Справа № 802/1013/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/1013/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звільнення з-під арешту та розшуку транспортний засіб,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( далі - позивач ) з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області про звільнення з-під арешту та розшуку транспортний засіб.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в провадженні Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №45049787, відкрите на підстав виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області №212/2-53/11 від 23.09.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 18031,15 грн. матеріальної шкоди та 75000,00 грн. моральної шкоди в рівних частинах на користь кожного. В рамках вказаного виконавчого провадження відповідачем 04.11.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника - ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження, а також 10.06.2015 року - постанову про розшук майна боржника. Вказаними постановами, окрім іншого, було накладено арешт та оголошено в розшук автобус А 092-12 Богдан, 2006 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав боржнику на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 14.12.2006 року. Позивач зазначає, що на час винесення вищезазначених постанов вона спільно проживала з боржником, була пов'язана спільним побутом та вела з останнім спільне господарство. Проте, 03.03.2016 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області в справі №145/230/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя визнано за позивачем право власності на автобус А 092-12 Богдан, 2006 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначене судове рішення набрало законної сили 15.03.2016 року. Наявність накладеного арешту на вищезазначений автобус та заборони на його відчуження, а також оголошення його в розшук перешкоджає позивачу скористатись наданим їй ст. 317, 319 Цивільного кодексу України правом самостійно розпоряджатись належним їй майном, що зумовило її звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явилась, разом з тим через канцелярію суду подала клопотання від 02.08.2016 року за вх. №16017 в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, поряд з цим просила розгляд справи провести за її відсутності в порядку письмового провадження ( а.с. 29 ).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте, подав через канцелярію суду клопотання від 02.08.2016 року за вх. №16012 про розгляд справи без його участі, зазначивши, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог ( а.с. 20 ).

Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи те, що від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та немає необхідності заслухати свідка чи експерта, суд, відповідно до вказаної частини 6 статті 128 КАС України, прийняв рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами.

Відповідно до ст. 55 КАС України судом допущено процесуальне правонаступництво, замінено відповідача - відділ державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області на правонаступника - Тиврівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №45049787, відкрите на підстав виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області №212/2-53/11 від 23.09.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 18031,15 грн. матеріальної шкоди та 75000,00 грн. моральної шкоди в рівних частинах на користь кожного (а.с. 22 ).

В рамках вказаного виконавчого провадження відповідачем 04.11.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника - ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження. Вказаною постановою, окрім іншого, було накладено арешт на автобус А 092-12 Богдан, 2006 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав боржнику на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 14.12.2006 року.

09.06.2015 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на підставі вищезазначеної постанови від 04.11.2014 року, внесено відомості про арешт рухомого майна ОСОБА_2 ( а.с. 10 ).

Крім того, 10.06.2015 року старшим державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ винесено постанову про розшук зазначеного у постанові від 04.11.2014 року майна боржника ( а.с. 27 ).

Також судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.10.2015 року, прийнятим у цивільній справі №127/19255/15-ц, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2003 року по 12 квітня 2015 року проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу ( а.с. 5 ).

03.03.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято рішення в справі №145/230/16-ц відповідно до якого, з урахуванням виправлень, внесених ухвалами того ж суду від 21.04.2016 року та 25.04.2016 року, розділено спільне майно набуте ОСОБА_1 за час проживання однією сім"єю з ОСОБА_2, виділивши ОСОБА_1 автобус А 092-12 Богдан, 2006 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 6-9 ).

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону №606, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На підставі викладеного вище, вважаючи, що арешт вищезазначеного транспортного засобу порушує її права та охоронювані законом інтереси, як власника, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону №606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону №606).

У розумінні положень ч. 1 ст. 57 Закону №606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч. 2 ст. 57 Закону №606).

Згідно з частиною 1 статті 73 Сімейного кодексу України та частиною 6 статті 52 Закону №606 за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. У випадках, коли частка боржника в натурі не виділена, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, беручи до уваги рішення Вінницького міського суду Вінницької області №127/19255/15-ц від 12.10.2015 року, рухоме майно, в тому числі і автобус А 092-12 Богдан, 2006 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, на час винесення відповідачем постанови від 04.11.2014 про накладення арешту, належало позивачці та ОСОБА_2, на праві спільної сумісної власності.

Статтею 71 СК України встановлено способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, абз. 2 частини першої зазначеної статті визначено, що у випадку коли дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначалось вище, відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області №145/230/16-ц від 03.03.2016 року, за позивачем визнано право власності на автобус А 092-12 Богдан, 2006 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, на який, в порядку виконання виконавчого листа 212/2-53/11 від 23.09.2014 року, державним виконавцем накладено арешт та оголошено розшук.

Згідно приписів ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до статей 317, 319 Цивільного кодексу України власник має право самостійно розпоряджатися своїм майном.

Таким чином, з огляду на вищенаведені правові норми, наявність арешту на вищевказаний автобус та заборони на його відчуження, оголошення розшуку майна перешкоджає позивачу розпоряджатись належним їй майном ( транспортним засобом).

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1 ст.2 КАС України, є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту, а також заборони відчуження та оголошення розшуку належного ОСОБА_1 транспортного засобу, а саме автобусу А 092-12 Богдан, 2006 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Частиною 2 ст. 60 Закону України " Про виконавче провадження" встановлено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Враховуючи зазначене вище суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Звільнити з під арешту та розшуку транспортний засіб - автобус А 092-12 Богдан, 2006 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, реєстраційне свідоцтво серії НОМЕР_3 від 14 грудня 2006 року.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна