Справа № 242/1954/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пирогова Л.В.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року справа №242/1954/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Чебанова О.О., Шишова О.О., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участі представника відповідача Стельника Д.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року у справі № 242/1954/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.04.2016 року звернувся до суду з даним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області, в якому просив суд: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області щодо відмови йому в поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком за період з 1 квітня 2015 року по 23 листопада 2015 року включно та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області відновити виплату раніше призначеної пенсії за віком з 1 квітня 2015 року по 23 листопада 2015 року включно.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року у справі № 242/1954/16-а у задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції із винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на норми Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та зазначає, що з 1 червня 2015 року посада, на якій він працював на той час, а саме: посада судді Апеляційного суду Донецької області не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати йому пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати йому вказаної пенсії відсутні.

Відповідачем на електронну адресу суду надіслано письмові заперечення, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_3 з 05.02.2011 року отримує пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка була призначена на підставі його особистої заяви до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька (а.с. 43).

З грудня 2014 року позивач знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області, про що свідчить його заява від 14.11.2014 року, на підставі якої його пенсійна справа була переведена з Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька (а.с. 41, 42).

З 01.04.2015 року пенсійним органом було припинено виплату пенсії ОСОБА_3, що сторонам не заперечується.

У період з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року позивач працював на посаді судді Апеляційного суду Донецької області, звільнений з посади згідно постанови Верховної Ради України від 12.11.2015 року (а.с. 5-6, 33-39).

03.12.2015 року позивач звернувся до УПФУ в м. Селидове Донецької області з заявою про перерахунок пенсії у зв'язку із звільненням (а.с. 28).

Розпорядженням від 08.12.2015 року позивачу проведено перерахунок пенсії у зв'язку зі звільненням та поновлено виплату пенсії з 24.11.2015 року (а.с. 28 зворотній бік).

22.03.2016 року ОСОБА_3 звернувся до УПФУ в м. Селидове Донецької області з листом, в якому зазначив, що з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року без повідомлення причин йому припинено виплату пенсії. Просив пенсійний орган повідомити його, за яких обставин йому було припинено виплату пенсії у вказаний період та поновити виплату пенсії у період з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року (а.с. 8).

04.04.2016 року УПФУ в м. Селидове Донецької області надало відповідь, що у зв'язку з тим, що позивач працював на посаді судді Апеляційного суду Донецької області у період з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року йому було припинено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (а.с. 9).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судами встановлено, що призупинення виплати пенсії позивачу було здійснено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 2 березня 2015 року.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

02 березня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015 року (далі - Закон № 213-VIII).

Пунктом 2 частини 12 Розділу І Закону № 213-VІІІ було внесено зміни до абзацу другого частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" шляхом замінення п'ятьма абзацами такого змісту:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

У період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення».

Відповідно до ч. 2 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону № 213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Отже, наведеними змінами було встановлено, що тимчасово в період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, визначених зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсії призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються незалежно від дати її призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було припинено виплату пенсії за віком, у зв'язку із тим, що станом на 01.04.2015 року він працював на посаді судді Апеляційного суду Донецької області та відповідно на нього поширювалися вимоги Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Аналізуючи докази у справі та нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду наступне.

Позивач в апеляційній скарзі як на підставу задоволення позову посилався на наявність Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року. Але дане рішення не стосується предмету позову у справі за позовом ОСОБА_3

Апелянт в апеляційній скарзі посилався на пунктом 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII, яким встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На думку апелянта, зазначене свідчить про те, що з 01.06.2015 року підстави для припинення виплати пенсії відпали, оскільки Верховною Радою України до 01.06.2015 року не було прийнято закону щодо призначення спеціальних пенсій.

Дійсно, вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з 01 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягала би відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 47 вказаного Закону підстав для її невиплати за умови своєчасного звернення позивача до пенсійного органу.

До пенсійного органу позивач звернувся 22.03.2016 року, тобто практично через рік після запровадження в дію Закону № 213-VIII.

Позивач просив поновити йому строк звернення до суду, вказавши, що відповідь на свою заяву отримав 11.04.2016 року.

Колегія суддів відзначає, що до Селидівського міського суду Донецької області адміністративний позов подано позивачем 20.04.2016 року (а.с. 2-4).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених зазначеним Законом.

Таким чином, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі.

Позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися після зупинення виплати йому відповідачем пенсії, а саме у квітні 2015 року.

Натомість, за захистом своїх прав до суду позивач звернувся лише 20 квітня 2016 року, а тому дата, з якої позовні вимоги позивача підлягали б задоволенню, є 20.11.2015 року.

Як зазначалося вище, розпорядженням від 08.12.2015 року позивачу проведено перерахунок пенсії у зв'язку зі звільненням та поновлено виплату пенсії з 24.11.2015 року (а.с. 28 зворотній бік).

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача вже відновленні шляхом поновлення виплати пенсії з 24.11.2015 року.

Суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі, не вирішив питання щодо поновлення строку звернення до суду. В даному випадку вирішення процесуального питання є запорукою правильного вирішення справи по суті.

Проаналізувавши наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року у справі № 242/1954/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 17 серпня 2016 року.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Чебанов О.О.

Шишов О.О.