Справа № 759/11276/16-а
Суддя: Ключник А. С.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11276/16-а

пр. № 2-а/759/270/16

18 серпня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді: Ключника А.С., за участі секретаря судового засідання Немировської А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом Святошинського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_5 про примусове видворення іноземного громадянина з території України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вказаним адміністративним позовом, в якому просить видворити громадянку Узбекистану ОСОБА_5, за межі України в примусовому порядку негайно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач без законних на то підстав перебуває на території України. Стосовно ОСОБА_5, 02.06.2016 року провідним спеціалістом сектору у справах іноземців та ОБГ Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві Коваленко Д..В, прийнято рішення, яке затверджене т.в.о. начальника Святошинського РВ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві Біденко С.А. про примусове повернення останнього з території України у термін до 11.06.2016 року. Станом на час розгляду справи рішення не виконано.

02.06.2016 року Святошинським РВ ГУ ДМС України в м. Києві було складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 203 КУпАП та постановою Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві від 02.06.2016 року притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу з тих підстав, що нею було грубо порушено встановлений порядок перебування іноземних громадян на території України, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5 у строк до 11.06.2016 року, яке не було виконано останною у добровільному порядку, а остання має бути негайно видворена за межі України.

У судовому засіданні представник позивача Коваленко Д.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з зазначених у позовній заяві підстав, а саме обґрунтоване ухилення відповідача від видворення за рішенням органу ДМС.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що прибула на територію України в лютому 2016 року з метою працевлаштування, паспорт втратила, до Державної міграційної служби України з приводу реєстрації її перебування на території України та оформлення дозвільних документів на проживання не зверталась. Визнала, що працює продавцем «шаурми» у МАФІ, без оформлення трудового договору. Працівникам міграційної служби не пред'являла паспорт громадянки Республіки Узбекистан, оскільки паспорт втрачено. Не заперечувала, що працівники міграційної служби пропонували їй пред'явити свій паспорт, а також роз'яснили її права звернутися до міграційної служби для отримання дозволу про право на проживання на території України, однак вона цього не зробила і територію України у визначений строк до 11.06.2016 року не покинула. Чому не звернулась за дозволом на проживання пояснити суду не змогла, а невиконання рішення міграційної служби про примусове повернення за межі України не виконала, оскільки відсутні грошові кошти для цього. Просила не видворяти її з України, надати можливість звернутися до міграційної служби для отримання дозволу на проживання.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 50 КАС України, Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Судом встановлено, що громадянка Республіки Узбекистану ОСОБА_5 прибула на Україну в лютому 2016 року.

За даними протоколу про адміністративне правопорушення складеного 02.06.2016 року Святошинським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, 02.06.2016 року за адресою - м. Київ, вул. Г.Юри, 9 було виявлено громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_5 яка порушила встановлений порядок перебування іноземних громадян на території України, а саме проживала без документів на право проживання в Україні за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 203 КУпАП.

02.06.2016 року постановою Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві від 02.06.2016 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та піддано адміністративну стягненню у виді штрафу.

Як вбачається зі змісту постанови органу міграційної служби, якою громадянка Узбекистану ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності, остання порушила встановлений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» порядок перебування іноземних громадян на території України, а саме проживала без документів на право проживання в Україні.

Крім того, відповідач не змогла пояснити, яким чином вона працевлаштувалась та працює продавцем шаурми не офіційно та без дозвільних документів про проходження нею медичного огляду, не повідомила достовірні дані її близьких чи родичів, які надають їй підтримку для проживання на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

За змістом ч. 1 ст. 30 цього ж Закону та роз'яснень, які містяться в постанові Пленум Вищого адміністративного суду України "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 31 Закону України «Про правовий статут іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду,який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

02 червня 2016 року провідним спеціалістом сектору у справах іноземців та ОБГ Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві Коваленко Д.В, прийнято рішення, яке затверджене т.в.о. начальника Святошинського РВ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві Біденко С.А. про примусове повернення ОСОБА_5 з території України у термін до 11.06.2016 року. Станом на час розгляду справи рішення не виконано.

ОСОБА_5 визнала у судовому засіданні, що вона була ознайомлена з рішенням про її примусове повернення за межі території України у термін до 11.06.2016 року, їй було роз'яснено право до закінчення встановленого терміну звернутися до міграційної служби за отриманням дозволу на тимчасове проживання на території України, а також право оскарження до суду прийнятого рішення про його примусове повернення за межі України, однак своїми правами не скористалась, територію України не покинула через відсутність грошових коштів.

Судом достовірно встановлено і підтверджено наявними матеріалами справи, що у відповідача законні підстави для знаходження на території України відсутні, залишати територію України наміру не має, тому є всі підстави вважати, що громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1 ухилилась від виконання зазначеного вище рішення про її примусове повернення за межі України.

Крім того, ст. 4 вищевказаного Закону визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однак, суду, при розгляді даної справи, жодних підстав, які визначені в наведеній статті, відповідачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що обставини, які зазначені ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 31 Закону України «Про правовий статут іноземців та осіб без громадянства», що унеможливлювали би примусове видворення відповідача за межі України не встановлено. Також не встановлено і обставин, відповідно до яких на відповідача поширювалась би дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Порушення відповідачем законодавства України про перебування на території держави, невжиття заходів щодо вчинення будь-яких дій щодо легалізації перебування на території іноземної для відповідача держави, яка не має офіційного джерела існування, що також стало підставою для її ухилення від виїзду за межі території України у зв'язку з прийняттям 02.06.2016 року органом ДМС рішення про її примусове повернення з території України, що є достатньою підставою для примусового видворення її з України за судовим рішенням.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію». Примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також беручи до уваги, що відповідач не має дозволів на право перебування на території України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішень про її примусове повернення, що є підставою для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України.

Відповідно до п. 22 ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» стосовно іноземців та осіб без громадянства, котрі не мають коштів для відшкодування витрат, пов'язаних з видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок держави.

Таким чином, враховуючи майновий стан відповідача, суд вважає за доцільне усі витрати, пов'язані з примусовим видворенням за межі України, здійснити за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України, судові витрати з відповідачів не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 9, 16, 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію», керуючись ст.ст. 50, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 173, 183-5 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Святошинського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 про примусове видворення іноземного громадянина з України - задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок коштів державного бюджету України.

На підставі п. 5 ч. 2 ст.256 КАС України допустити негайне виконання постанови.

Копію постанови суду невідкладно видати сторонам по справі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі їх оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанова суду в адміністративних справах, передбачених цією статтею, може бути оскаржені в апеляційному порядку в п'ятиденний строк з дня їх проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя А. Ключник