Справа № 22-а/0690/5967/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/5967/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів Забродського М.І.,

ОСОБА_1, при секретарі Григорович А.М.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Овруцького районного суду від 7 травня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації, Головного Управління праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації, Головного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області про стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У серпні 2005 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачів недоплачені за 2002-2005 роки кошти, виплата яких передбачена ст.ст.37,39,48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". В обгрунтування позову зазначав, що є непрацюючим пенсіонером, потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати у вказаний період отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Овруцького районного суду від 7 травня 2010 року 28 вересня 2009 - року позов задоволено частково. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації провести донарахування та виплату позивачеві допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, що передбачені ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.08.2002 року по 31.07.2005 і щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону за 2008 рік за 2002-2005 роки із розрахунку мінімального розміру заробітної плати, встановленого Законом України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 та 2003 роки, „Про Державний бюджет на 2004 рік та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2005 рік та деяких інших законодавчих актів України. Дії відповідача щодо відмови у виплаті цих коштів визнані протиправними. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про постанови, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, просить змінити застосований судом спосіб відновлення його прав на стягнення, стягнути кошти по день постановленая судового рішення, зобовязати відповідача в майбутньому проводити йому нарахування спірних коштів у розмірах, визначених Законом.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення - 40% мінімальної заробітної плати.'

Всупереч вимог закону зазначена допомога виплачувалась позивачеві в розмірі 2,1 грн.

Частиною 2 ст.39 Закону в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на радіоактивно забрудненій території підвищуються у розмірах, визначених ч.1 ст.39 Закону.

Проте зазначене підвищення позивач одержував у розмірі 10,5 грн.

Також всупереч вимогам ст.48 Закону щорічна допомога на оздоровлення позивачеві у 2002-2005 роках була виплачена в розмірі 26,7 грн., хоча її розмір мав становити пять мінімальних заробітних плат (а.с.26,182,183,186,187).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір в цій частині вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме ст.ст. 37,39,48 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав та правильно вирішив спір в цій частині вимог.

Відповідачем судове рішення в даній справі не оскаржується.

Спосіб, у який відновлено порушені права позивача, узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими ст.162 КАС.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення коштів по день постановлення рішення не заслуговують на увагу, оскільки таких вимог в суді першої інстанції позивач не заявляв (а.с.241-243). А відповідно до ч.4 ст.195 КАС суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

За наведених обставин підстав для скасування постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Овруцького районного суду від 7 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: