Справа № К/9991/23072/12-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" серпня 2016 р. м. Київ К/9991/23072/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової М.І.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року в справі за її позовом до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що 04 травня 2011 року була звільнена з публічної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. На час звільнення стаж державної служби складав понад 10 років, тому вона має право на виплату грошової допомоги відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», проте відповідач відмовив у її виплаті у зв'язку з відсутністю підстав.

Просила стягнути грошові кошти в сумі 17 850 грн.

Також просила поновити строк звернення до суду, в обґрунтування причин пропуску якого зазначала, що про порушення права на виплату грошової допомоги дізналася у липні 2011 року після отримання листа відповідача про відмову здійснити виплату зазначених коштів.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2011 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено процесуальний строк.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2011 року позов задоволено: зобов'язано нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 01 липня 1995 року по 04 травня 2011 року ОСОБА_4 проходила публічну службу в органах внутрішніх справ України.

У зв'язку з досягненням пенсійного віку з 24 лютого 2008 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та вона продовжувала працювати на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 березня 2008 року №574 о/с про продовження терміну перебування на державній службі.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 травня 2011 року №522 о/с ОСОБА_4 звільнено з посади головного спеціаліста відділу відомчих нормативно-правових актів управління юридичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (за скороченням штату працівників). Виплачено вихідну допомогу відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.

14 червня 2011 року позивач звернулася до Міністерства внутрішніх справ України зі скаргою на дії працівників департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку щодо відмови виплатити грошову допомогу, передбачену статтею 37 Закону України «Про державну службу», проте листом від 21 липня 2011 року була повід-омлена про відсутність підстав для виплати такої допомоги оскільки у разі звільнення працюючого пенсіонера у зв'язку зі скороченням штату працівників право на отримання допомоги у неї відсутнє.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що підстава звільнення позивача не має значення для вирішення питання щодо виплати їй грошової допомоги відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», тому відмова у її виплаті є протиправною. Причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позовну заяву без розгляду, апеляційний суд виходив з того, що позивач пропустила строк звернення до суду, встановлений частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України та не надала доказів поважності його пропуску.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина третя статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду без поважних причин й залишення без розгляду адміністративного позову, оскільки як встановлено судом першої інстанції позивач неодноразово зверталася щодо виплати грошової допомоги відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», проте такі звернення були залишені без належного реагування. Після подання у червні 2011 року скарги стосовно невиплати грошової допомоги листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрі-шніх справ України від 21 липня 2011 року у наданні такої допомоги відмовлено у зв'язку з відсутністю права. З адміністративним позовом до суду звернулася 18 серпня 2011 року, тобто з дотриманням передбаченого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України строку.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов апеляційний суд не встановив чи мало місце порушення прав, свобод та інтересів позивача, не перевірив чи має вона право на грошову допомогу відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», тобто не переглянув рішення суду першої інстанції щодо суті позовних вимог.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На підставі наведеного та керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: