Справа № 815/2054/16
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2054/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональні телекомунікації» до СДПІ з ОВП у м.Одесі МГУ Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.12.2015 року №, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональні телекомунікації» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.12.2015 року №.

В судовому засіданні 12.08.2016 року представниками позивача були підтримані позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач у 2013-2014 роках не порушував законодавства з питань оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства та не порушував законодавства, яке регламентує обіг готівкових коштів з підстав, зазначених у позовній заяві.. Представник відповідача СДПІ заперечив проти задоволення позовних вимог пославшись на те, що позивач у своїх філіях на території України припустився цілу низку порушень законодавства з питань оприбуткування готівкових коштів в касах підприємств та обігу готівки, за що до нього законно застосовані штрафні санкції, в розмірі визначеному законодавством.

Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач СДПІ з обслуговування великих платників податків у м.Одесі, на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

На підставі наказу керівника СДПІ була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.07.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2013 року по 31.12.2014 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт №61/28-08-42/30109015/16 від 20.11.2013 року, на підставі якого було встановлено порушення п.2.6,2.8 гл.2, п.3.1, 3.2, 3.5, 3.6 гл.3, п.5.4 гл.5, п.7.41 гл.7 Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті.

За результатами проведеної перевірки відповідачем 01.12.2015 року прийняте податкове повідомлення-рішення № (а.с.13 т.1) про застосування штрафних санкцій, передбачених абз.2, абз.3, абз.6 п.1 Указу Президента України від 12.06.1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» на загальну суму 7697122,64 грн.

Розглянувши оскаржений акт суб'єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах

повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В акті перевірки (абз.10 п.3.8.2.) зазначено про порушення підприємством п.2,6 гл.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320 (далі - Положення 637), а саме, в акті зазначено про, нібито, виявлення факту не оприбуткування готівки у відокремленому підрозділі м. Луганськ за період 05.05-23.06.2014 на суму 419 319,09 грн. В своїх висновках податковий орган посилається на відсутність ведення касової книги та оформлення касових ордерів у підрозділі у зазначений період. Слід зазначити, що такий висновок податківців прямо суперечить вимогам названого вище пп..2.6 п.2 Положення 637, в якому зазначено, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суд погоджується з позицією представника позивача про те, що до перевірки підприємством були надані документи, які підтверджують відсутність порушень за 05.05.2015 року, а саме прибутковий касовий ордер на оприбуткування готівки у сумі 7773,00 грн. отриманої за послуги зв'язку через РРО у абонзалах, та яку було вилучено операцією "службова видача" зі скриньки РРО (DATECS FP-3530T фіскальний номер), видатковий касовий ордер на видачу під звіт співробітнику ОСОБА_1 готівки у сумі 7773,00 грн., та лист касової книги відокремленого підрозділу де відображено рух коштів за 05.05.2014, зазначені операції були проведені згідно розпорядження по підприємству №908/4-ОД від 05.05.2014 року.

У даному розпорядженні визначено, що під впливом зовнішніх факторів (зона проведення АТО) у підприємства виникли проблеми з інкасацією та отриманням у банківський установі готівкових коштів, та користування банкоматами для видачі заробітної плати співробітникам. Саме з цієї причини співробітник ОСОБА_1 отримала та видала, згідно платіжної відомості №166 від 05.05.2014 року суму 7773,00 грн., а також відзвітувалась, згідно авансового звіту №АО-0000926 від 05.05.2014 року Ведення касової книги у відокремленому підрозділі м. Луганськ підприємством не планувалося, та і не було необхідним згідно з вимогами вже названого вище п.2.6. п.2 Положення 637.

За період з 06.05.2014 року по 23.06.2014 року відокремлений підрозділ в м.Луганськ працював у штатному режимі, усі розрахункові операції проводилися згідно абзац 3 п.2.6 Положення 637, а саме з використанням РРО і відображенням у книзі КОРО, інкасація здавалася в банківську установу тому необхідності ведення касової книги за цей період не було.

В акті перевірки (абз.12 п.3.8.2.) також зазначено, що підприємство нібито допустило порушення вимог п.2.6 гл.2 Положення 637 шляхом не оприбуткування готівки у відокремленому підрозділі м. Донецьк за період 05.05-15.06.2014 на суму 315 861,04 грн. В своїх висновках податковий орган посилається на відсутність ведення касової книги та оформлення касових ордерів у підрозділі у зазначений період. До перевірки підприємством було надано документи по відокремленому підрозділу м.Донецьк та м. Маріуполь, які підтверджують відсутність порушень з боку позивача за 05.05.2015 року, а саме прибуткові касові ордери на оприбуткування готівки у сумі 11369,28 грн. та 959,00 грн. отримані через РРО у абонзалі м, Донецьк, та які було вилучено операцією "службова видача" зі скриньки РРО (ОАТЕС8 ТР-3530Т фіскальний номер ), на оприбуткування готівки у сумі 3799,25 грн. отримані через РРО у абонзалі м. Маріуполь, та які було вилучено операцією "службова видача" зі скриньки РРО ОАТЕС8 РР-3530Т фіскальний номер ), видаткові касові ордери на видачу під звіт співробітнику ОСОБА_1 готівки у сумі 8626,76 грн. та 4203,40 гри., та листи касової книги відокремлених підрозділів де відображено рух коштів за 05.05.2014, зазначені операції були проведені згідно розпорядження по підприємству №908/4-ОД від 05.05.2014 року. У даному розпорядженні визначено, що під впливом зовнішніх факторів (зона проведення АТО) у підприємства виникли проблеми з інкасацією та отриманням у банківський установі готівкових коштів, та користуванням банкоматами для видачі заробітної плати співробітникам. Саме з цієї причини співробітник ОСОБА_1 отримала та видала, згідно платіжних відомостей №165, 168, 170 від 05.05.2014 року суму 12 830,16 грн. А також відзвітувалась, згідно авансових звітів №АО-0000927 від 05.05.2014 року, №АО-0000929 від 05.05.2014 року, №АО-0000948 від 06.05.2014 року. Ведення касової книги у відокремлених підрозділах м.Донецьк та м.Маріуполь підприємством не планувалося, та і не було необхідним згідно з вимогами вже названого вище пп..2.6. п.2 Положення 637.

За період з 06.05.2014 року по 15.06.2014 року відокремлені підрозділи м. Донецьк та м. Маріуполь працювали у штатному режимі, усі розрахункові операції проводилися згідно абзац 3 п.2.6 Положення №637, а саме з використанням РРО і відображенням у книзі КУРО, інкасація здавалася в банківські установи тому необхідності ведення касової книги за цей період не було.

В акті перевірки (абз.14 п.3.8.2.) зазначено, що позивачем, нібито, допущено порушення вимог п.2.6 гл.2 Положення 637, яке виразилося у не оприбуткуванні готівки у відокремленому підрозділі, відділення у АР Крим та м. Сімферополь за період 18.04-30.12.2014 року на суму 605067,07 грн. Суд вважає, що в своїх висновках податковий орган помилково посилається на не оприбуткування сум готівки у підрозділі у зазначений період, оскільки підприємством було надано документи по відокремленому підрозділу відділення у АР Крим та м. Сімферополь, які підтверджують відсутність будь-яких порушень з боку позивача, а саме копії розпоряджень від 07.04.2014 року № 688/3-ОД та № 688/2-ОД про обов'язкове ведення у зв'язку з обмеженням можливостей інкасації готівки з причин закриття фінансових установ на тимчасово окупованої території АР Крим касової книги. Крім того, були надані оригінали касових розрахункових документів, що відображують повне оприбуткування готівки у касах відокремлених підрозділів починаючи з 07.04.2014, книги КУРО. Касова книга та всі касові документи, що свідчать про повноту ведення розрахункових операцій відокремленого підрозділу АР Крим було надано за весь період їх ведення - 07.04-20.05.2014 року, тобто до моменту зняття з реєстрації РРО.

