Справа № 826/9467/15
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року К/800/45183/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2015 року по справі № 826/9467/15

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо незарахування позивачу періодів навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 20 липня 2000 року по 20 червня 2002 року та у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 1 вересня 2002 року по 13 серпня 2006 року до загального строку військової служби; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу періоди навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 20 липня 2000 року по 20 червня 2002 року та у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 1 вересня 2002 року по 13 серпня 2006 року до загального строку військової служби та здійснити відповідний перерахунок грошового забезпечення згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилаючись на Конституцію України; статтю 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції від 25 березня 1992 року), а також пункт 4 Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93 (втратив чинність на підставі Указу Президента України від 7 листопада 2001 року № 1053/2001), просив задовольнити позов.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 в період з 20 липня 2000 року по 20 червня 2002 року проходив навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна.

У період з 1 вересня 2002 року по 13 серпня 2006 року позивач навчався в Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» за спеціальністю 7.160102.

14 серпня 2006 року між позивачем та Військовим інститутом телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» було укладено контракт про проходження військової служби, згідно якого ОСОБА_1 призначено на посаду курсанта та присвоєно військове звання «Рядовий».

З 23 червня 2007 року ОСОБА_1 проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач, вважаючи, що під час розрахунку вислуги років військової служби відповідачем йому частково не враховано періоди військової служби, зокрема, періоди навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 20 липня 2000 року по 20 червня 2002 року та у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 1 вересня 2002 року по 13 серпня 2006 року, 21 квітня 2015 року звернувся до командира Військової частини з рапортом про зарахування йому до загального строку військової служби (та внести зміни в послужний список) вказаних періодів навчання та здійснення відповідного перерахунку грошового забезпечення згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідачем у задоволенні заяви позивача відмовлено. Відмова мотивована тим, що навчання у військовому ліцеї не відноситься до військової служби, а є підготовкою громадян до військової служби. Щодо зарахування навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до загального строку військової служби, то відповідач повідомив, що початком проходження військової служби вважається, у тому числі, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу, як наслідок, день зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу не є початком проходження військової служби.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

На строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку) (частина 1 статті 15 Закону № 2232-ХІІ).

Тобто, необхідною умовою прийняття на строкову військову службу в мирний час є, зокрема, досягнення громадянином України чоловічої статті призовного віку, передбаченого у вказаній вище нормі.

Відповідно до частини 2 статті 15 вказаного Закону громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частиною четвертою статті 2 № 2232-ХІІ визначено виключний перелік видів військової служби : строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону № 2232-ХІІ початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Починаючи з 18 червня 1999 року, стаття 24 вказаного Закону не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).

Зазначена норма Закону № 2232-ХІІ передбачає, що початком проходження військової служби є: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» Київський військовий ліцей на базі Київського суворовського військового училища, в якому з 20 липня 2000 року по 20 червня 2002 року навчався ОСОБА_1 , створений, зокрема, з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанції про те, що Київський військовий ліцей, в якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону № 2232-ХІІ, а тому строк його навчання не може бути зараховано до загального строку військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині 4 статті 2 цього Закону.

Аналогічна правова позиція по даному питанню висловлена Верховним Судом України в постановах від 27 березня 2012 року справа № 21-7а12, від 16 квітня 2013 року справа № 21-107а13 та від 1 жовтня 2013 року справа № 21-330а13.

Отже, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача зарахувати період навчання позивача у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 1 вересня 2002 року по 13 серпня 2006 року до загального строку військової служби, то суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про їх необґрунтованість, враховуючи наступне.

Згідно витягу з наказу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 15 липня 2002 року № 23581с по студентському складу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації на підставі рішення приймальної комісії НТУУ «КПІ», позивача з 1 вересня 2002 року зараховано студентом першого курсу (шифр бакалаврів 1601, спеціальність 7.160102).

14 серпня 2006 року ОСОБА_1 прийнято на військову службу (навчання) та призначено на посаду курсанта та присвоєно військове звання «рядовий», що підтверджено витягом з Наказу начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (по стройовій частині) від 14 серпня 2006 року № 152.

Відповідно до абзацу п`ятого частини третьої статті 2 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент навчання позивача) до видів військової служби відноситься, зокрема військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу.

Перелік видів військової служби, визначений у вказаній нормі, на час виникнення спірних правовідносин був вичерпним.

Навчання студентів вищих військових навчальних закладів до такого переліку не входило.

Крім того, згідно з пунктом «в» частини першої статті 24 Закону (в редакції чинній в момент навчання позивача у ВІТІ НТУУ КПІ) початком проходження військової служби вважається, зокрема, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.

День зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу в розумінні приписів статті 24 Закону не є початком проходження військової служби.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо визнання правомірною відмови відповідача у зарахуванні періоду навчання позивача у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 1 вересня 2002 року по 13 серпня 2006 року до загального строку військової служби та відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Посилання в касаційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу для задоволення позову на пункт 4 Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93, що діяло до 1 січня 2002 року є безпідставними, оскільки Законом України від 18 червня 1999 року № 766-ХІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (набрав чинності 31 липня 1999 року) норму Закону № 2232-ХІІ про те, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття до військового ліцею, було виключено.

Крім того, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції з 31 липня 1999 року) передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, пункт 4 Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, який передбачав, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття до військового ліцею, з 31 липня 1999 року суперечив статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», а отже не діяв.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п`яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.