Справа № 805/1432/16-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 р. Справа №805/1432/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14:30

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Маковецькій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

позовом Приватного акціонерного товариства "Азовський машинобудівельний завод" до Мангуської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) частково, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Азовський машинобудівельний завод", звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Мангуської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги від 9 березня 2016 року № Ю-1 про сплату боргу (недоїмки) частково на суму 139 286,40 грн, а саме: частково на суму недоїмки у розмір 100 000,00 грн, частково на суму штрафу - 11 119,95 грн, частково на суму пені - 28 166,45 грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані наступним.

Спірну вимогу позивач вважає протиправною, оскільки вказаний документ містить вимогу щодо сплати товариством недоїмки з ЄСВ за період з 14 квітня 2014 року. Враховуючи приписи п. 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI, товариство є звільненим від виконання своїх обов'язків (як платника єдиного внеску) у період з 14 квітня 2014 року і до закінчення антитерористичної операції, так як Мангуська ОДПІ, на обліку якої знаходиться позивач, знаходиться в населеному пункті (смт. Мангуш Першотравневого району Донецької області), на території якого здійснювалась (або здійснюється) антитерористична операція. Також у позові зазначено, що на виконання п. 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач 28 листопада 2014 року звернувся до відповідача із відповідною заявою про звільнення його від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464-VI, але в порушення наведених вище нормативно-правових приписів відповідач сформував та направив товариству спірну вимогу. Позивач вважає суму недоїмки, визначену у спірній вимозі, повністю неправомірною, втім, враховуючи високі ставки судового збору, просить скасувати вимоги в частині недоїмки на суму 100 000,00 грн.

Також позивачем зазначено, що штраф та пеня, визначені у вимозі, застосовані до підприємства рішеннями відповідача № та № . Суми, визначені в рішенні № , позивачем погашено (штраф у сумі 11 119,90 грн та пеня у сумі 28 166,45 грн). У той же час, визначений у рішенні № штраф скасовано постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року у справі № 805/918/15-а на суму 0,05 грн.

Беручи до уваги наведене, позивач просить суд скасувати спірну вимогу, крім іншого, на суму штрафу - 11 119,95 грн та частково на суму пені - 28 166,45 грн (a.с. 3-14).

Представник позивача до суду не з'явився, у заяві, що надійшла до суду 2 серпня 2016 року, просив розглянути справу без його участі (а.с. 58).

Представник відповідача до суду не з'явився, також просив розглянути справу без його участі (а.с. 71).

В матеріалах справи містяться письмові заперечення від відповідача, в яких відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, так як позивачем на підтвердження обставин непереборної сили та звільнення від виконання обов'язку платника єдиного внеску не надано Сертифікату Торгово-промислової палати, обов'язковість надання якого передбачена чинним законодавством, а також, не надавалась заява про списання безнадійного боргу. Також у запереченнях зазначено, що погашені позивачем суми за рішенням № зараховані в рахунок боргу, що існував за попередні періоди, а, отже, суми за рішенням № не погашені. Відповідач визнає, що суму штрафу, визначену у рішенні № , скасовано постановою суду на суму 0,05 грн (а.с. 61-71).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що представники сторін до судового засідання не з'явились, суд вважає за можливе провести судове засідання без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство "Азовський машинобудівельний завод" є юридичною особою, , місцезнаходження: 87400, Донецька область, Першотравневий район, смт. Мангуш, вул. Мурзи, буд. 16, кв. 6 (а.с. 16); перебуває на обліку Мангуської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області з 27 грудня 2004 року за № 146 (а.с. 17).

Відповідно до матеріалів справи позивач звернувся до Мангуської ОДПІ із заявами від 27 квітня 2014 року та від 30 квітня 2015 року про звільнення товариства від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (зокрема, від обов'язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції (а.с. 20, 22), які отримані податковою інспекцією 27 листопада 2014 року та 30 квітня 2015 року відповідно.

У відповіді на заяви інспекцією надано листи від 8 грудня 2014 року та від 13 травня 2015 року, якими відмовлено у задоволенні заяви позивача. У 2014 році - у зв'язку з тим, що дія Розпорядження Кабінету Міністрів України, яким визначався перелік зон проведення АТО, зупинено. В подальшому - у зв'язку із тим, що у той час, як товариство перебуває на обліку у податковій інспекції за місцем державної реєстрації (м. Мангуш), фактично ж знаходиться у м. Бердянськ (Запорізька область), а не у зоні АТО. Крім цього, товариством не надано інспекції Сертифікат ТПП про засвідчення факту настання обставин непереборної сили (а.с. 21, 23).

9 березня 2016 року Мангуською ОДПІ сформовано податкову вимогу № Ю-1 (отримана позивачем 4 травня 2016 року), відповідно до якої відповідач вимагає від позивача протягом 10 календарних днів з дня одержання вимоги сплатити суму недоїмки зі єдиного соціального внеску в сумі 1 177 016,37 грн, з яких 1 103 078,75 грн - недоїмка, 19 638,68 грн - штраф, 54 298,94 грн - пеня (а.с. 15).

Не погодившись із отриманою вимогою позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 13 травня 2016 року, тобто, у строк, передбачений ч. 4 ст. 99 КАС України (а.с. 13).

При вирішенні справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI (тут і надалі - Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI в редакції, чинної станом на час виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Обов'язком платника єдиного внеску у розумінні положень Закону № 2464-VI є своєчасність, повність нараховування, обчислення та сплата єдиного внеску. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 1 (крім абз. 7), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім'ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до органу доходів і зборів; 6) пред'являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред'явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в органі доходів і зборів як платник єдиного внеску; 12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Згідно з п. 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція), у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), зокрема, у випадку, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 15, 19, 63) сума недоїмки з єдиного внеску у сумі 1 103 078,75 грн, визначена у спірній вимозі, виникла в позивача у зв'язку із несплатою останнім в строк, визначений ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, нарахувань є ЄСВ за липень 2014 року - січень 2016 року, відображених у звітах за серпень 2014 року - лютий 2016 року.

Разом із цим, згідно п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася (або проводиться) антитерористична операція, норм статей 25 ("Заходи впливу та стягнення") і 26 ("відповідальність за порушення цього Закону) цього Закону.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено смт. Мангуш.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року діяло у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно, станом на час прийняття спірної вимоги (3 грудня 2015 року) факт знаходження населених пунктів, зазначених у вказаному у Розпорядженні № 1053-р Переліку (в тому числі смт. Мангуш) у певні періоди часу на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, є смт. Мангуш.

Як вже зазначалося судом, відповідно до п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VII були внесені зміни, відповідно до яких з цього закону був виключений пп. 8 п. 4 ст. 11 (вказаним пунктом 2 вересня 2014 року у Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI був внесений п. 9-3, яким певну категорію платників ЄСВ було звільнено від виконання своїх обов'язків на період проведення АТО).

Разом із цим, станом на час прийняття Закону № 911-VIІІ, пункт Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI (яким вказані особи звільняються від виконання зазначених обов'язків) на підставі Закону України «Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 2 березня 2015 року № 219-VIII, мав (та має станом на час розгляду даної справи) нумерацію «9-4», а не «9-3». А ні Законом № 911-VIІІ, а ні будь-яким іншим законом приписи пункту 9-4 Закону № 2464-VI виключені із цього закону (або змінені) станом на час виникнення спірних правовідносин (та станом на час розгляду даної справи) не були, а тому є чинними.

Суд зауважує, що відповідно до преамбули Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Отже, у весь спірний період приписи Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення певної категорії платників ЄСВ від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону, були чинними.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідачем 28 листопада 2014 року та 30 квітня 2015 року отримано заяви позивача від 27 листопада 2014 року та від 30 квітня 2015 року відповідно до Мангуської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій про звільнення товариства від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (зокрема, від обов'язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції (а.с. 20, 22).

Відмову у задоволенні заяви позивача відповідач обґрунтовує тим, що товариством не надано до Мангуської ОДПІ сертифікату Торгово-промислової палати України про засвідчення форс-мажорних обставин та знаходженням позивача у м. Бердянськ Запорізької області (а.с. 23). Крім цього, у наданих до суду запереченнях, відповідач зауважує на неподанні позивачем до ОДПІ заяви про списання безнадійного боргу.

Суд зазначає, що докази перебування позивача у м. Бердянськ в матеріалах справи відсутні.

Суд не приймає доводи відповідача щодо необхідності для звільнення від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, подання до ДПІ сертифікату Торгово-промислової палати, який має підтверджувати настання для платника податків (та єдиного внеску) обставин непереборної сили, враховуючи приписи п. 9-4 розділу VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 2464-VI, не вимагається надання такого документу для звільнення платника від сплати ЄСВ; як вже зазначалось судом вказаним пунктом передбачено лише подання до органу фіскальної служби заяви, складеної в довільній формі.

Це саме стосується доводів відповідача щодо подання заяви про списання недоїмки - згідно п. 9-4 розділу VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 2464-VI звільнення платників ЄСВ від обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 вказаного Закону, пов'язується, по-перше, зі знаходженням цього платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася (або проводиться) антитерористична операція (а за матеріалами справи позивач знаходиться на обліку у Мангуської ОДПІ, яка розташована у смт. Мангуш Донецької області, що входить до переліку населених пунктів, на території яких проводилась (або проводиться) антитерористична операція); по-друге, з подачею зазначеним платником відповідної заяви у період не пізніше 30-ти календарних днів, за днем закінчення АТО. Тобто, заява платника про звільнення від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, є єдиним та достатнім документом для такого звільнення. Заява ж платника про списання виниклої недоїмки вимагається лише для її списання. Без подання такої заява нарахована сума ЄСВ враховується на рахунку такого платника як заборгованість з цього внеску (без застосування будь-яких штрафних санкцій з цього приводу до закінчення антитерористичної операції) - до подання платником такої заяви та наступного списання цієї недоїмки або (у випадку неподання вказаної заяви) - до вирішення питання щодо стягнення виниклої недоїмки після закінчення антитерористичної операції.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем всупереч приписам абз. 4 п. 9-4 розділу VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 2464-VI відмовлено позивачу у задоволенні його заяви про звільнення товариства від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ.

Також суд зазначає, що чинним законодавством прямо не передбачено заборони органу доходів і зборів надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, але при цьому є звільненими від виконання обов'язків, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", - вимогу про її сплату.

Разом із цим, приймаючи таку вимогу та направляючи її для виконання платнику ЄСВ, звільненому від виконання обов'язків щодо сплати цього внеску, від останнього фактично вимагається виконати дії, від виконання яких останній звільнений.

До цього ж, згідно ч.ч. 4 та 5 ст. 25 Закону № 2464-VІ вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі неузгодження платником внеску з органом доходів і зборів заборгованості з єдиного внеску платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Тобто, така вимога може бути пред'явлена до виконання у примусовому порядку до органів державної виконавчої служби та виконана цією службою.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалась судом, спірна вимога включає в себе, крім іншого, недоїмку з ЄСВ за період з липня 2014 року (тобто, недоїмку за період, що виник після 14 квітня 2014 року).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спірна вимога в частині зобов'язання позивача сплатити недоїмку з ЄСВ в розмірі 1 103 078,72 грн є неправомірною.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Беручи до уваги, що судом встановлена неправомірність вимоги відповідача від 9 березня 2016 року № Ю-1 в частині зобов'язання позивача сплатити недоїмку з ЄСВ в розмірі 1 103 078,72 грн, враховуючи приписи ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача в частині скасування спірної вимоги в частині сплати недоїмки у розмірі 100 000,00 грн, та скасувати цю вимогу в частині сплати недоїмки у розмірі 1 103 078,72 грн.

Щодо правомірності/неправомірності спірної вимоги в частині зобов'язання позивача сплатити штраф та пеню в оскаржуваній сумі (частково на суму штрафу - 11 119,95 грн, частково на суму пені - 28 166,45 грн) суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суми штрафу та пені до спірної вимоги включені на підставі рішень відповідача від 1 жовтня 2014 року № та від 14 січня 2015 року № (а.с. 28, 29).

Відповідно до п. 5 розділу VI Інструкції до сум боргу (недоїмки) платника, що подаються до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства, у вимогу про сплату боргу (недоїмки) за даними інформаційної системи органу доходів і зборів включаються також суми узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін штрафів та пені.

Так, рішенням від 1 жовтня 2014 року № застосовано до позивача штраф у розмірі 11 119,90 грн та нараховано пеню у сумі 28 166,45 грн за період з 21 листопада 2013 року до 9 вересня 2014 року.

Рішенням від 14 січня 2015 року № застосовано до позивача штраф у розмірі 8 518,78 грн та нараховано пеню у сумі 26 132,49 грн за період з 21 грудня 2013 року до 19 грудня 2014 року.

Позивач не погоджується із включенням до суми спірної вимоги штрафу у сумі 0,05 грн, застосованого рішенням від 14 січня 2015 року № , оскільки постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року у справі № 805/918/15-а зменшено суму штрафу на суму 0,05 грн.

Так, в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа № 805/918/15-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення від 14 січня 2015 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року у справі № 805/918/15-а, яка набрала законної сили 26 червня 2015 року, скасовано рішення Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 14 січня 2015 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені частково на суму штрафу у розмірі 0,05 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважає неправомірним включення до суми штрафу, відображеної у спірній вимозі, штраф у розмірі 0,05 грн, застосований до позивача рішенням відповідача від 14 січня 2015 року № ; спірну вимогу відносно решти сума штрафу та суми пені, застосованих до позивача рішенням відповідача № , суд вважає правомірною.

Щодо посилання позивача на той факт, що суми, визначені в іншому рішенні відповідача (від 1 жовтня 2014 року № ), позивачем погашено та станом на час прийняття відповідачем спірної вимоги товариство не має зобов'язань з їх сплати, суд зазначає наступне.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/52318852) залишено без змін постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/45545270), прийняту у справі № 808/8137/14, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення відповідача від 1 жовтня 2014 року № .

Постановою відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції від 8 грудня 2015 року № 49568273 відкрито виконавче провадження № 49568273 з примусового виконання рішення відповідача від 1 жовтня 2014 року № (а.с. 34).

Листом від 10 травня 2016 року № 802/3 відділом державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції повідомлено позивача, що за вказаним виконавчим провадженням перераховано відповідачу суму у розмірі 21 423,75 грн платіжним дорученням від 4 січня 2016 року (а.с. 37).

Як вказують сторони та як вбачається з картки особового рахунку позивача, 19, 26 лютого та 2 березня 2016 року позивачем здійснено сплату у загальній сумі 162 524,65 грн, до якої включено, також, суму зі сплати штрафу та пені, які застосовані рішенням відповідача від 1 жовтня 2014 року № .

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Разом із цим відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону № 2464-VІ за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Станом на час, що передував здійсненню позивачем сплати 19, 26 лютого та 2 березня 2016 року у загальній сумі 162 524,65 грн, недоїмка з ЄСВ складала 1 118 441,08 грн (станом на 31 січня 2016 року).

Таким чином, суми, сплачені позивачем в рахунок штрафу та пені, які застосовані рішенням відповідача від 1 жовтня 2014 року № , а також стягнуті з позивача відділом державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції суми коштів, правомірно зараховані відповідачем в рахунок погашення боргу попередніх періодів, а суми, визначені в рішенні відповідача від 1 жовтня 2014 року № вважаються такими, що не погашені.

Відповідно у задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання спірної вимоги неправомірною в частині включення до неї заборгованості зі штрафу та пені, застосованих рішенням відповідача від 1 жовтня 2014 року № , - необхідно відмовити.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання даного позову сплачено до суду 2 089,30 грн (а.с. 44).

Беручи до уваги, що позивачем були заявлені позовні вимоги про скасування спірної вимоги в загальній сумі 139 286,40 грн, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов в частині визнання неправомірною та скасування спірної вимоги в частині недоїмки в сумі 100 000,00 грн (не враховуючи вихід судом за межі позовних вимог) та в частині включення штрафу у розмірі 0,05 грн), суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 504,30 грн (72 % від сплаченого судового збору) - пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 98, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Азовський машинобудівельний завод" до Мангуської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) частково - задовольнити частково.

Скасувати вимогу Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 9 березня 2016 року № Ю-1 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Азовський машинобудівельний завод" сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 1 103 078,75 грн та штрафу у сумі 0,05 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Азовський машинобудівельний завод" () з бюджетних асигнувань Мангуської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області () судовий збір у сумі 1 504 (одна тисяча п'ятсот чотири) гривні 30 копійок.

Постанова складена у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний 15 серпня 2016 року.

Суддя Волгіна Н.П.