Справа № 800/442/16
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

10 серпня 2016 року м. Київ справа № 800/442/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Кравцов О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави України про зобов'язання вчинити певні дії, передбачені статтею 55 Конституції України, -

ВСТАНОВИВ:

8 серпня 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Вищого адміністративного суду України як до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Держави України, в якому просив:

визнати неправомірними дії чи бездіяльність Держави України в особі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі - ВККС, Комісія), яка не вжила заходів для належної перевірки викладених фактів, обставин та ознак дисциплінарного проступку судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Бишевської Н.А., не вказала дату скарги, яку не взяла до провадження;

зобов'язати Державу Україну в особі ВККС відкрити дисциплінарне провадженя стосовно судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Бишевської Н.А.;

стягнути у найкоротший термін за рахунок Державного бюджету України на користь позивача відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 30000 грн.;

скасувати ухвалу Комісії № 8вк-8758/15 від 14 червня 2016 року;

зобов'язати Державу Україну в особі ВККС дотримуватись і правильно застосовувати статті 1, 22, 32, 34, 55, 68 Конституції України, норми частин першої, другої, восьмої статті 11 Закону України «Про державну службу», статті 7 Закону України «Про звернення громадян» при прийнятті рішень із моєю скаргою від 4 листопада 2015 року та письмово повідомити мене про місце, день і час, коли скарга від 4 листопада 2015 року буде розглянута по суті;

визнати дії чи бездіяльність Держави України в особі ВККС такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної, а саме статтям 1,3,6,8,22,32,34,55,68 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію»;

зобов'язати Державу Україну в особі ВККС вжити систему заходів для позивача, спрямованих на усунення правових та інших причин виникнення складних життєвих обставин і попередження виникнення негативних суспільних наслідків, пов'язаних з відсутністю необхідної позивачу інформації, відмовою у розгляді його скарги від 4 листопада 2015 року по суті та порушення права будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, права на ліквідацію перешкод при здійсненні прав позивача та його законних інтересів після звернення до Комісії;

визнати дії чи бездіяльність Держави України в особі ВККС неправомірними з 4 листопада 2015 року по 6 серпня 2016 року під час розгляду скарги від 4 листопада 2015 року;

визнати дії чи бездіяльність Держави України в особі ВККС з 4 листопада 2015 року по 6 серпня 2016 року такими, що порушили порядок розгляду скарги від 4 листопада 2015 року щодо:

- порушення права на інформацію;

-не вжиття системи заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин виникнення складних життєвих обставин, не попередивши виникнення негативних суспільних наслідків, пов'язаних з відсутністю необхідної мені інформації про роз'яснення з приводу оскарження рішення ВККС з посиланням на законодавство, строки;

-не сприяння позивачу, як особі, що перебуває у складних життєвих обставинах, які я не в змозі подолати за допомогою наявних засобів і можливостей та контролю поведінки суддів у державній установі і протидії корупції у судовій владі;

-порушення права на ліквідацію перешкод при здійсненні моїх прав та законних інтересів після звернення до ВККС;

-порушення прав будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Перевіривши матеріали позовної заяви на предмет відповідності нормам статей 105, 106, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини п'ятої статті 18 КАС України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Отже, законодавець встановив вичерпний перелік суб'єктів, які можуть бути відповідачами у справах, які підсудні Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції.

У позовній заяві ОСОБА_1 відповідачем зазначає Державу Україну, однак справи із вимогами до даного суб'єкту не підсудні Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції. Водночас, як вбачається з матеріалів позовної заяви, вимоги позивач фактично ставить до іншого суб'єкту владних повноважень - Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно зі статтею 104 КАС України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Статтею 106 КАС України встановлені вимоги до позовної заяви, зокрема, згідно з пунктом 4 частини першої статті 106 КАС України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Отже, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Проте, вимоги позивачем визначено не чітко, не зазначено чим конкретно відповідач порушив його права та інтереси - діями чи бездіяльністю, відсутні будь-які доводи стосовно допущення суб'єктом владних повноважень порушень закону під час здійснення його владних управлінських функцій щодо позивача.

Таким чином, позивач не зазначив зміст позовних вимог у відповідності до вимог чинного законодавства.

Частиною третьою статті 106 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Статтею 4 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2016 року становить 1378,00 гривень.

Таким чином, при поданні до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру необхідно сплатити судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

До вказаної позовної заяви не додано квитанції про сплату судового збору.

Позивач просив, враховуючи його тяжкий майновий стан, звільнити від сплати судового збору. Також ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору, керуючись пунктом 13 частини другої статті 3, пунктом 9 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Однак, позивач не надав жодних документів про підтвердження свого складного матеріального становища; про підтвердження факту заподіяння йому шкоди незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи їх посадовою особою; про підтвердження свого статусу опікуна дитини - інваліда чи недієздатного інваліда.

Отже, позивач при зверненні до суду не довів тієї обставини, з якою чинне законодавство пов'язує звільнення від оплати судових витрат, тому заявлене ним клопотання не підлягає задоволенню.

Таким чином, приходжу до висновку, що дана позовна заява підлягає залишенню без руху. ОСОБА_1 необхідно надати до суду нову позовну заяву, в якій визначити відповідача, враховуючи положення статей 18,171-1 КАС України, викласти позовні вимоги відповідно до статей 105, 106 КАС України, додати до позову квитанцію про сплату судового збору або докази, що підтверджують право на звільнення від даної сплати.

Керуючись статтями 18, 105, 106, 107, 108, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Держави України про зобов'язання вчинити певні дії, передбачені статтею 55 Конституції України залишити без руху.

2. Надати позивачеві строк до 1 вересня 2016 року для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

3. Роз'яснити позивачеві, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кравцов О.В.