Справа № 2-а-904/10
Суддя: Рум'янцева Н. О.
Дата ухвалення: 2010-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-904/2010 р.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2010 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Румянцевої Н.О.,

при секретарі - Ляшик С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення суми заборгованості в сумі 4245,00 грн.

У попередньому судовому засіданні у якості другого відповідача притягнуте Департамент праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він має статус учасника бойових дій. Згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» держава повинна виплачувати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, однак зазначена допомога виплачувалася у значно меншому розмірі, ніж це передбачено наведеною нормою Закону. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник ДПСЗН позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає що щорічна допомога виплачувалась позивачу згідно діючих норм законодавства, вважає що позивач пропустив строк звернення до суду, просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Також вказав, що у 2009 році кошти на виплату щорічної матеріальної допомоги учасникам бойових дій, були зняті збалансу ДПСЗН, тому виплатою за 2009 рік повинно займатись ГУПСЗН.

Представник ГУПСЗН в запереченнях до позову його вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає що щорічна допомога виплачувалась позивачу згідно діючих норм законодавства. Щодо здійснення виплат, то згідно ст.17-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну допомогу до 5 травня у розмірах передбачених діючим законодавством здійснюють органи праці та соціального захисту населення пенсіонерам за місцем отримання пенсії або проживанням, таким чином виплату проводить районне управління праці та соціального захисту населення.

Вислухавши думку сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни інваліда війни (посвідчення серії АА № 000272 від 29.01.1996 року на імя ОСОБА_1В.).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року за № 3551-ХП із змінами, позивач має право отримувати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі 10-ти мінімальних пенсій за віком.

Протягом 2008 2009 років зазначена допомога виплачувалась позивачу у наступних розмірах: у 2008р.- 310грн., у 2009р.- 340грн.

Відповідно до діючого на момент проведення виплат законодавства, позивач мав право на отримання разової грошової допомоги:

- у 2008році в розмірі 4810 грн. (481 х10), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком 481грн., встановленого відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»;

- у 2009році в розмірі 4980 (498 х10), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком 498грн., встановленого відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

Однак законами України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VI, «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 № 835- VI інвалідам війни, до яких відноситься позивач, була передбачена виплата щорічної разової допомоги у 2008, 2009рр. у розмірах 500грн., 540грн. відповідно.

Згідно рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008року у справі 1-28/2008 визначено, що законом про Держбюдежт не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, та те що «зупинення законом про Держбюджет дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України не відповідає Конституції України».

Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, яки виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Тому, оскільки виплата здійснювалась відповідачем із порушенням спеціального законодавства, вимоги позивача щодо виплати недоплаченої щорічної матеріальної допомоги з урахуванням індексу інфляції за 2008рік підлягають задоволенню.

Стосовно виплати за 2009рік, згідно Постанови Кабінету міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" державна допомога учасникам бойових дій встановлена у розмірі 540грн. Законом України Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено що «розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України», дана норма закону не була визнана неконституційною, тому відповідачем вірно сплачувалась щорічна допомога у відповідності з діючим законодавством.

Також необхідно зазначити, що адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру належних виплат замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень - відповідача, а так відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача конкретно визначеної суми.

Судом також встановлено, що законні права позивача були обмежені шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, Законів України, крім того, про належну виплату позивачу щорічної допомоги не було повідомлено, тому про факт порушення прав позивачу не було відомо. Отже, суд вважає, що строк для звернення до суду позивачем був пропущений з поважних причин, а тому вважає необхідним його поновити.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 159, 161-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Позов ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення, Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення суми заборгованості задовольнити частково.

Визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради неправомірними.

Зобовязати Департамент праці та соціального захисту населення м. Миколаєва перерахувати, начислити та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу за 2008рік у відповідності до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої на 2008 рік.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення заяви про апеляційне оскарження та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви.

Суддя Ленінського районного суду

м. Миколаєва Н.О. Румянцева