Справа № 2а-10387/10/0570
Суддя: Юрко Ирина Володимирівна
Дата ухвалення: 2010-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2010 року справа №2а-10387/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Юрко І.В., суддів Блохіна А.А., Горбенко К.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року та 25 червня 2010 року у адміністративній справі № 2а-10387/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Генерального прокурора України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року позивачка звернулась до суду з позовом до Генерального прокурора України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року провадження у адміністративній справі № 2а-10387/10/0570 за вказаним позовом було закрито.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу на це судове рішення, в якій стверджує, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що дана справа підлягає розгляду в адміністративному суді, оскільки предметом позову є: визнання незаконною бездіяльності відповідача у вигляді порушення порядку розгляду її скарги від 24.02.2010 року, обовязку про надіслання відповідей ( завірених належним чином копій постанов) на подані заяви та скарги, та вимоги про зобовязання відповідача до усунення цих порушень шляхом надіслання позивачу відповідних постанов. Позивачка також вказує, що при цьому самі рішення (постанови про відмову в порушенні кримінальних справ) прийняті в порядку ст. 97 КПК Україні в наданому адміністративному позові не оскаржуються. На думку апелянта, кримінально-процесуальним кодексом України не передбачено можливості оскарження бездіяльності прокурора в звязку з неприйняттям ним рішення в порядку ст. 97 КПК України, а тому даний спор підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Просила ухвалу суду від 10.06.2010 року скасувати, повернути справу до суду 1-ї інстанції для відкриття нового провадження по справі та розгляду його іншим складом суду.

18 червня 2010 року позивачка звернулась до суду з заявою про винесення додаткового судового рішення або направлення її адміністративного позову до належного суду для розгляду у порядку кримінального судочинства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2010 року заява про винесення додаткового рішення по адміністративній справі № 2а-10387/10/0570 залишена без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу на це судове рішення, в якій зазначила, що судом першої інстанції не повно зясовані обставини у справи, що привело к прийманню неправильного рішення, а також що їй не розяснено, до якого саме суду та з яким позовом звертатися і які документи при цьому треба подавати. Просила ухвалу суду від 25 червня 2010 року скасувати та зобовязати суд 1-ї інстанції постановити додаткове судове рішення по справі.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг позивачки, вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України. Провадження в адміністративних справах визначається Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001, кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Із змісту адміністративного позову вбачається, що в даному випадку вимоги позивача стосуються дій та рішень відповідача, які регламентуються нормами Кримінально процесуального кодексу України.

Таким чином, вищезазначені дії можуть бути оскаржені в порядку Кримінально-процесуального Кодексу України, оскільки відповідач у справі діяв у межах спірних відносин, як посадова особа, вирішуючи певне процесуальне питання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Застосовуючи цю норму, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що кодексом адміністративного судочинства чітко визначений перелік, у яких саме випадках передбачено прийняття додаткового судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку, що підстав для скасування ухвал суду 1-ї інстанції від 10 червня 2010 року та 25 червня 2010 року в межах доводів апеляційних скарг позивачки, не має.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 184, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року та 25 червня 2010 року у адміністративній справі № 2а-11038710/0570 за позовом ОСОБА_2 до Генерального прокурора України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Ухвали Донецького окружного адміністративного суду 10 червня 2010 року та 25 червня 2010 року у адміністративній справі № 2а-10387/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Генерального прокурора України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Юрко І.В.

Судді: Блохін А.А.

ОСОБА_3