Справа № 810/1405/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

18 серпня 2016 року м.Київ 810/1405/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання: Волощук Л.В.,

представників сторін:

від позивача не зявились,

від відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України у Маневицькому районі Волинської області

до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат"

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України у Маневицькому районі Волинської області з позовом до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" про стягнення надміру виплаченої пенсії у сумі 15287,66 грн.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/1405/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання призначене на 18.08.2016 зявився уповноважений представник відповідача.

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, разом з тим, 16.08.2016 надіслав до суду клопотання про здійснення судового розгляду справи за відсутності представника Управління Пенсійного фонду України.

З огляду на вказані обставини та керуючись приписами статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішив провести судовий розгляд справи за даною явкою.

До початку розгляду справи по суті суд оголосив зміст клопотання Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" від 03.08.2016 вих. № 42-2711 про закриття провадження у даній справі, а також зміст заперечень Управління Пенсійного фонду України у Маневицькому районі Волинської області на вказане клопотання відповідача від 12.08.2016 № 3166/07-04.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи викладенні у клопотанні від 03.08.2016 вих. № 42-2711 та просив закрити провадження у справі. В обґрунтування доводів клопотання про закриття провадження по справі наголошував, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Разом з цим зауважив, що така правова позиція є сталою, що підтверджується доданими до клопотання про закриття провадження у справі судовими рішеннями.

Заслухавши пояснення представника відповідача, враховуючи думку позивача, яка викладена у письмових запереченнях від 12.08.2016 № 3166/07-04), дослідивши наявні у справі докази суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, Управління Пенсійного фонду України у Маневицькому районі Волинської області просить суд стягнути з відповідача надмірно виплачену пенсію пенсіонеру ОСОБА_2 у розмірі 15287,66 грн., яка виникла внаслідок надання підприємством недостовірної довідки про заробітну плату вказаної особи.

Відповідно до статті 101 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що під поняттям «майнова шкода» слід розуміти майнові та/чи грошові збитки, спричинені юридичній, фізичній особі або державі, а згідно з приписами частини 2 статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються, зокрема, витрати зроблені управненою стороною, судом встановлено, що предметом даного адміністративного позову є стягнення з відповідача майнової шкоди (збитків), спричинених переплатою пенсії громадянину ОСОБА_2 внаслідок видачі підприємством довідки з недостовірними даними.

Повернення надміру сплачених пенсій регулюється Постановою Правління пенсійного фонду від 21.03.2003 № 6-4 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення» та Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

Приписами частини 1 статті 50 вказаного Закону передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

У свою чергу, суд звертає увагу, що приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини четвертої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Водночас, як вже зазначалось предметом даної адміністративної справи є виключно стягнення майнової шкоди (збитків) з юридичної особи.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини четвертої статті 50 кодексу адміністративного судочинства громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами субєктів владних повноважень.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом субєктів владних повноважень.

Разом з цим позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення субєкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом субєкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена колегіями суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 22.09.2015 № 21-2209а15, від 22.09.2015 № 1884а15, від 21.06.2016 № 21-618а16.

Так у вказаних рішеннях Верховним Судом України було вказано, що спори про стягнення з фізичної особи переплаченої суми допомоги по безробіттю та пенсії є не публічно-правовими, а приватно-правовими і мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до вимог частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що відносини про стягнення матеріальної шкоди, завданої органу Пенсійного фонду України внаслідок безпідставно виплачених коштів на підставі наведених норм за своєю правою природою є цивільно-правовими, а не адміністративними.

Отже, враховуючи те, що спір у даній справі виник з цивільно-правових відносин, то при вирішенні даної справи слід керуватися нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, а справу розглядати в порядку господарського чи цивільного судочинства, в залежності від суб'єктного складу учасників.

Судом встановлено, що склад учасників у даній справі відповідає приписам статті 1 Господарсько-процесуального кодексу України, а тому підвідомчий господарським судам.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

З огляду на зазначене та відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так само, у разі, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що відповідно до приписів пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі 810/1405/16 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Маневицькому районі Волинської області до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" про стягнення заборгованості надміру виплаченої пенсії у сумі 15287,66 грн.

2. Копію ухвали про закриття провадження в адміністративній справі надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні, або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панова Г. В.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.08.2016.