Справа № 813/3864/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року м. Київ К/800/49754/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Васильченко Н.В.,

Гончар Л.Я.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015 року у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_3 про зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Інспекція ДАБК у Львівській області звернулася з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання до вчинення дій. Позивач просив зобов'язати відповідачку за власний рахунок знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку по АДРЕСА_1.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовану прибудову до існуючого житлового будинку по АДРЕСА_1.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.06.2013 року посадовою особою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_3 на об'єкті будівництва та реконструкції 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 з прибудовою і надбудовою житлових приміщень.

Контролюючий орган встановив, що ОСОБА_3 є співвласником 1/2 частини житлового будинку, у період 2009-2010 років здійснила виконання будівельних робіт з демонтажу частини будинку, яка належала даній особі та будівництво прибудови до житлового будинку на АДРЕСА_1 на місці демонтованої частини. Під час перевірки ОСОБА_3 не подала дозвільних документів та затвердженої і погодженої проектної документації, що зафіксовано в акті перевірки від 03.06.2013 року № 48/06-з.

Того ж числа позивачем було складено протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого згідно постанови від 04.06.2013 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з частиною 1 статті 96 КУпАП.

Крім того, позивачем 03.06.2013 року внесено припис, яким зобов'язано ОСОБА_3 в 90-денний строк з дня отримання припису знести об'єкт самочинного будівництва - прибудову до існуючого житлового будинку по АДРЕСА_1, яка збудована на місці демонтованої (старої) частини вказаного будинку.

Актом перевірки дотримання ОСОБА_3 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 26.11.2013 року встановлено, що зазначений вище припис не виконано.

Відповідно до положень статті 38 Закону від 17.02.2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI) право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За змістом положень статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Слід зазначити, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що відсутність у відповідача дозволу на будівництво не є безумовною підставою для знесення самочинного будівництва. Під час судового розгляду в судах попередніх інстанцій Інспекцією не доведено, що самочинно прибудовані відповідачем до існуючих споруд конструкції порушують права інших осіб, загрожують життю та здоров'ю людей, а також, що зазначені конструкції впливають на міцність чи безпечність житла, розташованого поруч.

За таких обставин, зважаючи на недоведеність з боку органу державного архітектурно-будівельного контролю наявності усіх умов, з якими статті 376 Цивільного кодексу України передбачає наявність підстав для постановлення судового рішення про знесення самочинного будівництва, колегія суддів погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Крім того, згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, законом не передбачено можливості винесення Інспекцією приписів про зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва. Натомість, закон передбачає, що знесення самочинного будівництва відбувається на підставі рішення суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України відхилити, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: