Справа № 372/1260/16-а
Суддя: Болобан В. Г.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/1260/16-а
Провадження № 2-а-77/16
П О С Т А Н О В А
Іменем України
17 серпня 2016 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Болобана В.Г.,

за участі секретаря Рудніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати відмову Міністерства оборони України у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії неправомірною, зобов`язати здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання ІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності 14 жовтня 2011 року та зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання постанови.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що з 03 травня 1984 року по 03 лютого 1985 року він проходив військову строкову службу в Республіці Афганістан та отримав статус «Учасника бойових дій», під час проходження військової служби отримав гіпертонічну хворобу.

08 листопада 2007 року протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України № 11 було встановлено причинний зв`язок хвороби позивача з виконанням обов`язків військової служби в Республіці Афганістан.

10 січня 2008 року комісією МСЕК позивачу з 09 січня 2008 року до 01 лютого 2013 року була встановлена третя група інвалідності, а з 14 жовтня 2011 року довічно була встановлена друга група інвалідності з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку в країні, де велися бойові дії.

Позивач зазначив, що 22 січня 2016 року звернувся до Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України з заявою на отримання грошової допомоги, який в свою чергу направив зазначені матеріали до Міністерства оборони України, що підтверджується листом № 2/5/311 від 04 лютого 2016 року.

12 квітня 2016 року позивачу в Обухівському районному військовому комісаріаті був наданий лист відповідача від 11 березня 2016 року №248/3/6/1274 про відмову в задоволенні заяви.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Міністерства оборони України в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, він не має права на отримання такої грошової допомоги, оскільки отримав інвалідність вже після спливу трьох місяців після звільнення зі служби.

Представник відповідача Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача Адміністрації Державної прикордонної служби України в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та просив відмовити в задоволенні позову на підставах зазначених в запереченні проти адміністративного позову.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги такі обставини.

Позивач у період з 03 травня 1984 року по 03 лютого 1985 року проходив військову строкову службу в Республіці Афганістан та отримав статус «Учасника бойових дій», що підтверджується копією військового квитка.

Згідно із витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 08.11.2007 № 11, захворювання позивача пов`язано з виконанням обов`язків військової служби в Республіці Афганістан.

14.10.2011 року комісією МСЕК довічно була встановлена II група інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки.

Вподальшому, з метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою та надав копії необхідних документів.

Згідно із листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.02.2016 № 2/5/311 позивачу повідомлено, що його документи направлені до департаменту фінансів Міністерства оборони України.

12 квітня 2016 року позивач отримав від ІНФОРМАЦІЯ_1 лист від 11.03.2016 № 248/3/6/1274 про відмову в задоволенні заяви, в якому зазначено що позивач не має права на отримання грошової допомоги, так як інвалідність настала пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року встановлено, що «допомога, що не була призначена, призначається и виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги».

Друга група інвалідності була встановлена позивачу з 13.11.2013 року, а тому він має право на допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» .

Пунктом 1 даної Постанови затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а пунктом 2 Постанови визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Відповідно до п. 2 п.п. 4 Порядку: «Одноразова грошова допомога виплачується: військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, у розумінні Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей", не пов`язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов`язується із фактом та часом встановлення інвалідності військовослужбовцю, який звільнений з військової служби, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Дана позиція визначена в Постановах колегії судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року та 21 квітня 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Матеріалами справи безспірно підтверджено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язані із виконанням ним обов`язків військової служби в Республіці 03 травня 1984 року по 03 лютого 1985 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності довічно.

Судом встановлено, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велися бойові дії порядок призначення і виплата, якої повинна відбуватись на підставі Кабінету Міністрів України від № 499 від 2008 року.

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні, аналізуючи докази позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, а відповідачем (МО України) йому було відмовлено безпідставно. Однак, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Міністерства оборони України подати до суду звіт про виконання постанови.

Керуючись статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, статтями 9, 11, 69-71, 86, 99, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати відмову Міністерства оборони України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії неправомірною.

Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі настання II групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності 14 жовтня 2011 року з урахуванням індексу інфляції на день прийняття постанови суду.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Обухівський районній суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

СуддяБолобан В. Г.