Справа № 716/791/15-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 716/791/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Пухарєва О. В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

16 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач 1), ОСОБА_3 (далі - позивач 2) до Заставнівської міської ради (далі - відповідач), третя особа ОСОБА_4 (далі - третя особа) про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі в червні 2015 року звернулися до суду з адміністративним позовом в якому просили: визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Заставнівської міської ради № 62 від 20 червня 2012 року про дозвіл ОСОБА_4 на знесення аварійної будівлі вбиральні біля комунальних будинків АДРЕСА_1.

Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 являється власником АДРЕСА_1, згідно договору дарування від 27 травня 2004 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Право власності зареєстровано 28 травня 2004 року. Позивач ОСОБА_3 являється власником АДРЕСА_1, згідно договору купівлі - продажу від 29 січня 2004 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Право власності зареєстровано 09 лютого 2004 року.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 , який являється власником АДРЕСА_3, 11 червня 2012 року звернувся до міської ради із заявою, яку підписали мешканці будинків, що користувалися вбиральнею, в тому числі ОСОБА_3, про надання йому дозволу на демонтаж аварійно-небезпечної споруди (вбиральні) з метою ліквідування аварійної вигрібної ями та наведення екологічного порядку та благоустрою на прибудинковій території.

Рішенням №62 виконавчого комітету Заставнівської міської ради від 20 червня 2012 року, розглянувши заяву ОСОБА_4, враховуючи погодження Заставнівського ЖЕУТВЗ та районної санітарно-епідеміологічної станції вирішено: у зв'язку з тим, що до будинків АДРЕСА_1 підведено центральне водопостачання і водовідведення, приміщення вбиральні знаходиться в аварійному стані та ремонту не підлягає, а також з метою ліквідації вигрібної ями, впорядкування та приведення в належний стан прилеглої території, дати дозвіл ОСОБА_4 на її знесення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконавчого комітету Заставнівської міської ради №62 від 20 червня 2012 року прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Статтею 42 Земельного кодексу України (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Відповідно до ч.1, п. а) ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

До відання виконавчих органів міських рад належать повноваження управління в межах визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, зокрема управління об'єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації (п.п.1 п.а) ст.29, п.п.1 п.а) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Крім того, відповідно до п. 7 ст. 30 вказаного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Здійснивши системний аналіз наведених норм та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана будівля вбиральні належить до комунальної власності Заставнівської територіальної громади, оскільки у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

При цьому, суд першої інстанції правомірно послався на пояснення спеціаліста ОСОБА_5, який пояснив, що житлові будинки №9, 11, 13 по вул. Чорновола в м. Заставна були побудовані і введені в експлуатацію у 1960-1963 роках та не були підключені до водопостачання. Відповідно до інвентарних справ за цими будинками рахувалися певні прибудинкові території, на яких будувалися вуличні вбиральні, які не передавалися на баланс ЖЕУТВЗ, оскільки на них не виготовлялася проектна документація. Питання користування вбиральнями визначалося самими жителями будинків, а обслуговування ( викачка нечистот та вивіз сміття) здійснювалося за окрему плату жителів, які користувалися цими вбиральнями за їх заявами. На початку 2000 років було вирішено питання про проведення централізованого водопостачання та водовідведення до вказаних житлових будинків, після чого вуличні вбиральні та вигрібні ями підлягали ліквідації.

Встановлені обставини також підтверджуються листом начальника Заставнівського ЖЕУТВЗ від 09 грудня 2014 року на звернення жителів будинків №9, 11, 13 по вул. Чорновола в м. Заставна та довідкою Заставнівського ЖЕУТВЗ №134 від 17 липня 2015 року, де зазначено, що надвірні вбиральні, які знаходяться на прибудинковій території вказаних будинків не належать до балансової вартості підприємства, оскільки побудовані у 1960 році без проектної документації та після проведення централізованого водовідведення, зняті з обслуговування та підлягають ліквідації, оскільки знаходяться в аварійному стані.

Крім цього, судом першої інстанції вірно встановлено, що мешканці будинків, що користувалися вбиральнею, в тому числі позивач 2 підписали заяву про надання третій особі дозволу на демонтаж аварійно-небезпечної споруди (вбиральні), чим підтвердили своє погодження на демонтаж спірної вбиральні, а заява позивача 2 про відкликання свого підпису не має правого значення для вирішення даного спору. А той факт, що позивач 1 є власником квартири, яка знаходиться в будинку №13 по вул. В. Чорновола в м. Заставна, і згідно інвентарної справи на цей будинок, біля нього була побудована споруда вбиральні, яка не є об'єктом спору в даній адміністративній справі, свідчить про відсутність порушення прав позивача 1, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову .

Тому, враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що оскаржуване рішення виконавчого комітету Заставнівської міської ради №62 від 20 червня 2012 року прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.