Також податковим органом не в повному обсязі досліджені надані -до перевірки документи та зроблено помилкові висновки щодо не оприбуткування готівки. Так, готівка, що була вилучена з касових скриньок РРО операціями «службовий винос» оприбутковувалася у касах відокремлених підрозділів з оформленням прибуткових касових ордерів. Директором відділення ОСОБА_2 було отримано грошові кошти з каси відокремлених підрозділів в м.Севастополь, та м.Сімферополь за договором займу №0704/ИТ від 07.04.2014 року що підтверджується видатковими касовими ордерами та відображенням у касових книгах за період з 07.04.2014 року по 20.05.2014 року. Крім того, директором відділення АР Крим та м. Сімферополь ОСОБА_2 у зазначений період були отримані з каси підприємства (головна каса м. Одеса) грошові кошти підзвіт для видачі заробітної плати.

Суд погоджується з тим, що податковому органу під час перевірки було надано оригінали усіх первинних документів для всебічного та неупередженого дослідження господарчих операцій підприємства. Таким чином, усі висновки, щодо не оприбуткування або неповного оприбуткування готівкових надходжень відокремленими підрозділами підприємства є помилковими.

В акті перевірки (абз.1 п.3.8.3.) зазначено, що податковим органом, нібито, виявлено факт порушення підприємством вимог гл.5 Положення 637, яке, на погляд фахівців відповідача, виразилося у невідповідності розрахунку ліміту залишку готівки у касі підприємства нормам Положення 637.

Так в Акті перевірки податковий орган не бере до уваги розрахунок ліміту, що затверджено по касі підприємства (м. Одеса, Александровський проспект, 43) наказом по підприємству від 30.12.2013 року №2942-ОД на суму 20827,41 грн., та довідок-розрахунків до цього наказу.

Згідно з вимогами п.5.4 гл.5 Положення 637 встановлено, що кожне підприємство визначає ліміт каси з урахуванням режиму та специфіки його роботи, віддаленості банку, обсягу касових оборотів за усіма рахунками, встановлених термінів здавання готівки. В м.Одесі у позивача є декілька залів обслуговування абонентів - центрів продажів, що приймають готівкові кошти від населення. Підприємство, при визначенні ліміту керувалося виключно вимогами Положення 637, а також прогнозом, що в ті дні, коли з будь-яких причин з центрів продажів не буде проведено інкасацію, грошові кошти обов'язково будуть інкасовані у головну касу підприємства, що, має належним чином обладнане приміщення для зберігання готівки. Отже, в розрахунок ліміту було включено надходження готівки за всіма касовими рахунками по центрам продажів у м. Одеса, які не є відокремленими підрозділами в структурі підприємства, що згідно розрахунку складає понад 90 000 грн.

Відповідно до абз.2 п.5.4 гл.5 Положення 637, підприємством встановлено ліміт, що не перевищує середньоденне надходження по усім центрам продажів і дорівнює середньоденному надходженню найбільшого з них в сумі 20827,41 грн.

Суд також погоджується з позицією представника позивача про те, що навіть, якщо податковий орган не бере до уваги вище наведений наказ №2942-ОД від 30.12.2013 року про встановлення ліміту грошових коштів у розмірі 20 827,41 грн., то попередній наказ №1340/1-ОД від 27.06.2013 року по підприємству позивача не мав обмеження по строку дії та діяв до затвердження нового ліміту. Припущення про відсутність встановленого ліміту є неправомірним, та при розрахунку понадлімітних коштів у касі за період з 01.01.2014 року до 31.03.2014 року.

У Акті перевірки податковим органом було самостійно розраховано ліміт залишку у касі підприємства в сумі 2938,22 грн., виходячи з розрахунку надходжень за вересень-листопад 2013 року. Суд вважає такий висновок податкового органу невірним, оскільки посадовими особами відповідача було безпідставно виключено частку надходжень до головної каси підприємства позивача в сумі 97778,25 грн., а отже сума надходжень по розрахунку не відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства.

Окрім того, слід зазначити, що законодавець не надає контролюючому органу права самостійного визначати касову політику підприємства, тоді якп. 5.2 Положення про ведення касових операцій у національний валюти в України навпаки визначає, що установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підстави розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі, що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою).

Це твердження підтримано у постанові Вищого адміністративного суду України від 15.09.2014 року №К/9991/53976/12 (номер рішення у ЄДРСР - 40747417).

