Справа № 820/2608/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 серпня 2016 р. № 820/2608/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі - ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулись з позовом до Харківського окружного адміністративного суду, з позовом в якому, з урахуванням позовних вимог, просять суд: визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві від 15.04.2016 р. про закінчення виконавчих проваджень ВП№46111787, ВП№46111908, ВП№46111968, ВП№46112775, ВП№46110953.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчук І.І. приймаючи оскаржувані постанови про закінчення виконавчих проваджень від 15.04.2016 р. дійшов передчасного висновку про фактичне виконання боржником - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб - постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2014 р. та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2014 р. у справі №820/17915/14. Позивачі також стверджують, що момент розгляду справи судове рішення, котре в установленому законом порядку набуло законної сили, є не виконаним. За таких обставин, у відповідача не було підстав закінчувати виконавчі провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Представник позивачів у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України, через канцелярію суду надав клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. У письмових запереченнях на позов провис суд здійснювати розгляд справи без його участі.(а.с.143).

У письмових запереченнях на позов відповідач (а.с. 139-143, 159-163) зазначив, що державний виконавець діяв в порядку та в межах встановленими Законом України "Про виконавче провадження", а всі постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень прийняті на підставі розпорядження №78-Р від 01.03.2016 року Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Золоті Ворота" Єрмака В.О. включити стягувачів в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Банк "Золоті Ворота" за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах розміру, визначеному ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", розміщених за договорами банківського рахунку у ПАТ "Банк "Золоті Ворота". За таких підстав, відповідач вважає позов необґрунтованим та просить суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Клопотань про перенос розгляду справи суду не надсилав, правом надати письмові пояснення чи заперечення не скористався.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень на позов, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що правовідносини з приводу розгляду адміністративним судом справ, предметом яких є рішення, дії, бездіяльність державної виконавчої служби унормовані ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), котрі відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві знаходились виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів виконавчих листів, виданих Харківським окружним адміністративним судом на виконання постанови від 14.11.2014 р. у справі №820/17915/14, залишеної без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2014 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.01.2016 р.

Зазначеними судовими рішеннями визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати позивачам належних їм коштів, розміщених за договорами банківського рахунку у АТ "Банк "Золоті ворота" та зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити дії щодо виплати грошових коштів у розмірі, визначеному ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на користь позивачів у справі.

Державним виконавцем 20.01.2015 р. винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №46112841, №46112878, № 46110802, № 46111353, №46111279, №46112566, №46112458, №46112626, №46111884, №46112419, №46112366, №46111517, №46111713, №46111795, №46112471, №46111258, №46111155, №46111045, №46111411, №46111134, №46111474, №46112775, №46112824, №46112171, №46112098, №46111068, №46112044, №46112215, №46111329, №46112684, №46110953, №4611160, №46111541, №46112375, №46112104, №46111207, №46112519, №46112579, №46112739, №46112724, №46112682, №46111734, № 46111567, №46111787, №46111416, №46112606, №46110730, №46112040, №46111968, №46111908, №46111860, №46111937, відповідно до яких боржнику - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, державним виконавцем запропоновано добровільно сплатити заборгованість перед позивачами протягом 7 днів, а також роз'яснено боржнику його право та порядок оскарження постанови державного виконавця, попереджено про те, що у разі не виконання боржником добровільно рішення протягом встановленого строку, рішення буде виконано примусово зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Як встановлено судом з матеріалів справи, державним виконавцем на адресу боржника направлялися вимоги від 03.02.2015 р., від 11.03.2015 р. та від 01.04.2015 р. про зобов'язання боржника в п'яти денний термін з дня отримання вимоги вчинити дії щодо виплати стягувачам грошових коштів у розмірі, визначеному ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

20.03.2015 р. та 24.04.2015 р. державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафу за невиконання вимоги від 11.03.2015 р. у розмірі 680,00 грн. та від 01.04.2015 р. у розмірі 1360,00 грн.

27.04.2014 р. державним виконавцем винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень з підстав передбачених п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначені постанови були оскаржені стягувачами до Харківського окружного адміністративного суду шляхом подання позову про визнання протиправними та скасування зазначених постанов.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2015 р. у справі №820/5561/15 позов стягувачів задоволено, постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження було визнано протиправними та скасовано. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015 р. зазначену постанову залишено без змін. (а.с.51-57, 58-62).

Постановами від 07.10.2015 р. державний виконавець поновив виконавчі провадження на підставі зазначених судових рішень.

15.04.2016 р. державним виконавцем прийнято постанови про закінчення виконавчих проваджень з примусового виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2014 р. та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2014 р. у справі №820/17915/14 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. (а.с.195-214).

Перевіряючи відповідність закону спірних рішень та дій суб'єкта владних повноважень, суд відмічає, що критерії правомірності рішень та діянь суб'єкта владних повноважень викладені законодавцем в ч. 3 ст. 2 КАС України.

Досліджуючи обставини дотримання відповідачем згаданих критеріїв при реалізації владної управлінської функції у спірних правовідносинах, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 86).

Керуючись приписами ст. 11 КАС України, а також наведених норм процесуального закону, суд встановив, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 згаданого Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судовим рішенням щодо якого здійснюються заходи примусового виконання зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити дії щодо виплати грошових коштів у розмірі, визначеному ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Дане рішення має майновий характер, оскільки передбачає комплекс дій визначених законодавством, що опосередковують зміни майнового стану стягувачів за виконавчим провадженням, а саме: одержання ними коштів, у розмірі залишків грошових коштів на їх рахунках, відкритих в АТ "Банк Золоті ворота", в межах 200 тис. грн.

Обов'язок здійснення компенсації таких коштів відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" покладається на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який є боржником у виконавчих провадженнях.

Порядок відшкодування гарантованих сум вкладникам Фондом гарантування вкладів фізичних осіб визначається розділом IІІ. "Порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами" Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14.

Згідно вказаного розділу виплати здійснюються через банки-агенти на підставі укладених з ними договорів (п. 6).

Пунктами 2-4 розділу IІІ Положення передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку (поданого уповноваженою особою Фонду) реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Загальний реєстр складається на паперових носіях та в електронному вигляді.

Загальний реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду.

Фонд складає зміни та доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України (здійснює перерахування гарантованої суми відшкодування та передачу інформації про вкладників, яким здійснюється виплата відшкодування, до банків-агентів відповідно до умов договорів із банками-агентами) не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Із викладеного вбачається, що виконання всіх необхідних дії Фондом не обмежується затвердженням змін та доповнень до загального реєстру вкладників АТ "Банк "Золоті ворота", а включає, ще укладення договору з банком-агентом, перерахування гарантованої суми відшкодування та передачу інформації про вкладників, яким здійснюється виплата відшкодування, до банків-агентів відповідно до умов договорів із банками-агентами.

На письмові запити ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ПАТ "УкрСиббанк" надано інформацію, згідно якої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з 31.05.2016 року та з 07.06.2016 р. поновлено виплати вкладникам АТ "Банк "Золоті ворота" через відділення ПАТ "УкрСиббанк", проте відносно виплати вкладів вказаних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до ПАТ "УкрСиббанк" інформація не надавалася. (а.с.180-183).

Таким чином, вказані особи на момент ухвалення даного рішення не отримали гарантованої суми вкладу.

Тобто Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення суду у справі №820/17915/14 у повному обсязі не виконано, а саме: не перераховано гарантовані суми відшкодування та не передана інформація про вкладників, яким здійснюється виплата відшкодування, до банку-агенту - ПАТ "УкрСиббанк".

За таких підстав, суд доходить висновку, що державним виконавцем передчасно зроблено висновок про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом боржником, а отже і про відсутність підстав для закінчення виконавчих проваджень на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Конституційний суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення від 13.12.2012 р. №18-рп/2012), невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення від 25.04.2012 р. №11-рп/2012).

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Шматько проти України" (рішення від 20.07.2004 р.), Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначені положення законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення належними та допустимими доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах та у способи, що передбачені Конституцією України та законами України.

Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути прийнято з дотриманням вимог Конституції України та законів, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, як того вимагають положення ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Оскільки, постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо закінчення виконавчих проваджень є такими, що не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", останні підлягають скасуванню.

Отже, судовим розглядом встановлений факт порушення спірними рішеннями та діями відповідача прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а відтак позов належить задовольнити.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161 ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Скасувати постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві від 15.04.2016 р. про закінчення виконавчих проваджень ВП№46111787, ВП№46111908, ВП№46111968, ВП№46112775, ВП№46110953.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Панченко