Справа № 813/744/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" серпня 2016 р. м. Київ К/800/8229/16

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Бовкуна В.В.,

та представників сторін:

позивача - Яновського О.М., Кавин М.Ф.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Золочівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Інспекція)

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2015

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016

у справі № 813/744/14 (876/388/16)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Електроконтракт Україна" (далі - Товариство)

до Інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Товариство звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.11.2013 № , згідно з яким платникові збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 998 776 грн. (у тому числі 821 356 грн. за основним платежем та 177 240 грн. за штрафними санкціями).

Справа розглядалася судами неодноразово. Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.08.2015 прийняті у справі судові акти скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому касаційний суд дійшов висновку про неповноту встановлення судами обставин справи щодо визначення суми доходу, отриманого позивачем від реалізації послуг з переробки давальницької сировини пов'язаній особі - фірмі Електроконтакт ГмбХ (Німеччина), та щодо порівняння цього доходу з сумою витрат, понесених позивачем у зв'язку з наданням цих послуг.

За наслідками нового розгляду справи постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2015, залишеною без змін ухвалю Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016, позов задоволено.

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що відповідно до облікової політики Товариства для цілей податкового обліку собівартість наданих послуг та дохід від їх реалізації визначалися позивачем поквартально (а не помісячно, як це було зроблено в акті перевірки), у результаті чого перевищення доходу від реалізації послуг пов'язаній особі над сумою витрат, понесених позивачем у зв'язку з наданням цих послуг, не виникало.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, покладеними в основу прийняття судових рішень зі спору, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові акти та повністю відмовити у задоволенні даного позову. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що судами не враховано факту виключення платником зі складу витрат за операціями з надання послуг пов'язаній особі витрат на збут, наслідком чого стало викривлення показників податкової звітності Товариства.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Інспекцією за наслідками проведення планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за той самий період, оформленої актом від 01.08.2013 № 3/22/35101874.

Під час цієї перевірки Інспекцією зроблено висновок про заниження платником оподатковуваного доходу на загальну суму 3 864 973 грн. внаслідок продажу пов'язаній особі (засновнику-нерезиденту) послуг з переробки давальницької сировини за ціною нижчою, ніж собівартість цих послуг, що призвело до завідомо збиткового характеру розглядуваних операцій та штучного заниження бази оподаткування податку на прибуток Товариства.

В ухвалі від 19.08.2015 з даної справи Вищий адміністративний суд України, керуючись положеннями підпункту 14.1.159 пункту 14.1 статті 14, абзацу другого підпункту 153.2.6 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України (далі - ПК), зазначив, що суму витрат, які враховуються при визначенні оподатковуваного доходу платника, за операціями з пов'язаною особою обмежено сумою доходу від таких операцій. Надлишок витрат (перевищення їх суми над сумою доходу від продажу) не підлягає відображенню в податковому обліку з податку на прибуток.

Також касаційна колегія наголосила, що поняття витрат, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) пов'язаній особі, у розумінні підпункту 153.2.6 пункту 153.2 статті 153 ПК охоплює всі витрати, що підлягають урахуванню в податковому обліку у зв'язку зі здійсненням відповідної операції з поставки товарів, робіт, послуг, - як-от собівартість наданих послуг, витрати на збут, адміністративні витрати тощо.

Застосовуючи наведену правову позицію до обставин даної справи, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 19.08.2015 зазначив про необхідність визначення судами суми доходу, отриманого позивачем від реалізації послуг з переробки давальницької сировини фірмі Електроконтакт ГмбХ, та порівняння цього доходу з сумою витрат, понесених позивачем у зв'язку з наданням цих послуг.

Втім всупереч вимогам частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи, судами при розгляді цієї справи проігноровано вказівки і висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в його ухвалі від 19.08.2015.

Так, суд першої інстанції зазначив, що розбіжність між даними платника та даними перевірки щодо суми доходів і витрат за операціями платника з пов'язаною особою зумовлена різними періодами обчислення цих показників (Товариством обчислювалися поквартальні значення, а Інспекцією - помісячні).

Втім такий висновок не відповідає нормам податкового законодавства, що регулює розглядувані правовідносини. Адже в силу вимог підпункту 153.2.6 пункту 153.2 статті 153 ПК витрати, понесені у зв'язку з продажем/обміном товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну.

Тобто визнання у податковому обліку витрат відповідно до цієї норми ПК ставиться у залежність від сумі доходу, одержаного в результаті понесення цих витрат, безвідносно до періоду обчислення відповідних значень.

Наведена помилковість висновків суду першої інстанції не була усунута й під час апеляційного перегляду справи. Зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду зі справи, по суті, полягає у відтворенні приписів Податкового кодексу України безвідносно до обставин даного спору.

Судами не надано будь-якої правової оцінки доводам Інспекції, викладеним у підрозділі 3.1.1 розділу 3.1 акта перевірки, щодо виключення платником зі складу витрат за операціями з пов'язаною особою - фірмою Електроконтакт ГмбХ - витрат на збут (як-от - витрат на транспортування продукції до замовника, витрат, пов'язаних із зовнішньоекономічною діяльністю, витрат, пов'язаних із купівлею запчастин та інших матеріалів тощо) при застосуванні обмежень, передбачених підпунктом 153.2.6 пункту 153.2 статті 153 ПК; не встановлено калькуляції витрат, не визначено їх суми, не перевірено суми задекларованого платником доходу від поставки пов'язаній особі послуг з переробки давальницької сировини.

На підставі викладеного, касаційна колегія вважає, що проаналізовані висновки судів попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях щодо дотримання платником правил формування витрат за спірними операціями зроблені за неповного дослідження обставин, що входять до предмета доказування у справі; наведене позбавляє суд касаційної інстанцій можливості прийняти новий судовий акт по суті спору. Допущені порушення можуть бути усунуті лише при повторному розгляді справи у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вказівки та висновки касаційного суду, викладені в цій ухвалі, надати правову оцінку доводам сторін, встановити обставини, що входять до предмета доказування у справі, та прийняти рішення у відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Золочівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі № 813/744/14 (876/388/16) скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько