Справа № 2-а-779/10
Суддя: Рум'янцева Н. О.
Дата ухвалення: 2010-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Справа № 2-а-779/2010 рік

19 березня 2010 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді : Румянцевої Н.О.

при секретарі Ляшик С.В.

за участю :

позивача : ОСОБА_1

представника позивача : ОСОБА_2

представника відповідача : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції України у Ленінському районі м.Миколаєва про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Миколаєва від 27.07.2009 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2927, 00 грн.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі, в обґрунтування вимог позивача представник позивача зазначив, що всі документи (накладні) у позивачки є та про це повідомлялися працівники ДПІ, які проводили перевірку, а їм були представлені копії, а пізніше направлені до ДПІ, однак, незважаючи на це було прийняте рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив в позові відмовити, вказуючи на те, що позивачка не виконувала обовязку, щодо ведення обліку товарів відповідно до акту перевірки, під час та на місці проведення перевірки в представлених накладних були відсутні обовязкові реквізити : реквізити постачальника, печатка.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у адміністративному позові та запереченнях проти нього.

Приймаючи рішення по справі судом взято до уваги наступне.

27.07.2010 працівниками ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва була здійснена перевірка за дотриманням субєктом господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій господарської одиниці, яка розташована за адресою : м.Миколаїв, пр.Миру, перехрестя з вул.. Космонавтів та належить субєкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1, про що складено акт перевірки №0750/14/00/23/НОМЕР_1, яким встановлено порушення відповідачем п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 №265/95-ВР (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон №265/95-ВР), а саме неведення обліку товарних запасів у встановленому порядку за місцем реалізації товару на загальну суму 1463,50 грн.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №265/95-ВР контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Частина 4 ст.16 Закону №265/95-ВР також передбачає, що планові та позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються в порядку передбаченому законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірку ФОП ОСОБА_1 було здійснено на підставі плану проведення перевірок на липень 2009 року та направлень на перевірку наданих інспекторам Бондар І.І. та Шелест А.О.

На підставі акту перевірки №0750/14/00/23/НОМЕР_1 від 14.07.2009 року, Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Миколаєва прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 27.07.2009 року, яким згідно ст.21 Закону №265/95-ВР до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, що склало 2927,00 грн.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону №265/95 субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобовязані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг). Тобто, п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95 є відсильною нормою, і може застосовуватися лише при наявності інших правових норм, які передбачають такий порядок ведення обліку товарних запасів.

Відповідно до ст.21 Закону №265/95, якою керувався відповідач при прийнятті рішення, фінансова санкція застосовується до субєктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання.

Таким чином, обовязковою умовою притягнення до юридичної відповідальності є порушення встановленого законодавством порядку обліку товарів. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачений порядок ведення обліку товарних запасів фізичною особою підприємцем та його обовязок мати первинні документи та накладні на товар.

Посилання відповідача на те, що відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку, суд не приймає до уваги, оскільки дія Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» розповсюджується лише на юридичних осіб, їх філіали та представництва і не стосується фізичних осіб-підприємців. Єдиним документом, який повинен вести підприємець без створення юридичної особи є Книга обліку доходів і витрат.

Постановою Кабінету Міністрів України №1269 від 26.09.2001 (надалі Постанова №1269) затверджено Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, пунктом 3 якого передбачено, що форма книги затверджується Державною податковою адміністрацією України.

Згідно п.5 Постанови №1269 та форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи субєкти підприємницької діяльності протягом календарного року субєктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, повязаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг).

Таким чином, вказані нормативні акти передбачають обовязок фізичних осіб-підприємців, здійснювати облік шляхом зазначення лише відповідних сум витрат, а не первинних бухгалтерських документів, якими ці суми підтверджуються. Обовязок щодо внесення записів на підставі первинних документів визначений лише в Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат громадян субєктів підприємницької діяльності (з особливостями її ведення для сфери торгівлі) ф.№10, який ухвалений у вигляді листа ДПА від 05.11.97 №17-0117/10-8886. Враховуючи статус цього документу, його не можливо вважати нормативно-правовим актом, та він може носити лише рекомендаційний характер. Крім того, в подальшому листом від 14.05.1999 №6990/7/23-3117 (чинним на момент перевірки) ДПА України змінила свою думку та зазначила, що (мовою оригіналу): «…на физических лиц, которые осуществляют предпринимательскую деятельность в сфере торговли, без создания юридического лица, понятие "приходование товаров" не распространяется. Поэтому требования статьи 6 вышеуказанного Закона в части ответственности за неоприходованный товар к физическим лицам - субъектам предпринимательской деятельности не относятся».

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Також, судом враховується той факт, що незважаючи на відсутність обовязку мати на товар первинні документи, у позивачки зазначені документи є. Той факт, що на момент проведення перевірки вони знаходились за місцезнаходженням підприємця, у нього вдома, а не на місці реалізації товару не можна кваліфікувати як порушення ст.21 Закону №265/95-ВР, оскільки відповідальність передбачена саме за реалізацію товару, який не облікований у встановленому порядку, а не за відсутність на місці перевірки документів обліку.

Суд вважає, що підставою для застосування штрафних санкцій в порядку, встановленому ст.21 Закону №265/95-ВР є неведення обліку товарів взагалі, а не тимчасова відсутність належним чином облікованих документів за місцем зберігання або реалізації.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР не можуть бути застосовані до фізичних осіб-підприємців, оскільки законодавством не передбачено їх обовязку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання, і, відповідно нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР у порядку, передбаченому ст.21 Закону №265/95-ВР є безпідставним.

Частина 2 статті 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого на підставі акту перевірки №0750/14/00/23/НОМЕР_1 від 14.07.2009 року рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 27.07.2009 року.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.11, 71, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції України у Ленінському районі м.Миколаєва про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва - задовольнити.

Скасувати рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Миколаєва про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 27.07.2009 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення заяви про апеляційне оскарження та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви.

Суддя Ленінського районного суду

м. Миколаєва Н.О. Румянцева