Справа № 607/3023/16-а
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2016 Справа №607/3023/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді В.М. Братасюка

при секретарі с/з О.І. Чичкевич

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, представників відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 до Гаї Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа ТОВ «Геоземсервіс» про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 звернулись до суду із адміністративним позовом до Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 30 грудня 2015 року №30 «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Гаї Шевченківські»» в частині відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Гаї-Шевченківські.

Обґрунтовуючи позов, позивачі посилаються на те, що звернулась із заявами до Гаї-Шевченківської сільської ради про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства: ОСОБА_8 розміром 0,0528 га., ОСОБА_9 - 0,0527 га., ОСОБА_10 - 0,0541 га., ОСОБА_11 - 0,0532 га., ОСОБА_12 - 0,0650 га., ОСОБА_13 - 0,0552 га., ОСОБА_14 - 0,0506 га., ОСОБА_15 - 0,0514 га., ОСОБА_16 - 0,0521 га., ОСОБА_17 - 0,0662 га., ОСОБА_18 - 0,0544 га., ОСОБА_2 - 0,0532 га., ОСОБА_3 - 0,0230 га., ОСОБА_19 - 0,0628 га., ОСОБА_20 - 0,0519 га., ОСОБА_21 - 0,0599 га., ОСОБА_22 - 0,0617 га., ОСОБА_23 - 0,0347 га., ОСОБА_24 - 0,0453 га., ОСОБА_25 - 0,0490 га., ОСОБА_26 - 0,0496 га.. Рішенням Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 30 грудня 2015 року №30 позивачам відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Позивачі вважають, що вони, як мешканці та забудівники с. Гаї-Шевченківські, є членами Гаї-Шевченківські територіальної громади, а тому дане рішення обмежує їх право, передбачене чинним законодавством, на проведення законної процедури безоплатного набуття у власність земельної ділянки. Однак, відповідач положень закону не врахував та прийняв оскаржуване рішення, яким відмовив їм у затвердженні проектів землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, в межах Гаї-Шевченківської сільської ради. Таким чином, здійснюючи публічно-правові функції у сфері надання земельної ділянки у власність, Гаї-Шевченківська сільська рада вийшла за межі наданих їй повноважень, відмовивши у надані дозволу на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Гаї-Шевченківської сільської ради.

Заперечуючи проти позову Представники відповідача, Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 посилаються на те, що в порядку визначеному ч.2.ст. 327.ст. 316 Цивільного кодексу України, територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування здійснюють управління майном, що є у комунальній власності, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ані норми Земельного кодексу України, ані будь-які інші норми нормативно правових актів не регламентують питання обов'язкової фіксації в рішення сесії органу місцевого самоврядування мотивів відмови в затвердженні проекту землеустрою. Органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, суд встановив наступні обставини.

Згідно статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

У справі №21-3690а15 від 01.01.2016 року Верховний Суд України зробив правовий висновок, що спори за позовом особи до суб'єкта владних повноважень про оскарження рішення щодо затвердженні проекту землеустрою відведення земельної ділянки, підлягає до розгляду за правилами КАС України.

Відтак 30 грудня 2015 року рішенням 5 сесії 5 скликання Гаї-Шевченківської сільської ради № 30 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (рілля), (не наданих у власність та постійне користування в межах населеного пункту) у с. Гаї Шевченківські наступним громадянам: ОСОБА_8 розміром 0,0528 га., ОСОБА_9 - 0,0527 га., ОСОБА_10 - 0,0541 га., ОСОБА_11 - 0,0532 га., ОСОБА_12 - 0,0650 га., ОСОБА_13 - 0,0552 га., ОСОБА_14 - 0,0506 га., ОСОБА_15 - 0,0514 га., ОСОБА_16 - 0,0521 га., ОСОБА_17 - 0,0662 га., ОСОБА_18 - 0,0544 га., ОСОБА_2 - 0,0532 га., ОСОБА_3 - 0,0230 га., ОСОБА_19 - 0,0628 га., ОСОБА_20 - 0,0519 га., ОСОБА_21 - 0,0599 га., ОСОБА_22 - 0,0617 га., ОСОБА_23 - 0,0347 га., ОСОБА_24 - 0,0453 га., ОСОБА_25 - 0,0490 га., ОСОБА_26 - 0,0496 га..

Відкритим голосуванням, яке здійснювалось особисто депутатами проголосували «за» затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства 5 депутатів, «проти» - 5 депутатів, «утримались» - 2 депутата.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», відповідно до частини першої статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У зв'язку з цим необхідно враховувати, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішення Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 30 грудня 2015 року №30 прийняте без дотримання вимог закону, не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не добросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом.

Частинами 9-11 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Не відмова у затвердженні проекту землеустрою, а виключно відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень (ч.2 ст. 71 КАС України).

У такому випадку, при розгляді справи даної категорії, суд вважає обов'язковим оцінити наявність «справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю захисту прав окремого заявника», принцип якого закладений Європейським судом з прав людини в своїй практиці.

Для прикладу, в рішенні від 23.11.2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції», ЄСПЛ зазначив таке: «Суд дотримується думки, що з огляду на безпосереднє знання своїх суспільств та їх потреб національні органи влади знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Відповідно до системи захисту, запровадженої Конвенцією таким чином, саме національні органи мають здійснювати початкову оцінку існування проблеми, що становить суспільний інтерес, яка б вимагала таких заходів, як позбавлення власності. Тут, як і інших сферах, де застосовуються гарантії Конвенції, національні органи користуються певним полем розсуду. Більш того поняття «суспільний інтерес» обов'язково має широке значення.»

Як вбачається із наведеного вище, орган місцевого самоврядування у двотижневий строк мав прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її нам у власність. Іншої альтернативи йому не надано.

Мотиви відмови в затвердженні проекту землеустрою та посилання на норми закону, на підставі яких відмовлено в затвердженні проекту землеустрою в оскаржуваному рішенні, не наведені, виключно із змісту самого рішення вбачається, що обговорювалася пропозиція сільського голови про залишення у власності села триметрової ділянки від смуги відводу Служби автомобільних доріг в Тернопільській області для влаштування в майбутньому пішохідної доріжки.

За нормами ч. 1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, п. б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Таким чином, позивачі мають право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, згідно ст.121 Земельного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Позивачі на виконання рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, виготовили проекти у ТОВ «Геоземсервіс», у встановленому законом порядку звернулись до відповідача про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, однак відповідач в межах своєї компетенції не прийняв відповідного рішення.

При розгляді даної справи необхідно звернути увагу на Практику Європейського суду з прав людини.

17 грудня 2014 року на засіданні сесії Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області прийнято рішення № 275 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Гаї Шевченківські». Згідно з додатком 1 даного рішення жителям та забудовникам с. Гаї Шевченківські надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Жителів зобов'язано подати на розгляд та затвердження сесії ради проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідно до вимог законодавства, що і було зроблено позивачами.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном. Друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам - вона міститься в другому реченні частини першої.

Стаття 1 Першого протоколу містить три положення:

- принцип мирного володіння майном,

- випадки позбавлення майна,

- контроль за користуванням власністю.

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіння своїм майном, також зобов'язує державу вживати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.

Втручання у право власності допустимо лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Випадки втручання у право "мирного володіння" майном розглядаються Судом у сенсі розрізнення понять "позбавлення власності" і "контроль за її використанням"; не затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розглядається як втручання у власність. Але, окрім того, втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Будь-яке втручання у право власності обов'язково має відповідати принципу пропорційності (справа Трегубенко проти України).

Оскільки рішенням Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 17.12.2014 року №275 позивачам надано дозвіл на складання проекту землеустрою, позивачі мали правомірні очікування, законні сподівання вчиняти певні дії відповідно до виданих державними органами та органом місцевого самоврядування дозволів, так мали очікувані сподівання, що на підставі затверджених суб'єктом владних повноважень дозволів, в майбутньому матимуть змогу завершити процедуру отримання земельних ділянок у власність.

В розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції в зміст поняття "майно" до об'єктів права власності відноситься "правомірні очікування" / "законні сподівання" вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу (справа "Пайн Велі Девелопмент Лтд." та інші проти Ірландії).

Стороною відповідача, на яку згідно ч. 2 статті 71 КАС України покладено обов'язок доказування, не надано жодних доказів безпідставності позовних вимог - як от: розробленого та затвердженого генплану села з передбачуваним влаштуванням на спірній місцевості пішохідної доріжки, будь - яких доказів планування, резервування чи отримання з будь - яких джерел грошей на будівництво пішохідної доріжки, відсутності інших, альтернативних місць влаштування пішохідної доріжки.

Тобто суд констатує, що зі сторони відповідача має місце лише намір (розмови) використати спірну земельну ділянку в майбутньому на якісь примарні цілі, на противагу уже існуючим на руках в позивачів рішенням сесії сільської ради про надання дозволів на виготовлення документації на отримання у власність земельної ділянки.

Крім того, з метою доказування забезпечення дотримання балансу інтересів суб'єкта владних повноважень та жителів села, відповідачем в судових засіданнях не наведено жодних дієвих компенсаторних механізмів позивачам в разі їх відмови від реалізації наміру отримати спірні земельні ділянки.

А тому, враховуючи обов'язок суб'єкта владних повноважень здійснення доказування, суд вважає, що відповідач належними та допустимими доказами не довів виправданості втручання в правомірні очікування позивачів.

Враховуючи викладене, рішення сесії Гаї-Шевченківської сільської ради від 30.12.2015р. № 30 «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Гаї-Шевченківські»» в частині відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Гаї-Шевченківські є протиправним.

Заперечення ж сторони відповідача з приводу позову, з посиланням на ту обставину, що нормами Земельного Кодексу України не передбачене вказівки на мотиви відмови в затвердженні проекту землеустрою, суд сприймає критично з огляду на таке.

«Під терміном «закон» слід розуміти як норми, встановлені вписаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам доступності та передбачуваності….Суд зазначає, що «закон» повинен бути належним чином доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Громадянин повинен мати можливість - за необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія» (рішення у справі «Толстой-Мілославскій проти Сполученого Королівства» від 23.06.1995року).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За відсутності чіткого, в розумінні Конвенції «закону», тобто зрозумілих та передбачуваних приписів національного закону для осіб, чиїх інтересів він стосується - тобто чітко визначених законодавчо умов, за наявності яких виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті ради правомочний відмовляти в затвердженні проектів землеустрою, видається, що суб'єкт владних повноважень в контексті забезпечення принципу законності повинен надавати оцінку уже розробленій проектній документації виключно на її відповідність вимогам закону, з метою уникнення звинувачень в необ'єктивності та суб'єктивному підході.

Відтак суд зазначає, що позивачі отримавши право на розробку проекту землеустрою та розробивши відповідні проекти, повинні мати можливість наскільки це розумно спрогнозувати позитивний результат по голосуванню представників громади села в разі відсутності в діях розробників проекту землеустрою та в самих проектах ознак якоїсь протиправної поведінки та порушення закону.

Відповідно до ч. 2 статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, позов є обґрунтований та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо його стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так як рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь позивачів слід стягнути понесені ними судові витрати в сумі 551,20 грн. кожному.

На підставі наведеного, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельним кодексом України, статтями 71, 86, 94, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення сесії Гаї Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 30 грудня 2015 року за №30 «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Гаї Шевченківські» в частині відмови ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 , ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Гаї Шевченківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 551, 20 гривень кожному, сплачених ними сум судового збору при зверненні до суду.

Постанова набирає законної сили через десять днів з дня її проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення постанови, апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.М. Братасюк