Справа № 815/2293/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2293/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря - Філімоненко А.О.

за участю сторін:

представник позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представник відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування припису до акту перевірки від 25.04.2016 року №47/09,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області про визнання протиправним та скасування припису до акту перевірки від 25.04.2016 року №47/09.

Під час судового розгляду, в звязку із реорганізацією Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області та утворенням іншого субєкта владних повноважень, суд залучив до участі у справі другого відповідача ОСОБА_3 управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в адміністративному позові (а.с. 4-15), письмових поясненнях (а.с. 68-70; 121-122).

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що в ході перевірки були встановлені порушення, які зазначені в акті перевірки та наведені у письмових запереченнях, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржуване рішення є законним (а.с. 81-85).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення, представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Відповідач, на підставі ст.ст. 5, 26 Закону України «Про захист справ споживачів» є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст. 23 вказаного Закону здійснює повноваження щодо застосування штрафних санкцій до порушників законодавства в сфері захисту справ споживачів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його рішень з цього приводу, на підставі положень ст. 55 Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 17, ст. 104 КАС України підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що на підставі звернення громадянки ОСОБА_4 (Д-248) щодо протиправних дій філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» стосовно блокування внутрішньобудинкової інженерної системи та каналізації в кв. №87 за адресою: м. Одеса, вул. Добровольського, 100, згідно з наказом на проведення позапланової перевірки від 07.04.2016р. №106аг та направлення на проведення перевірки від 07.04.2016 року №147, у період з 12.04.2016р. по 25.04.2016 року (в межах десяти робочих днів) Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області проведено позапланову перевірку філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено ОСОБА_2 позапланової перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 25.04.2016 №47/09, в якому міститься припис про зобовязання усунення недоліків і вчинення певних дій (а.с. 21-24).

Не погоджуючись з висновками вказаного акту перевірки і виданим на його підставі приписом, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» оскаржено припис у судовому порядку.

Оцінюючи дії відповідача та прийняте рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України та доходить до висновку про протиправність припису до акту перевірки від 25.04.2016 року № 47/09 та необхідність скасування останнього, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Згідно п.п. 3.1, 3.3, 3.8 Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.03.2012 р. №310 (надалі Порядок № 310) за результатами проведеної перевірки посадовими особами в разі виявлення порушень вимог законодавства складається акт.

Акт складається у двох примірниках: перший залишається в органі, який провів перевірку; другий передається під підпис суб'єкту господарювання, діяльність якого перевірялася. Два примірники акта в останній день перевірки підписують посадові особи, які проводили перевірку, та суб'єкт господарювання або уповноважена ним особа.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем складено ОСОБА_2 №47/09-в від 25.04.2016р. про відмову підписання акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №29/09 від 25.01.2016р., в якому зазначено, що в останній день перевірки - 25.04.2016р. по прибуттю до позивача з метою ознайомлення керівника або його заступника з результатами перевірки та підписання акту №47/09 від 25.04.2016 р., посадовим особам відповідача було повідомлено про перебування керівного складу ТОВ «Інфокс» Філії «Інфоксводоканал» на виїзному засіданні, що унеможливило ознайомити керівника суб'єкта господарювання або його заступника, або уповноважену ним особу з результатами перевірки. Також в даному акті зазначено, що працівник юридичного департаменту позивача від ознайомлення з актом перевірки та передачі його керівникові відмовився (а.с. 29).

Однак суд зазначає, що вказаний акт не може вважатися належним доказом, оскільки особа, яка від ознайомлення з актом перевірки та передачі його керівникові відмовилась, не є керівником чи особою, яка його заміщує, а також не є уповноваженою особою на будь-які дії відносно ознайомлення та передачі документації, що надходить до підприємства від органу державного нагляду (контролю).

Слід зазначити, що посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників, а також обіймають постійно чи тимчасово посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації.

Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини (наприклад, право прийняття та звільнення працівників, застосування дисциплінарних чи адміністративних стягнень тощо).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 № 5 організаційно-розпорядчими обов'язками (наявність яких є характерним для поняття посадова особа) є обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо), тому будь-який працівник не є уповноваженою особою, вручення примірника акта яким передбачено п. 3.9 Порядку № 310.

Крім того, згідно з цим пунктом Порядку №310, у разі відмови підписати акт, посадова особа територіального органу, яка проводила перевірку, робить запис в акті про те, що зазначена особа ознайомлена із змістом акта і від його підпису відмовилася, однак розділ V акту перевірки не містить у собі таких відомостей і відповідно підтверджує факт не надання його примірника уповноваженій посадовій особі позивача (а.с. 24).

Водночас, суд зазначає, що відповідно до п.3.10 вказаного Порядку у разі відмови представника суб'єкта господарювання від підпису, що підтверджує отримання акта для вручення керівникові суб'єкта господарювання, його копія протягом трьох робочих днів після реєстрації надсилається поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням суб'єкта, діяльність якого перевірялася.

З матеріалів справи вбачається, що акт перевірки №47/09 було складено 25.04.2016 року та 26.04.2016 року, тобто протягом трьох робочих днів після реєстрації, надіслано поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням позивача.

В акті перевірки від 25.04.2016р. №47/09 вказано про порушення позивачем ч.2 п.10; пп.4 п.32; ч.5 п.15; пп.1 п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (надалі - Правила № 630), п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №474 від 08.07.2015р.; ч.4 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014р. №1314-VІІ; п.2, п.3 ч.1 ст.4, ч.3 ст.6, ч.1 ст.14, абз.1 ч.4 ст.17; ч.1, ч.4 ст.19; п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів»; ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення».

Також в акті перевірки від 25.04.2016р. №47/09 вказано про порушення позивачем ч. 2, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 8 Правил №630, що виразилось у внесенні в договір №45600/5 від 25.05.2011р., укладений з споживачем ОСОБА_4, несправедливих умов - включені умови, які не передбачені типовим договором про надання послуг з централізованого постачання води і водовідведення. Зокрема, такими несправедливими умовами, на думку відповідача, є право позивача на відмову у наданні послуг та дострокового розірвання договору у випадку порушення взятих на себе споживачем договірних відносин в частині сплати вартості спожитих послуг, а також зазначення про обов'язок споживача проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку. Також, відповідачем вказано про відсутність у даному договорі розділу «Точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві».

Складовою частиною даного акту є припис, яким зобов'язано відновити послугу з водовідведення за адресою: АДРЕСА_1; провести перерахунок розміру плати за фактично ненадані послуги з водовідведення у період з 27.07.2015р. до дня відновлення послуги водовідведення, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №151 від 17.02.2010р.; провести коригування нарахувань за послуги з централізованого холодного водопостачання, які були виставлені споживачу ОСОБА_4 за нормами споживання, з урахуванням вимог ч.2 п.10 Правил №630, а саме, з урахуванням показників приладів обліку холодної води; виключити з договору несправедливі умови, зокрема п.3.3.3. та абз.5 п.7.3., друге речення пп.3.4.5.

Суд не погоджуючись з наявністю порушень, зазначених в акті, вважає надання припису безпідставним та здійсненим в порушення законодавства виходячи з наступного.

Пунктом 1.8 Порядку № 310 визначено, що у направленні на проведення перевірки зазначаються, зокрема, підстави для проведення перевірки та предмет проведення перевірки.

Відповідно до приписів ч.2 п.2.8. Порядку №310 та абз. 8 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» під час проведення позапланової перевірки з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для її здійснення, з обов'язковим зазначенням цих питань у направленні на проведення перевірки.

Як вбачається з направлення на проведення перевірки №147 від 07.04.2016р., підставою для її проведення стало звернення споживача ОСОБА_4 (№Д-248). Зі змісту звернення ОСОБА_4 вбачається, що споживач не згодна з обмеженням послуги водовідведення за адресою: АДРЕСА_1. При цьому акті від 25.04.2016 №47/09 також зазначено, що позапланова перевірка проводиться на підставі звернення споживача ОСОБА_4 щодо блокування системи водовідведення у її квартирі.

Водночас, в порушення п.1.8, ч.2 п.2.8 Порядку №310 та абз.8 п.1 ст.6 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, у направленні на проведення перевірки №147 від 07.04.2016р. не вказано предмет проведення перевірки.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, відповідач також перевіряв нарахування за послуги водоспоживання та умови договору №45600/5 від 25.05.2011р., укладеного між філією Інфоксводоканал ТОВ Інфокс та споживачем ОСОБА_4, які не були предметом звернення споживача ОСОБА_4

Тобто, як вбачається зі змісту акту перевірки та винесеного припису, відповідач, в порушення ч.2 п.2.8 Порядку №310, вийшов за межі з'ясування питань, необхідність перевірки яких стала підставою для її здійснення, тобто за межі вимог, зазначених у зверненні ОСОБА_4, а при оформленні направлення на перевірку та проведення останньої також порушено ч.5 ст.6 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Преамбулою Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою.

Дія цього Закону поширюється на всі суб'єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води (ст.2 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання").

Положеннями ст.19 Закону передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами.

Положеннями ст.20 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначені умови договору про надання послуг з питного водопостачання. Так, істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов'язки сторін договору; відповідальність сторін договору.

У договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (п.1) затверджено "Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем та споживачем ОСОБА_4 укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води № 45600/5 від 25 травня 2011 року.

З аналізу положень договору № 45600/5 від 25 травня 2011 року (а.с.107-108) вбачається внесення до розділів прав та обовязків сторін та додаткових умов договору положень (п.3.3.3 договору), які надають право ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» відмовитися від виконання обов'язків, визначених в п.3.2.1 договору щодо цілодобового подання води та приймання стоків у випадку порушення споживачем умов п.3.4.1 договору, в частині своєчасної сплати за послуги, у разі утворення заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні два місяці.

На думку відповідача, зазначені положення не передбачені типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який було затверджено вищевказаною постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, що стало передумовою для проведення відповідачем позапланової перевірки та винесення спірного припису.

Суд зазначає, що Законом, який має вищу юридичну силу в порівнянні з Постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630, надано право сторонам договору про надання послуг з питного водопостачання зазначати інші умови, в тому числі в частині прав та обовязків сторін договору, що і було зроблено сторонами під час укладання договору в травні 2011 року і що відповідає положенням ст.ст.6, ст.627, 907 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця та інші того, ч.3 вказаної статті передбачено, що за згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші умови.

З аналізу наведених положень вбачається, що договір про надання послуг з питного водопостачання може містити не лише ті істотні умови, що передбачені Законом, а також і інші положення, з приводу яких постачальник питної води та споживач дійшли згоди.

Окрім іншого, статтею 19 вказаного Закону визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Так, відповідно до п.3.3.3 договору № 45600/5 від 25 травня 2011 року виконавець має право відмовитись від виконання зобовязання, передбачених п.3.2.1 (постачання води та здійснення водовідведення) договору, в разі порушення споживачем п.3.4.1 (оплата води та водовідведення) договору при виникненні заборгованості, яка перевищує вартість водокористування за останні два місяці. Згідно абз.5 п. 7.2 договору № 45600/5 від 25 травня 2011 року договір може бути достроково розірвано, якщо заборгованість перевищує вартість водовикористання за останні два місяці.

З аналізу наведених положень можна дійти висновку, що сторонами вищевказаного договору прописано можливий алгоритм дій філії Інфоксводоканал ТОВ Інфокс в разі відсутності оплати споживачем за отримані товар та послуги (вода та водовідведення), тобто у разі невиконання саме споживачем своїх обов`язків за укладеним договором. Вказаний алгоритм має ймовірний характер, про що свідчить формулювання «виконавець має право відмовитись», «може бути достроково розірвано».

