Справа № 820/2440/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 серпня 2016 р. № 820/2440/16

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Ремінного В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якій уточнивши позовні вимоги просить суд:

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у формі листа-відповіді за № К-3450/0/6-3954/0/21-16 від 22.03.2016 р. у ненаданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області;

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, за заявою від 29.02.2016 р.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішення відповідача, яке прийняте за заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки, яке за змістом і формою виразилося у листі - відповіді відповідача за № К - 3450/0/6-3954/0/21-16 від 22.03.2016 р., є протиправним у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити адміністративний позов з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.02.2016 р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, в порядку ст. 118 ЗК України звернувся до відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

В квітні 2016 р., позивач, поштою отримав лист-відповідь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за № К-3450/0/6-3954/0/21-16 від 22.03.2016 р., за змістом якого слідує те, що відповідачем з метою зняття соціальної напруги серед категорії громадян - учасників АТО на постійній основі вживаються заходи щодо виявлення земель запасу, складання їх переліку, з подальшим наданням відповідних пропозицій.

Відповідач зазначив, що земельний масив, на якому позивач бажає отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства передбачається для резервування та подальшого виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції та членам сімей загиблих.

Виклавши зазначене, відповідач за клопотанням позивача вирішив і зазначив у листі, що вирішення даного питання можливе після повного першочергового забезпечення учасників антитерористичної операції та членів сімей загиблих земельними ділянками.

Суд зазначає, що згідно п. б, ч. 1, ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Відповідно до п. є, - 1 ч. 1 ст. 15-1, ч. 4, ст. 122 ЗК України до повноважень відповідача належить передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, до категорії яких відноситься земельна ділянка щодо якої позивачем подано клопотання, у власність або користування для всіх потреб.

Правовий статус відповідача визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та жилого-комунального господарства України від 03.02.2015 р. № 14, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.02.2015 р. за № 177/26622, у п.п. 12 п. 4 якого встановлено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Суб'єктам владних повноважень, які передають земельній ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею Кодексу.

Як визначено у п. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно -територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам зазначеним у ЗК України, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно -територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Заявлений позивачем розмір земельної ділянки - 2,0 га, відповідає нормам, подані документи для розгляду заяви за змістом та формою відповідають переліку, наведеному у статті 118 ЗК України.

Натомість, лист-відповідь відповідача за № К -3450/0/6-3954/0/21-16 від 22.03.2016 р. щодо розгляду заяви (клопотання) ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки і викладене в ньому обґрунтування прийнятого рішення по заяві не містить визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням указаної норми ЗК України.

Посилання відповідача у оскаржуваному рішенні на те, що земельний масив, на якому позивач бажає отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства передбачається для резервування та подальшого виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції та членам сімей загиблих, а вирішення питання позивача можливе після повного першочергового забезпечення учасників антитерористичної операції та членів сімей загиблих земельними ділянками, є безпідставними і не містять належного фактичного і юридичного обґрунтування для відмови у задоволенні заяви (клопотання) про надання запитуваного дозволу.

Законами України, якими урегульовані спірні правовідносини, не передбачають першочергове право учасників АТО на надання у власність земельних ділянок для ОСГ порівняно з іншою категорію громадян.

Надання таким громадянам земельних ділянок даної категорії земель здійснюється у загальному порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України. Жодний нормативний акт не вводить будь-яких обмежень у даному питанні відносно іншої категорії громадян, які не мають статусу учасника АТО, у тому числі обмежувати ці права у той спосіб із тих підстав, як це здійснено відповідачем у оскаржуваному листі-відповіді про відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою.

Таким чином, фактична та юридична сторони обставин справи указують на те, що відповідач своїм рішенням, ухваленим за наслідками розгляду заяви (клопотання) позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у формі листа - відповіді за № К - 3450/0/6-3954/0/21-16 від 22.03.2016 р., протиправно та безпідставно не надав запитуваний дозвіл, а отже дане рішення відповідача, ухвалене ним як суб'єктом владних повноважень, є незаконним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача на відведення у власність спірної земельної ділянки.

Щодо юридичної природи листа - відповіді як форми відмови у наданні дозволу в контексті процедури розгляду спірного питання, установленої ст. 118 ЗК України і повноважень відповідача, суд зазначає наступне.

Клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою було подано позивачем і розглянуто відповідачем у порядку ст. 118 ЗК України, про це свідчить зміст клопотання і дії відповідача, який дотримався місячного строку для розгляду даного питання, що встановлений даною нормою закону та не надав дозвіл.

Із наведеного можна зробити висновок, що відповідач розглянув клопотання згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України, а це передбачає для нього обов'язок учинити виключно два варіанта по суті дій: 1) надати дозвіл; 2) відмовити у його наданні з належних підстав і мотивів.

Будь-які дії відповідача, учинені за наслідками розгляду клопотання, які не вразилися у вигляді видачі наказу про надання дозволу, повинні вважатися відмовою у задоволенні клопотання і наданні дозволу, на це чітко спрямовує зміст положення закону, а саме - ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Тому аналіз юридичної складової спірного питання безумовно указує на те, що лист - відповідь відповідача слід розцінювати як матеріальну форму вираження дії відповідача як суб'єкта владних повноважень про відмову у надані дозволу, що й складає предмет позову у даній справі.

Щодо вимоги про зобов'язання судом відповідача надати дозвіл і дискреційні функції відповідача у даному питанні суд зазначає наступне.

Дана вимога за обставин спору не порушує дискреційних функцій відповідача, тому що:

- відповідач при розгляді клопотання вичерпав свої дискреційні функції в частині встановлення підстав для відмови у наданні дозволу, у разі відсутності таких, суд згідно із обставин справи та відповідно до ст. 162 КАС України вправі застосувати такий спосіб поновлення порушеного права як зобов'язання вчинити дію - надати запитуваний дозвіл. У даному випадку суд як орган судової влади не перебирає повноваження відповідача, а вчиняє дієві заходи судового захисту порушеного права громадянина, як менш захищеної сторони, у тому числі у спосіб який унеможливлює його подальшого порушення, зокрема шляхом зловживанням правом з боку суб'єкта владних повноважень, наприклад повторної відмови тощо.

- крім цього законодавство при таких обставинах не передбачає іншого способу поновлення порушених прав позивача, зокрема процедури, наприклад, повторного розгляду заяви про надання дозволу тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржуване рішення відповідача не узгоджуються із критеріями правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, які встановлені ч. 3 ст. 2 КАС України, згідно із якими: суб'єкт владних повноважень при прийняті рішень має діяти: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та рішень, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 58 та 129 Конституції України, ст. ст. 69, 71, 94, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним рішення - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у формі листа-відповіді за № К-3450/0/6-3954/0/21-16 від 22.03.2016 р. у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, за заявою від 29.02.2016 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (юридична адреса: майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 1 під.,6-7 пов., м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві грн. 40 коп.).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2016 року.

Суддя Тітов О.М.