Таким чином, висновки, що наведені у п.3.8.3 Акту перевірки в частині визначення понадлімітної суми 383 379,22 грн. є помилковими.

У п. 3.8.3 Акту встановлено порушення вимог п.2.8 гл.2, п.3.5 гл.3 Положення 637, а саме видача готівкових коштів підприємства своїм співробітникам без підтвердження підписом одержувача таких коштів. Підприємство, частково визнає порушення у порядку оформлення розрахункових документів, а саме не в усіх видаткових ордерах в графі «Додатки» вказано номер та дата довіреності, за якою отримано кошти, хоча усі довіреності є та вони були надані до перевірки. Слід зазначити, що до всіх видаткових документів по яких видано готівку довіреність було додано, тобто вона є у касира. Бухгалтерський облік операцій по касі та друкування касових документів проводиться у програмі 1С Бухгалтерія, усі поля касових ордерів мають зв'язок зі довідниками програми та не дозволяють вносити у поле «Видати» більш, ніж одну особу - ту, що має отримати готівку як одержувач, а особа, що одержує гроші за довіреністю вноситься довідково в додаток. Саме на «одержувача» формуються бухгалтерські проводки.

У висновках податкового органу зазначено, що до залишку готівки в касі додаються всі суми за видатковими ордерами за якими, сума видачі не підтверджена підписом одержувача. З вище наведеного податковий орган вважає такі суми понадлімітними, що суперечить п.7.24 Положення 637, оскільки у положенні прямо зазначено, що у подальшому такі суми не вважаються понадлімітними.

В акті перевірки безпідставно зазначено про, нібито, виявлення факту порушення підприємством п.3.1, 3.2 гл.З, п.7.39, п.7.41 гл.7 Положення 637, та абз. 6 п.1 Указу Президента України №436/95 від 12.06.95. В акті перевірки наведено перелік готівкових розрахунків, які на думку податкового органу проведені без подання платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів. Однак наведені в таблиці документи є авансовими звітами, ясі не є платіжними документами і по яких є документ про сплату коштів підзвітною особою. Крім того, слід зазначити, що всі зазначені підзвітні особи, що отримували в касі підприємства кошти, за належним чином оформленим касовим розрахунковим документом (видатковим касовим ордером), не є продавцем товару чи послуг і вони не проводять готівкові розрахунки та не можуть видавати платіжний документ, як одержувач коштів.

До поданих на перевірку авансових звітів було надано документи, що свідчать про понесені підзвітною особою витрати коштів. У п.7.41 гл.7 Положення 637 зазначено, що контролюючий орган перевіряє правильність оформлення видачі готівки підзвіт та встановлює достовірність підтверджуючих документів, що надані до звіту. Однак, усі документи - чеки, сліп-звіти, рахунки та ін., що надані до звітів є достовірними. Надані до звітів документи дозволяють чітко визначити продавця товарів чи послуг за його реквізитами, суму, що була сплачена за такі товари та послуги, та номенклатуру цих товарів чи послуг. Крім того, слід зазначити, що для підприємців - платників єдиного податку умови застосування РРО визначає не Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за п.6 ст.9, а Податковий кодекс України. Про застосування РРО у Податковому кодексі України йдеться п.296.10 ст.296, де зазначено, що підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності і відносяться до 1 групи не застосовують РРО. Отже, до досягнення певного обсягу доходу підприємці можуть не застосовувати РРО і не надавати чек РРО. В такому разі для підтвердження здійснення розрахунку покупцеві буде надано тільки слип- чєк та інший документ про отримані товари чи послуги, такий як товарний чек чи інший подібний документ, форма якого законодавством не затверджена. До всіх авансових звітів підзвітна особа надала підтвердження сплати коштів через термінал (слип-чек) та рахунки, що є підставою врахувати ці кошти, як ті, що підтверджені документами.

В судовому засіданні представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в зв'язку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту виконання позивачем вимог законодавства з оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства та обігу готівки, в зв'язку із чим, оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення підлягає визнання протиправним та скасуванню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення СДПІ з ОВП у м.Одесі МГУ Державної фіскальної служби від 01.12.2015 року №.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення та підписання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 18.08.2016 року.

Суддя Єфіменко К.С.

.