Більше того, постачальник повноважний скористатись правами, передбаченими п.3.3.3, виключно в разі не виконання спершу споживачем власних зобовязань за договором, що є обґрунтованою та розумною реакцією постачальника товарів/послуг на відсутність оплати за вже отриманий товар і що відповідає положенням ст.ст. 610, 611, 651 ЦК України.

Також, слід зазначити, що сама по собі відмова філії Інфоксводоканал ТОВ Інфокс від здійснення водовідведення не впливає на розмір та стягнення заборгованості за водопостачання, яка сформувалась станом на таку відмову.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вказані положення договору (п.3.3.3, абз.5 п. 7.2) № 45600/5 від 25 травня 2011 року не можуть вважатися несправедливими умовами, рівно як і не можуть вважатися агресивною, нечесною підприємницькою практикою, (у тому числі у зв`язку з тим, що вони взагалі не підпадають під визначенні категорії в контексті ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів"), а є розумним та достатнім заходом постачальника товару/послуг, направленим на перешкоджання збільшення заборгованості споживача та, відповідно, нанесенню постачальнику збитків та відповідають положенням вказаних норм ЦК України.

При цьому, за приписами ч.1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Крім того, статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні належні докази, зокрема рішення суду про визнання договору №45600/5 від 25.05.2011р. недійсним.

Крім того, посилання відповідача у письмових запереченнях на положення Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", зокрема щодо встановлення права підприємства питного водопостачання у разі внесення споживачем не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання є необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, за приписами ст.ст.22, 23 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Підприємства питного водопостачання відповідно до ст. 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» у разі внесення споживачем не в повному обсязі плати за

використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня

екологічної броні питного водопостачання.

Екологічна броня питного водопостачання це мінімальний рівень використання питної води споживачами (крім населення), необхідний для запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру (ч.1 ст.1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання").

Таким чином, вказані обмеження питного водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання не застосовуються до населення, при цьому з боку позивача водопостачання споживача ОСОБА_4 не було обмежено чи припинено.

Щодо посилання в акті перевірки на порушення позивачем п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №474 від 08.07.2015; ч.4 ст.17 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність; абз.1 ч.4 ст.17; п.5 ч.1 ст.21 Закону України Про захист прав споживачів, ч.2 п.10; пп.4 п.32; ч.5 п.15; пп.1 п.32 Правил №630, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ст. 9 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність (від 11.02.1998р. №113/98-ВР, який діяв до 01.01.2016р.) засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється використовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати на прокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку (первинну або періодичну) або державну метрологічну атестацію.

Відповідно до п.15 Правил №630 засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Відповідно до ДСТУ 2681-94 Метрологія. Терміни та визначення повірка засобів вимірювальної техніки (засобів вимірювань) це визначення похибок ЗВТ (ЗВ) і встановлення їх придатності до застосування, (п.9.14); точність засобу вимірювання це характеристика засобу вимірювання, яка визначає близькість його показів до істинного значення вимірювальної величини (п.7.5). Тобто, без проведення передбаченої чинним законодавством чергової повірки ЗВТ, не можливо встановити близькість його показів до істинного значення вимірювальної величини, а тому показання ЗВТ, який не пройшов повірку, не можна вважати істинними та приймати такі показання при обліку спожитих послуг.

Відповідно до ст.41 Закону України Про питну воду та питне водопостачання облік у сфері питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання і споживачами за допомогою технічних засобів, що внесені до державного реєстру засобів вимірювальної техніки. У разі відсутності таких технічних засобів облік питної води тимчасово здійснюється розрахунковим шляхом згідно з установленими нормами.

Згідно п.20 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або затверджених нормативів (норм) споживання.

Так, заявниця ОСОБА_4 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2, в якій встановлено лічильники холодної і гарячої води, а у вказаній квартирі зареєстровано 7 осіб.

З 01.07.2008 р. нарахування за послуги водоспоживання по даному особовому рахунку 7 здійснювались згідно показань двох водолічильників марки КВ-1,5: один холодної (№167298) та один гарячої води (№183508).

За умовами пп.3.4.5 договору №45600/5 від 25.05.2011р. споживач ОСОБА_4 здійснює періодичну повірку квартирних приладів обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки прилад обліку води, встановлений у квартирі АДРЕСА_3, своєчасно не пройшов періодичну повірку, його показання не можливо було враховувати при обліку та у розрахунках за послуги водопостачання та водовідведення. В звязку з цим, у період з 01.02.2014р. по 25.02.2015р. (момент проведення повірки) нарахування по даному особовому рахунку здійснювалися на підставі п.21 Правил № 630, тобто, згідно з нормативами (нормами) споживання, виходячи з кількості зареєстрованих осіб та відповідно до діючих тарифів.

Посилання відповідача в акті перевірки на порушення Позивачем п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №474 від 08.07.2015р. та ч.4 ст.17 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність є помилковим, оскільки відповідні положення вказаних нормативно-правових актів набрали чинності тільки з 1 січня 2016 року, в той час як строк проведення чергової державної повірки засобу обліку холодної води, встановленого за адресою ОСОБА_4, настав до 1 січня 2016 року.

Так, відповідно до п.1 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року, крім пункту 9 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення", який набирає чинності з дня опублікування цього Закону.

Щодо відсутності у договорі №45600/5 від 25.05.2011р. розділу Точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві суд зазначає, що відповідно до п. 7.4 цього договору всі питання, які не знайшли відображення в ньому, регулюються Правилами №630. В типовому договорі до даних правил (п. 22) врегульовано дане питання і визначено такі точки розподілу. Однак, як зазначено позивачем, даний розділ не включено до договору №45600/5 від 25.05.2011 р. в звязку з неможливістю визначення такої точки саме між позивачем і споживачем ОСОБА_4, оскільки мережі водопостачання і водовідведення у будинку № 100 по пр-ту Добровольського у м. Одесі перебувають на балансі і обслуговуванні КП ЖКС Північний, а ТОВ «Інфокс» надає послуги до споживача через дані мережі. При цьому точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві визначена між КП ЖКС Північний та філією «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» на підставі відповідного договору.

Окрім іншого, відповідачем зазначено, що у звязку із застосуванням позивачем умов договору п.3.3.3, абз.5 п.7.2 в частині відмови виконання зобов'язання з цілодобового холодного водопостачання та водовідведення стоків порушуються вимоги ч.1 ст.4 Закону України Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Так, положеннями ч.1 ст.4 Закону України Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення передбачено, що громадяни мають право, зокрема, на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище.

Разом з тим, відмова філії Інфоксводоканал ТОВ Інфокс у водовідведенні, рівно як і дострокове розірвання договору жодним чином не має причинно-наслідкового звязку із забезпеченням споживача питною водою, безпечною для здоров'я і життя останнього, оскільки, така відмова постачальника не впливає на якість та безпечність води, як для ОСОБА_4, так і для інших споживачів. Наведеними положеннями п.3.3.3, абз.5 п.7.2 договору № 45600/5 від 25 травня 2011 року не передбачено постачання споживачу питної води нижчої якості, меншого ступеня очистки, тощо, в разі утворення заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні два місяці в порівнянні з питною водою, яку споживач отримав би за відсутності заборгованості.

Відтак, приймаючи до уваги вищезазначене суд приходить до висновку, що посилання на порушення позивачем ч.1 ст.4 Закону України Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення є безпідставними. При цьому, вищевказані положення ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів" та інші положення Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", які дають підстави вважати, що позовні вимоги філії Інфоксводоканал ТОВ Інфокс про визнання протиправним і скасування припису Інспекції до акту перевірки від 25.04.2016 року №47/09 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи заявлені позовні вимоги, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» є обґрунтованими та підлягають задоволенню .

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування припису до акту перевірки від 25.04.2016 року №47/09, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис до акту перевірки від 25.04.2016 року № 47/09.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (, адреса 65039, м. Одеса, вул. Басейна, 5) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 19.08.2016 року.

Суддя Бутенко А.В.

.