення заробітної плати або вжиття інших заходів, що відповідають національним умовам.

В Основному Законі України держава визначила, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта статті 43 Конституції).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова №268) затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47), згідно з якою (у редакції постанови, чинній до вересня 2015 року) посадовий оклад керівника апарату районного суду становив 941 грн, заступника керівника апарату - 875-913 грн, помічника голови суду 624 грн, помічника судді 607 грн, головного спеціаліста, консультанта 578, старшого секретаря суду, старшого судового розпорядника 531 грн, секретаря судового засідання, судового розпорядника - 490 грн, секретаря суду, перекладача 467 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №482 «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» встановлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати (у 2014 році і з 1 січня 2015 року - 1218 грн.).

Підпунктом 59 пункту 5 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII) частину першу статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» на Кабінет Міністрів України покладено обовязок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» пункт 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділ XIII цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України №1697-VII «Про прокуратуру» офіційно опублікований в газеті «Голос України» 25 жовтня 2014 року.

Отже, з 26 жовтня 2014 року за працівниками апаратів судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах.

З 28 березня 2015 року Законом України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі Закон №192-VIII) затверджено нову редакцію Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2453-VI), частиною першою ст. 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України (частини 7 та 8 ст.33 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу»).

Водночас, згідно статті 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

За правилами статті 142 Закону «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції до 28.03.2015) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону «Про судоустрій і статус суддів»). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 28.03.2015.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09.09.2015.

Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону «Про прокуратуру» та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону «Про забезпечення права на справедливий суд» обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Проте, згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України , будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України , керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до Постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16.01.2014 № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та від 28.12.2014 року № 80-VІІІ - видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ (у редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014), частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції Закону №192-VIII від 12.02.2015) не передбачено, Територіальне управління ДСА України в Київській області ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Указану правову позицію у даній категорії справ викладено в постановах Верховного Суду України від 12.07.2016 у справі № 820/4648/15, від 13.07.2016 у справі № 820/4653/15 та від 13.07.2016 у справі № 818/3372/15.

Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, суд приходить до висновку про те, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність з боку Територіального управління ДСА України в Київській області протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015, відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та за період з 29.03.2015 по день прийняття судового рішення відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а тому відсутні підстави для задоволення позову, якій полягає у зобов'язанні Територіального управління в Київській області здійснити перерахунок та виплати по заробітній платі згідно з заявленими вимогами з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167 КАСУ, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бориспільського міськрайонного суду Київської області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова