Справа № 815/2197/16
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2197/16

Категорія: 8.1Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.

при секретарі - Іовіч М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ПАРТНЕР 777" до Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ПАРТНЕР 777" звернулося до суду з позовом у якому заявлено вимоги Ізмаїльській об'єднаній Державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, а саме: визнання протиправною відмову, викладену у листі від 10 травня 2016 року № 3190/10/15-02-08-01 щодо реєстрації позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у сфері сільського і лісового господарства та рибальства; зобов'язання зареєструвати позивача як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у сфері сільського і лісового господарства та рибальства, а також внести до реєстру платників ПДВ відомості про позивача як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, відповідно до поданої заяви за формою № 1-РС від 04 травня 2016 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що податковим органом правомірно відмовлено у реєстрації позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, так як ним подано неправдиві відомості при реєстрації, а саме зазначено про знаходження в його користуванні 1642 га. площі земельних ділянок, проте як за інформаційними даними з Державного реєстру речових правна нерухоме майно зареєстровано право оренди земельних ділянок площею 1944 га.

Тому, податковий орган невзмозі підтвердити безпосередню діяльність підприємства у сфері сільського господарства, що унеможливлює реєстрацію позивача, як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «АГРО ПАРТНЕР 777» знаходиться на податковому обліку в з 24 липня 2014 року та є платником ПДВ з 01 жовтня 2014 року.

Так, 04 травня 2016 року ТОВ «АГРО ПАРТНЕР 777» подано до податкового органу заяву форми №1-РС про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість (а.с.14 т. 1).

В свою чергу, податковим органом направлено підприємству лист від 10 травня 2016 року № 3190/10/15-02-08-01, яким повідомлено, що на підставі інформації наявних баз даних Ізмаїльської ОДПІ з урахуванням інформації з зовнішніх джерел, неможливо визначити відповідність ТОВ «АГРО ПАРТНЕР 777» вимогам ст. 209 ПКУ, а також запропоновано надати підприємству нову заяву з повним пакетом документів, які підтверджують безпосередньо діяльність підприємства у сфері сільського, лісового господарства або рибальства (а.с. 15 т. 1).

Вважаючи вказаний лист відмовою у реєстрації сільськогосподарського підприємства, як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про скасування оскаржуваної відмови у реєстрації позивача суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість та зобов'язання податкового органу зареєструвати позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, з яким частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 183.1. ст. 183 ПК України, будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Згідно п. 209.1. ст. 209 ПК України, резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Пунктом 209.6. ст. 209 ПК України встановлено, що сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

При цьому, процедура реєстрації платників податку на додану вартість детально регламентована Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, що затверджене наказом Міністерства фінансів України № 1130 від 14 листопада 2014 року.

Так, відповідно до п. 6.3. вказаного положення, заява про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість за формою № 1-РС (додаток 8) має бути подана сільськогосподарським підприємством до контролюючого органу не пізніше ніж за 20 календарних днів до початку податкового періоду, з якого така особа бажає перейти на застосування спеціального режиму оподаткування, та у місяці, який передує початку такого податкового періоду.

Пунктом п. 6.5. вказаного положення встановлено, що за результатами розгляду заяви про реєстрацію за формою № 1-РС контролюючий орган протягом 3 робочих днів від дати надходження заяви зобов'язаний внести до реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування запис про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування або письмову відмову у такій реєстрації у разі подання недостовірних даних або у випадках, визначених пунктом 6.10 цього розділу.

Відповідно до п. 6.10. вказаного положення, контролюючий орган відмовляє сільськогосподарському підприємству у реєстрації як суб'єкта спеціального режиму оподаткування, якщо такий платник податків:

а) вказує у заяві про реєстрацію види діяльності, які не підпадають під дію спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства та не визначені статтею 209 розділу V Кодексу;

б) перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності зі сплатою єдиного податку за ставкою, що не передбачає сплати податку на додану вартість (для платників єдиного податку третьої групи);

в) був виключений із реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування у зв'язку з перевищенням питомої ваги несільськогосподарських товарів (послуг) та від дати такого виключення до дати подання заяви про повторну реєстрацію суб'єктом спеціального режиму оподаткування не спливло 12 послідовних звітних податкових періодів;

г) поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари (послуги), питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів (послуг), або не відповідає іншим критеріям, встановленим пунктом 209.6 статті 209 розділу V Кодексу (пункт 6.1 цього розділу);

ґ) не підпадає під визначення сільськогосподарського підприємства, є особою, яка не може бути зареєстрована як суб'єкт спеціального режиму оподаткування чи на яку не поширюються норми статті 209 розділу V Кодексу;

д) не підпадає під визначення платника ПДВ згідно з пунктом 1.5 розділу I цього Положення або за наявності підстав для анулювання реєстрації платника ПДВ, визначених пунктом 5.1 розділу V цього Положення, або за яких підлягає виключенню з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування згідно з пунктами 209.11, 209.12 статті 209 розділу V Кодексу (пункти 6.11, 6.21 цього розділу);

е) подав заяву з порушенням строків, визначених пунктом 183.3 статті 183 розділу V Кодексу (пункт 6.3 цього розділу).

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення податкового органу щодо відмови у реєстрації позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у сфері сільського і лісового господарства та рибальства, що викладене у листі від 10 травня 2016 року № 3190/10/15-02-08-01.

Так, підставою для відмови у реєстрації позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування стала недостовірність наданих позивачем даних щодо площі земель сількогосподарського призначення, які знаходяться у його користуванні.

В свою чергу, позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог надано довідку Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, а також інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якими підтверджено той факт, що у користуванні позивача перебуває 1642,8728 га. земель сільськогосподарського призначення, що також відповідає вказаній ним інформації податковому органу.

Будь-яких інших підстав щодо відмови позивачу у реєстрації його суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість контролюючим органом не встановлено, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності такої відмови.

В частині висновку суду першої інстанції щодо зобов'язання податкового органу зареєструвати позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у сфері сільського і лісового господарства та рибальства, а також внести до реєстру платників ПДВ відомості про позивача як суб'єкта спеціального режиму оподаткування, колегія зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Виходячи з викладеного, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, не повинен втручатися у дискрецію (вільний розсуд) такого суб'єкта, під час виконання покладених на нього обов'язків.

Так, під дискреційними повноваженнями розуміється такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Вказане застереження гарантує реалізацію на практиці принципу розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду виключних повноважень інших органів влади.

В даному випадку, перевіряючи правомірність прийнятого рішення податковим органом про відмову реєстрації позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, адміністративним судом не вирішується питання щодо безпосередньо реєстрації або не реєстрації позивача, а перевіряється виключно законність рішень суб'єкта владних повноважень, за наслідками чого суд може визнати протиправним і скасувати оскаржуване рішення або відмовити у цьому.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права під час здійснення такого управління.

При цьому, доцільність примусової реєстрації позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування та внесення його до відповідного реєстру переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобов'язання податкового органу зареєструвати позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування та внести його до відповідного реєстру, так як здійснення такої реєстрації є суто дискреційними повноваженнями податкового органу.

Тому, належним способом захисту порушених прав підприємства у спірних правовідносинах є саме зобов'язання податкового органу повторно розглянути його заяву про реєстрацію суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у сфері сільського і лісового господарства та рибальства, у відповідності до п. 6.5 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, що затверджене наказом Міністерства фінансів України № 1130 від 14 листопада 2014 року.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року - скасувати, прийняти у справі нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ПАРТНЕР 777" - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ПАРТНЕР 777» суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у сфері сільського і лісового господарства та рибальства, що викладене у листі від 10 травня 2016 року № 3190/10/15-02-08-01.

Зобов'язати Ізмаїльську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ПАРТНЕР 777» про реєстрацію суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у сфері сільського і лісового господарства та рибальства, у відповідності до Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, що затверджене наказом Міністерства фінансів України № 1130 від 14 листопада 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області відстрочений судовий збір за подання апеляційної скарги на користь Державного бюджету, у сумі 3031,6 грн. (три тисячі тридцять одну гривню та шістдесят копійок), на реквізити: отримувач коштів - УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101; код ЄДРПОУ отримувача - 38016923; банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області; код банку отримувача - 828011; № рахунку отримувача - 1008; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - судовий збір, за апеляційною скаргою Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складання постанови у повному обсязі, згідно ст. 160 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 19 серпня 2016 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло