Справа № 127/22965/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/22965/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Іщук Т.П.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

17 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департамента соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом щодо визнання протиправними дії Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради та стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2014 рік.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано дії Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради в частині не донарахування та не виплаті позивачу разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік у відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними, зобов'язано Департамент соціальної політики Вінницької міської ради здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до частини 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з урахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Водночас, вказаною постановою зобов'язано Департамент соціальної політики Вінницької міської ради подати до суду звіт про виконання останньої у місячний строк з дня набрання постановою законної сили.

23 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про накладення штрафу на посадову особу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради за ненадання звіту про виконання судового рішення по адміністративній справі №127/22965/14-а.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2016 року в задоволенні заяви позивача відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції. В апеляційній скарзі апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з'явились хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні обов'язковою не визначалась, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції постановою від 24 листопада 2014 року зобов'язав Департамент соціальної політики Вінницької міської ради у місячний строк з дня набрання постановою законної сили подати до суду звіт про її виконання.

Постанова набрала законної сили відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року.

Як встановлено судом першої інстанції, 28 квітня 2015 року Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради був поданий звіт про виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року в частині нарахування ОСОБА_2 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік у сумі 4782 грн. з урахуванням виплаченої суми та відповідно наданий розрахунок грошової компенсації на оздоровлення за 2014 рік. Щодо виплати цієї суми вказано, що вона буде проведена після здійснення фінансування в порядку і в межах обсягів призначень, передбачених в Державному бюджеті України на відповідні бюджетні програми. З метою виконання судового рішення боржником до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації направлявся відповідний запит, про що свідчить лист від 20.04.2015 року за №08-00-019-13924. Останнім повідомлено, що паспортом Програми за КПКВ 2501200 на 2015 рік передбачені напрямки фінансування лише для здійснення поточних виплат, що відповідають розмірам, встановлених постановами Уряду. Інформація про обсяг коштів на виконання судових рішень подається до Мінсоцполітики України та виділення додаткових коштів вказаного спрямування можливе тільки за умови їх надходження від головного розпорядника коштів.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції, виходив з того, що накладення штрафу в даному випадку є правом судового органу, а не його обов'язком, до того ж факт недобросовісної поведінки боржника встановлено не було, оскільки невиконання рішення суду в частині виплати грошових коштів позивачу відбулося з нежалежних від боржника причин.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Апелянт в скарзі зазначає, що суд першої інстанції протиправно не застосував до відповідача штраф за несвоєчасне виконання постанови суду.

Однак, колегія суддів зазначає, що підстави застосування штрафу до відповідача, відповідального за виконання судового рішення, визначено ч.2 ст.267 КАС України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 267 КАС України за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Отже, згідно вказаної норми права штраф застосовується у разі неподання звіту про виконання постанови суду або за наслідками розгляду судом такого звіту.

Проте, у даному випадку необхідно враховувати, що суд має право, але не зобов'язаний накладати штраф. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання постанови, діяли добросовісно, то саме лише невиконання постанови не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.

Окремі порушення під час виконання постанови суду не можуть бути підставою для накладення штрафу, якщо відсутній причинно-наслідковий зв'язок між цими порушеннями і невиконанням постанови.

Для того, що б накласти штраф, суддя повинен встановити, що постанова не виконана повністю або в частині, з'ясувати причини невиконання судового рішення, встановити керівника, відповідального за виконання постанови, та вислухати його. Тому питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання була висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.05.2015 у справі № 667/4594/14-а.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заява позивача про накладення штрафу на посадову особу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, яка відповідальна за виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2014 року, не підлягає задоволенню, оскільки відсутні обставини які б засвідчували порушення вказаною посадовою особою прав, свобод і інтересів особи-позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки за результатами розгляду звіту Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 28 квітня 2015 року про виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року, відсутні підстави вважати останню невиконаною.

Що ж стосується доводів позивача щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів в підтвердження повідомлення його судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду поданої ним заяви про накладення штрафу на посадову особу відповідача, то судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Порядок вручення судової повістки врегульовано положеннями ст. 35 КАС України. Частиною 11 вказаної статті зазначено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

На разі ж, в матеріалах справи наявний поштовий конверт (а.с.77), який разом з судовою повісткою був надісланий на адресу позивача, яка зазначена останнім у позовній заяві. Як вбачається з відмітки поштового відділення, осатнній був повернутий на адресу суду з відповідною відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.