Справа № 2а-3815/12/1070
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 серпня 2016 року м.Київ 2а-3815/12/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі: колегії суддів: головуючого судді - Панової Г.В., суддів: Волкова А.С., Панченко Н.Д., за участю секретаря судового засідання: Волощук Л.В.,

представників сторін:

від позивача ОСОБА_1,ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

від третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства Стайки-керамік

до Київської обласної державної адміністрації

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Нібулон

про визнання розпорядження незаконним та нечинним з моменту його прийняття,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Відкрите акціонерне товариство Стайки-керамік з позовом до Київської обласної державної адміністрації, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Нібулон, про визнання незаконним та нечинним з моменту прийняття розпорядження відповідача від 27.05.2011 № 522 Про передачу в оренду земельних ділянок Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Нібулон.

Ухвалою суду від 16.05.2016 заяву Відкритого акціонерного товариства Стайки-керамік про відвід судді Харченко С.В. задоволено та передано справу для вирішення питання про визначення головуючого судді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 справу № 2а-3815/12/1070 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У судове засідання призначене на 17.08.2016 зявились уповноважені представники сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Під час судового розгляду судом було встановлено, що предметом даної адміністративної справи є скасування розпорядження відповідача від 27.05.2011 № 522 Про передачу в оренду земельних ділянок Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Нібулон (том 1, а.с. 62).

При цьому, суд з'ясував, що саме на підставі вказаного розпорядження між відповідачем та третьою особою було укладено договори оренди земельних ділянок, які зареєстровані у встановленому законодавством порядку, у зв'язку з чим ТОВ СГП Нібулон набуло право оренди на визначені у розпорядженні від 27.05.2011 № 522 земельні ділянки.

Крім того, у судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що Відкрите акціонерне товариство Стайки-керамік є надрокористувачем вказаних (в оскаржуваному розпорядженні) земельних ділянок. За наведених обставин, зазначив представник позивача, спір фактично існує між позивачем та третьою особою щодо користування земельними ділянками вказаними у розпорядженні відповідача від 27.05.2011 № 522, оскільки ТОВ СГП Нібулон є орендаререм, а ВАТ Стайки-керамік надрокористувачем одних і тих самих земельних ділянок.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду справи обставини, судом на обговорення поставлено питання про закриття провадження у даній у справі, оскільки справа з таким предметом спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Представники позивача залишили вирішення питання про закриття провадження у даній справі на розсуд суду.

Представник відповідача не заперечував проти закриття провадження у справі.

Представник третьої особи не заперечував проти закриття провадження у справі та зазначив, що вказував у запереченнях на позов, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини справи, заслухавши думку представників сторін, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, зміст даної норми визначає про наявність спору в межах публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Разом з цим, суд також враховує висновки Конституційного Суду України викладені в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування). У пункті 5 цього рішення Конституційний Суд України роз'яснив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У звязку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

З аналізу вказаного висновку Конституційного Суду України, а також приписів статті 11 Цивільного кодексу України, статей 78,116,122 Земельного кодексу України вбачається, що у зв'язку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин.

Відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів статті 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України райдержадміністрація як орган державної влади при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Законодавець також надав повноваження органу місцевого самоврядування та органу виконавчої влади щодо передачі в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок.

Так, відповідно до статті 13 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи РДА можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.

Тобто, з наведеного вбачається, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельних ділянок в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснює владні управлінські функції.

Отже, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суд також звертає увагу, що прийняте районною державною адміністрацією спірне розпорядження (як суб'єктом владних повноважень) є ненормативним актом місцевого органу виконавчої влади, оскільки воно вичерпало свою дію внаслідок його виконання (шляхом укладення договорів оренди). Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

У свою чергу, суд вважає за необхідне роз'яснити, що рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності/права оренди на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень.

Таким чином, з наведеного вбачається, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок в оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Зокрема, така позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 16.12.2014 (справа №21-544а14) від 09.12.2014 (справа №21-308а14), від 11.12.2014(справа №21-493а14), від 24.02.2015, (справа №21-34а15), від 17.02.2015 (справа № 21-551а14), від 28.04.2015 ( справа № 21-173а15), від 13.01.2016 (справа № 21-5421а15) та від 01.03.2016 (справа № 2а/2470/2635/12).

Відповідно до вимог частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що фактично предметом спірних правовідносин є право оренди земельної ділянки, яке виникло у третьої особи на підставі оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що спір у даній справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому, суд враховує, що відповідно до приписів статті 12 Господарського процесуального кодексу України та статті 15 Цивільного процесуального кодексу України спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні, поновленні і виконанні договорів розглядаються в порядку господарського чи цивільного судочинства, в залежності від суб'єктного складу учасників.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

З огляду на зазначене та відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі 2а-3815/12/1070 за позовом Відкритого акціонерного товариства Стайки-керамік до Київської обласної державної адміністрації третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Нібулон про визнання розпорядження незаконним та нечинним з моменту його прийняття. 2. Копію ухвали про закриття провадження в адміністративній справі надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні, або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий - суддя Панова Г. В.

Судді: Волков А.С.

ОСОБА_5Д

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 19 серпня 2016 року.