Справа № 824/502/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/502/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Рачук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці ДФС про визнання незаконним складання протоколу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької митниці ДФС про визнання незаконним складання протоколу про порушення митних правил при переміщенні товарів, при відсутності обмеження чи заборони щодо їх переміщення через митний кордон.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що протокол про порушення митних правил складений відповідачем з порушенням принципів здійснення державної митної справи. Також вказував, що підстав для складення оскаржуваного протоколу у працівників Чернівецької митниці ДФС не було. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити. Зазначав, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки головний державний інспектор Чернівецької митниці ДФС Дорофей О.М. діяв в межах наданих йому повноважень та в спосіб, передбачений законом. Вказував, що складений протокол не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 червня 2016 року головним державним інспектором Чернівецької митниці ДФС Дорофеєм О.М. складено протокол про порушення митних правил №0763/40802/16 відносно ОСОБА_1

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил визначено розділом XIX Митного кодексу України.

Статтею 486 Митного кодексу України передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно частини першої статті 488 Митного кодексу України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до частини першої статті 490 Митного кодексу України протокол про порушення митних правил мають право складати:

1) посадові особи, які відповідно до посадових інструкцій уповноважені здійснювати митний контроль, митне оформлення і пропуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України і які безпосередньо виявили порушення митних правил;

2) посадові особи органів доходів і зборів, які згідно з посадовими обов'язками мають таке право;

3) інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або керівником митниці.

Статтею 494 Митного кодексу України передбачено, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Протокол про порушення митних правил повинен містити такі дані: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено; місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; прізвища та адреси свідків, якщо вони є; щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу; інші необхідні для вирішення справи відомості.

Протокол підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками.

Якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, відмовляється підписати протокол, до протоколу вноситься відповідний запис. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, має право дати пояснення та висловити зауваження щодо змісту протоколу, а також письмово викласти мотиви своєї відмови від підписання протоколу. Власноручно викладені цією особою пояснення додаються до протоколу, про що до протоколу вноситься відповідний запис із зазначенням кількості аркушів, на яких подано такі пояснення.

У разі складення протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, роз'яснюються її права, передбачені статтею 498 цього Кодексу, та повідомляється про можливість припинення провадження у справі про порушення митних правил шляхом компромісу, про що до протоколу вноситься відмітка, яка підписується цією особою.

У разі потреби в протоколі зазначаються також місце, дата і час розгляду справи про порушення митних правил.

Протокол складається у двох примірниках, один з яких вручається під розписку особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

У разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, одержати примірник протоколу до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою органу доходів і зборів, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого зазначений примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею адресою або місце проживання чи фактичного перебування, назване нею, є недостовірним.

Обов'язок складати протокол про порушення митних правил також передбачено посадовою інструкцією головного державного інспектора відділу протидії митним правопорушенням управління боротьби з митними правопорушеннями Чернівецької митниці ДФС, затвердженою начальником Чернівецької митниці ДФС.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 указаної інструкції головний державний інспектор підрозділу якісно та своєчасно виконує покладені завдання і функції передбачені Положенням про підрозділ і цією Посадовою інструкцією.

Підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 та пунктом 2.5 розділу 2 інструкції визначено, що основними завданнями головного державного інспектора є запобігання та протидія порушенням митних правил та боротьба з контрабандою в зоні діяльності Митниці; ініціювання та складання протоколу про порушення митних правил.

Враховуючи положення вказаних вище норм митного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач, складаючи оскаржуваний позивачем протокол про порушення митних правил, діяв в межах наданих йому повноважень та в спосіб, передбачений законом.

Поряд з цим, оскаржуючи дії відповідача щодо складання протоколу про порушення митних правил, позивач, на запитання суду, не навів норм права, які було порушено відповідачем при вчиненні оскаржуваних дій.

ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б вказували на те, що головний державний інспектор Чернівецької митниці ДФС Дорофей О.М. під час складання протоколу про порушення митних правил №0763/40802/16 від 14 червня 2016 року діяв незаконно.

Відтак, заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо посилань позивача на відсутність у відповідача підстав для складання указаного протоколу суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці перебуває справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 483 Митного кодексу України.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2016 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 483 Митного кодексу України направлено начальнику Чернівецької митниці ДФС для доопрацювання.

За таких обстави та зважаючи на положення частини другої статті 522 Митного кодексу України, правову оцінку протоколу про порушення митних правил №0763/40802/16 від 14 червня 2016 року, в тому числі і щодо наявності підстав для його складання, надаватиме суд, який вирішуватиме питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, зокрема, що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а позивачем в адміністративній справі може бути та особа, права, свободи або інтереси якої порушено суб'єктом владних повноважень й за захистом яких вона звернулася до адміністративного суду.

Отже, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб'єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи або інтереси позивача та породжує для нього права чи обов'язки. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Відповідно до частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положеньКодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. При цьому, під рішенням розуміється владне волевиявлення суб'єкта владних повноважень, викладене за встановленою формою, спрямоване на врегулювання тих чи інших суспільних відносин, що має обов'язковий характер та породжує певні правові наслідки для осіб, відносно яких воно прийнято.

Водночас, оскаржувані позивачем дії щодо складання протоколу про порушення митних правил №0763/40802/16 від 14 червня 2016 року, а також сам протокол не порушують прав позивача та безпосередньо не породжують для нього правових наслідків.

Протокол про порушення митних правил не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не порушує прав позивача й, фактично, не породжує для нього жодних правових наслідків. Він лише фіксує правопорушення і є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача оскаржуваною дією.

Указане свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В ході розгляду справи відповідач довів правомірність оскаржуваної дії. Натомість позивачем не доведено суду про наявність порушеного права оскаржуваною дією суб'єкта владних повноважень, а його доводи в обґрунтування позову, враховуючи вищевикладене,- безпідставні.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 19 серпня 2016 року.