Справа № 804/15093/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Чаплигіної А.А.
представника позивача: Батуєва О.В.
представника відповідача: Путрі А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Приватного підприємства «Нові Ниви»
до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Приватне підприємство «Нові Ниви» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило:
В обґрунтування пред'явленого позову, зазначалося, що відповідач за результатами проведеної планової виїзної документальної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього сум податку на додану вартість та про завищення суми від'ємного значення податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за реальними господарськими операціями з ПП «КОМПАНІЯ ПОЛТАВАЗЕРНОТРЕЙД», ТОВ «ЗОВНІШНЯ ТОРГІВЛЯ ТА ПЕРЕРОБКА»,ТОВ «КІЙТОРГПРОМ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРОМ-ТРЕЙДІНГ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ВАРС», ТОВ «БІАТЕК», ТОВ «КИЙТЕХТОРГ», ТОВ «САКРА ГРУП», ТОВ «БІЗНЕС-РІЗОН ГРУП», ТОВ «ПРОМТОРГПОСТАВКА», ТОВ «ГАРДІС ТРЕЙД», ТОВ «БІЗНЕС-СІТІ ПЛЮС», ТОВ «ХАЙК ГРУП», ТОВ «РОМАРОСТАР». Вказані правочини недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, натомість акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами даних правочинів. Висновок відповідача щодо нереальності вказаних господарських операцій базується на виявлених недоліках первинних документів, проте наявність незначних недоліків первинних документів є обставинами, які самі по собі не позбавляють правового значення виданих контрагентами підприємства актів виконаних робіт та інших первинних документів, що виключає відповідальність платника податків. Необґрунтованими є висновки відповідача про завищення позивачем витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування податком на прибуток по взаємовідносинам з вищевказаними підприємствами, а також з ТОВ «ДЕЛЬТА СОЮЗ», ТОВ «ГАРАНТ МАКСИМУМ» і ТОВ «ВАРДА ТРЕЙД» на загальну суму 1841599,00грн. Як зазначалось вище, реальність господарських операцій з цими контрагентами посвідчується належними первинними документами і наявність незначних недоліків в їх оформленні не є підставою для віднесення доходу і податкового кредиту до безповоротної фінансової допомоги. Не спростовують факту реальності господарських операцій позивача з цими суб'єктами господарювання і висновки актів перевірок цих підприємств, в яких значиться про їх відсутність за місцезнаходженням та про не підтвердження їх фінансово-господарської діяльності, оскільки з цих актів вбачається, що перевірці підлягали взаємовідносини вказаних контрагентів позивача з іншими суб'єктами господарювання, а не з позивачем. При цьому, позивач не повинен відповідати за будь-які порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів, оскільки, навіть якщо контрагенти позивача та контрагенти третьої-четвертої ланки і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог. Також відсутність сертифікатів якості та відповідності на товари не свідчить про нереальність господарських операцій, оскільки діючим законодавством обов'язкова їх наявність не передбачена. Необґрунтованими також є доводи відповідача про необхідність оподаткування позивачем, як податковим агентом, доходу, виплаченого підприємством ФОП ОСОБА_4, з посиланням на те, що такий дохід було сплачено не в межах обраних ФОП ОСОБА_4 видів діяльності, оскільки, по-перше, класифікація видів економічної діяльності є статистичним інструментом для впорядкування економічної інформації, при цьому наданий органами державної статистики код виду діяльності не створює сам по собі прав чи обов'язків для суб'єкта господарської діяльності та не тягне жодних правових наслідків, а, по-друге, вищевказана фізична особа-підприємець в господарських операціях з позивачем діяла в межах своєї фінансово-господарської діяльності відповідно до коду КВЕД. Також позивач зазначав, що не погоджується з висновками відповідача щодо встановлених порушень ведення касових операцій.
У судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, які призвели до заниження податку на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість, завищення залишку від'ємного значення з податку на додану вартість, а також до несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб. Крім того, позивачем порушено порядок ведення касових операцій. Так, позивачем на підтвердження реальності господарських операцій, здійснених з його контрагентами не надано договори поставки, інформацію та документальне підтвердження щодо того як відбувалась передача права власності на ТМЦ, сертифікати якості та довіреності, товарно-транспортні накладні по деяким договорам поставки. Крім того, деякі з наданих до перевірки документів складенні з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: в товарно-транспортних накладних відсутні дані конкретного пункту розвантаження товару, відсутній підпис та код платника автоперевізника та водія, відсутні дані по вантажно-розвантажувальних операцій; в видаткових накладних відсутні дані, які дали б змогу ідентифікувати осіб, відповідальних за отримання товару; в актах виконаних робіт не вказано посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення, а також не вказано місце складання актів. За результатами аналізу даних податкової звітності по деяким з контрагентів позивача не можливо встановити кількість працюючих, а також неможливо встановити наявність трудових ресурсів виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, матеріалів (сировини), товарних запасів необхідних для ведення господарської діяльності, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктами господарювання відповідних господарських операцій. Крім того неможливо встановити ланцюг походження ТМЦ, адже з аналізу податкової звітності жоден з контрагентів не закуповував товар, який в подальшому продавав позивачу. Також Приватним підприємством «Нові Ниви», як податковим агентом, не сплачено податок з доходів фізичних осіб за придбаний товар у ФОП ОСОБА_4 відповідно до вимог п.177.6 ст.177 Податкового кодексу України.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України та наказу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська від 02.07.2015р. №504 та відповідно до плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, працівниками відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка Приватного підприємства «Нові Ниви» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р.
За результатами проведеної перевірки складено акт №759/04-67-22-05/34561704 від 07.08.2015р., яким зафіксовано встановлене під час перевірки допущення позивачем порушення приписів:
- п.135.1, 135.2, 135.4, 135.5.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139 ст.139 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством ПП «Нові Ниви» занижено податок на прибуток на 2049004,00грн.;
- п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість всього у сумі 1286368,00грн., а також завищено від'ємне значення у загальній сумі 9885,00грн.;
- п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176, п.177.8 ст.177 з урахуванням п.п.164.2.2 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, що призвело до несплати податку з доходів фізичних осіб у 2014 році у сумі 120005,34грн.;
- п.3.5 гл.3, п.5.1, п.5.8 гл.5 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», у зв'язку з чим на підставі ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995р. №436 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» до позивача застосована штрафна (фінансова) санкція у сумі 238169,22грн.
Висновки означеного акту перевірки обґрунтовані тим, що в ході її проведення встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, які призвели до заниження податку на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість, завищення залишку від'ємного значення з податку на додану вартість, несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб та порушення порядку ведення касових операцій. Так, позивачем не підтверджено реальність господарських операцій з наступними контрагентами: ПП «КОМПАНІЯ ПОЛТАВАЗЕРНОТРЕЙД», ТОВ «ЗОВНІШНЯ ТОРГІВЛЯ ТА ПЕРЕРОБКА»,ТОВ «КІЙТОРГПРОМ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРОМ-ТРЕЙДІНГ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ВАРС», ТОВ «БІАТЕК», ТОВ «КИЙТЕХТОРГ», ТОВ «САКРА ГРУП», ТОВ «БІЗНЕС-РІЗОН ГРУП», ТОВ «ПРОМТОРГПОСТАВКА», ТОВ «ГАРДІС ТРЕЙД», ТОВ «БІЗНЕС-СІТІ ПЛЮС», ТОВ «ХАЙК ГРУП», ТОВ «РОМАРОСТАР», ТОВ «ДЕЛЬТА СОЮЗ», ТОВ «ГАРАНТ МАКСИМУМ», ТОВ «ВАРДА ТРЕЙД», через не надання до перевірки деяких договорів поставки, інформації та документального підтвердження щодо того як відбувалась передача права власності на ТМЦ, сертифікатів якості та довіреностей, товарно-транспортних накладних по деяким договорам поставки. Крім того, деякі з наданих до перевірки документів складенні з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: в товарно-транспортних накладних відсутні дані конкретного пункту розвантаження товару, відсутній підпис та код платника автоперевізника та водія, відсутні дані по вантажно-розвантажувальних операцій; в видаткових накладних відсутні дані, які дали б змогу ідентифікувати осіб, відповідальних за отримання товару; в актах виконаних робіт не вказано посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення, а також не вказано місце складання актів. За результатами аналізу даних податкової звітності по деяким з контрагентів позивача не можливо встановити кількість працюючих, а також неможливо встановити наявність трудових ресурсів виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, матеріалів (сировини), товарних запасів необхідних для ведення господарської діяльності, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктами господарювання відповідних господарських операцій. Крім того неможливо встановити ланцюг походження ТМЦ, адже з аналізу податкової звітності жоден з контрагентів не закуповував товар, який в подальшому продавав позивачу. Також перевіркою первинних банківських документів-виписок та платіжних документів по поточному рахунку ПП «Нові Ниви», встановлено, що підприємство здійснило виплати ФОП ОСОБА_4 відповідно до договору постачання, не сплативши при цьому, як податковий агент, податок з доходів фізичних осіб, що є порушенням приписів пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст. 176, п.177.8 ст.177 Податкового кодексу України, оскільки вищевказана фізична особа-підприємець отримала дохід не в межах обраних ним видів діяльності.
На підставі акта перевірки №759/04-67-22-05/34561704 від 07.08.2015р. ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області було винесено наступні податкові повідомлення рішення:
Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень, суд зважає на наступне.
Так, відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодекс України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Згідно з п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.200.1-п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б)залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Як свідчать матеріали справи, ПП «Нові Ниви», як постачальником, протягом періоду, що перевірявся, було укладено ряд однопредметних договорів поставки з наступними контрагентами - покупцями:
- з ТОВ «ВАРДА ТРЕЙД» (покупець) №15/07-1 від 15.07.2014р., відповідно до якого постачальник поставив покупцю товар рис кремовий пропарений довгозернистий шліфований на суму 863500,00грн., в тому числі ПДВ 143916,67грн. Означена господарська операція підтверджується наступними документами: вищевказаним договором, видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними (далі - ТТН);
- з ТОВ «ГАРАНТ МАКСИМУМ» (покупець) №19/05-14Р від 19.05.2014р. та 28/05-1 від 28.05.2014р., за якими постачальник поставив покупцю товари рис кремовий пропарений довго зернистий шліфований, кальмари, рибу, картоплю, насіння соняшника, халву, цукор на суму 1739709,69грн., в тому числі ПДВ 289951,61грн. Означена господарська операція підтверджується наступними документами: вищевказаними договорами, видатковими накладними, податковими накладними, ТТН;
- з ТОВ «САКРА ГРУП» (покупець) №02/04-2 від 02.04.2014р., відповідно до якого постачальник поставив покупцю товар рис битий на суму 842830,00грн., в тому числі ПДВ 140471,67грн. Означена господарська операція підтверджується наступними документами: вищевказаними договором, видатковими накладними, податковими накладними;
- з ТОВ «ДЕЛЬТА СОЮЗ» (покупець) №20/03-14р. від 20.03.2014р., відповідно до якого постачальник поставив покупцю товар рис білий, рис битий, рис кремовий на суму 1499090,00грн, в тому числі ПДВ 249848,00грн. Означена господарська операція підтверджується наступними документами: вищевказаним договором, видатковими накладними, податковими накладними.
Оплата за товари відповідно до вищевказаних договорів здійснена шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача і підтверджується платіжними документами та виписками банку. Заборгованість за поставлені товари відсутня, що не заперечується в акті перевірки.
Також ПП «Нові Ниви» протягом періоду, що перевірявся, як замовником, було укладено однотипні договори про надання експедиційно-транспортних послуг, про отримання послуг з передпродажної підготовки товарів, про постачання харчових продуктів з наступними контрагентами:
- з ПП «КОМПАНІЯ «ПОЛТАВАЗЕРНОТРЕЙД» укладено договір поставки №01/05-3 від 01.05.2012р., за яким позивач отримав товар: ядро соняшника, козину, моркву, халву, фундук, арахіс та інші харчові продукти на загальну суму 1484377,18грн., у тому числі ПДВ 247396,18грн. Означена господарська операція підтверджується наступними документами: вищевказаним договором, видатковими накладними, податковими накладними;
- з ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» укладено договір поставки №01/12-12 від 01.12.2012р., за яким позивач отримав товар ядро соняшникове та інші харчові продукти на загальну суму 3134514,76грн., у тому числі ПДА 522419,12грн. Означена господарська операція підтверджується наступними документами: вищевказаним договором, видатковими накладними, податковими накладними;
Таким чином, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та його вищенаведеними контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, а також документів, оформлених на виконання умов укладених договорів, які повністю відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача та рух його активів.
Наведені первинні документи були надані позивачем до перевірки та відображені в акті, складеному за її результатами.
Доводи відповідача про нереальність вказаних господарських операцій базуються на відсутності товарно-транспортних накладних по деяким договорам поставки, які підтверджують факт перевезення товару, відсутності сертифікатів якості (походження) товару, довіреностей, договорів поставки.
Проте, суд не погоджується з зазначеними доводами відповідача, з огляду не наступне.
Так, відсутність у покупця товарно-транспортних накладних на перевезення товару, яке здійснювалося його контрагентами-постачальниками за власний рахунок, або яке здійснювалося позивачем шляхом самовивозу, не позбавляє покупця права на податковий кредит у разі наявності у нього відповідних податкових накладних, які, згідно ст.ст.198, 201 Податкового кодексу України, є підставою для виникнення у платника податку права на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду, якщо вони отримані в ході реального виконання господарської операції. При цьому товарно-транспортна накладна є обов'язковою саме для підтвердження відомостей про господарську операцію з перевезення товару, а законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.
Відносно доводів відповідача про недоліки у заповненні деяких з наданих позивачем товарно-транспортних накладних (відсутність даних конкретного пункту розвантаження товару, відсутність підписів та кодів платника автоперевізника та водія, відсутність даних по вантажно-розвантажувальних операціях тощо), суд зазначає, що ні чинним податковим законодавством, ні законодавством, що регулює автотранспортні перевезення, не передбачений обов'язок платника податків, як вантажоодержувача і покупця, перевіряти достовірність даних, зазначених вантажовідправником (замовником) в товарно-транспортних накладних у полі «Автопідприємство», встановлювати власника автомобіля чи визначати правомірність користування автомобілем іншою, ніж власник особою, тим більше у випадках придбання ТМЦ з доставкою за рахунок постачальника.
Щодо не надання до перевірки сертифікатів відповідності та/або походження на зазначений у податкових та видаткових накладних товар, довіреностей та договорів поставки суд зазначає, що відповідачем до перевірки надані усі необхідні первині документи для фактичного встановлення реальності господарської операції між ПП «Нові Ниви» та вищевказаними підприємствами, тому відсутність сертифікатів, довіреностей та договорів поставки за наявності належним чином оформлених первинних документів не може бути підставою для визнання господарських операцій нереальними.
Наявність незначних недоліків документів (в товарно-транспортних накладних відсутні дані конкретного пункту розвантаження товару, відсутній підпис та код платника автоперевізника та водія, відсутні дані по вантажно-розвантажувальних операцій; в видаткових накладних відсутні дані, які дали б змогу ідентифікувати осіб, відповідальних за отримання товару; в актах виконаних робіт не вказано посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення, а також не вказано місце складання актів) є обставинами, які самі по собі не позбавляють правового значення виданих контрагентами підприємства цих документів, що виключає відповідальність платника податків. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником, а відтак такі недоліки не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на податковий кредит та на віднесення до складу витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, відповідного звітного періоду вартості отриманого товару (робіт, послуг). Тим більше, що податкові накладні, на підставі яких сформовано податковий кредит, та інші первинні документи за правочинами з означеними вище контрагентами складені з дотримання обов'язкових вимог до первинних документів, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Щодо доводів відповідача про нереальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами з посиланням на неможливість встановити ланцюг походження ТМЦ, оскільки з аналізу податкової звітності жоден з контрагентів не закуповував товар, який в подальшому продавав позивачу, судом зазначає, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом.
Відносно посилань відповідача на результати аналізу даних податкової звітності по деяким з контрагентів позивача про неможливість встановити кількість працюючих та наявність трудових ресурсів виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, матеріалів (сировини), товарних запасів необхідних для ведення господарської діяльності, суд зазначає таке.
Навіть якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ та віднесення до складу витрат відповідного звітного періоду вартості отриманих товарів (робіт, послуг) за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за отримані товари (роботи, послуги) і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обов'язку платників податків - одержувачів товарів - вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
В свою чергу, в постанові Верховного Суду України від 01.06.2010р. у справі №21-573во10 судді дійшли висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Практикою Європейського Суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податків не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними правочинів позивача з ПП «КОМПАНІЯ ПОЛТАВАЗЕРНОТРЕЙД», ТОВ «ЗОВНІШНЯ ТОРГІВЛЯ ТА ПЕРЕРОБКА»,ТОВ «КІЙТОРГПРОМ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРОМ-ТРЕЙДІНГ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ВАРС», ТОВ «БІАТЕК», ТОВ «КИЙТЕХТОРГ», ТОВ «САКРА ГРУП», ТОВ «БІЗНЕС-РІЗОН ГРУП», ТОВ «ПРОМТОРГПОСТАВКА», ТОВ «ГАРДІС ТРЕЙД», ТОВ «БІЗНЕС-СІТІ ПЛЮС», ТОВ «ХАЙК ГРУП», ТОВ «РОМАРОСТАР», ТОВ «ДЕЛЬТА СОЮЗ», ТОВ «ГАРАНТ МАКСИМУМ», ТОВ «ВАРДА ТРЕЙД».
Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених позивачем з вказаними контрагентами договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
При цьому, як на час укладення угод між позивачем та його означеними вище контрагентамфи, так і на час їх виконання, останні знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також, були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Податкові зобов'язання та податковий кредит по взаємовідносинам з вказаними контрагентами були задекларовані позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість та з податку на прибуток, що відповідачем не заперечується.
Щодо взаємовідносин позивача з підприємствами ПП «ГЕРМЕС І КО», ТОВ « 2М ГРУП», ТОВ «ТЕХМЕДБУД» (відображеними в акті перевірки), то судом встановлено, що по вказаним підприємствам згідно наданих відповідачем розрахунків податкових повідомлень-рішень жодних нарахувань не було, у зв'язку із чим реальність господарських операцій ПП «Нові Ниви» з вказаними підприємствами не досліджувалась.
Також суд зазначає, що позивачем в означеній справі не оскаржується будь-яке рішення контролюючого органу, що винесено за наслідками встановлення в акті перевірки порушення ПП «Нові Ниви» ведення касових операцій (перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касі), а лише зазначається незгода з такими висновками викладеними в акті.
При цьому акт лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення відповідача і сам по собі не породжує певних правових наслідків для позивача, не є актом індивідуальної дії. Він є лише документом, що фіксує певні обставини так, як їх бачить працівник податкового органу, який проводить перевірку.
Права та обов'язки для суб'єкта господарювання, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акту, а дії податкового органу по складанню акту перевірки є способом реалізації наданих суб'єкту владних повноважень компетенції. Самі по собі ці дії не тягнуть для особи будь-яких правових наслідків, оскільки не тягнуть за собою юридичних наслідків.
Разом з тим, позивачем не оскаржуються і дії щодо складання акта перевірки в цій частині. Водночас, навіть якщо б ним і була заявлена позовна вимога у вигляді визнання протиправними дій посадових осіб або конкретного податкового органу при складанні акту перевірки та фіксації у ньому її результатів, то це б було неналежно обраним способом правового захисту позивача, оскільки вирішення такого спору не захищає саме по собі права чи інтереси платника податку. За наявності обґрунтованого позову належним способом такого захисту є оскарження рішення податкового органу, яке і містить обов'язкове для виконання волевиявлення суб'єкта владних повноважень відносно конкретного платника податку.
Реальність господарських операцій за цим договором сторонами визнається.
Проте, на думку контролюючого органу ПП «Нові Ниви» порушило п.п.164.2.2 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.176.2 ст.176, п.177.8 ст.177 ПК України, оскільки згідно витягу з державного реєстру ФОП ОСОБА_4 має здійснювати підприємницьку діяльність за наступним видом господарської діяльності - 10.26 - інші види перероблення та консервування фруктів та овочів, у зв'язку із чим підприємець за господарською операцією з позивачем отримав доходи не в межах обраних ним видів діяльності, а ПП «Нові Ниви» в даному випадку є податковим агентом, який був зобов'язаний утримати та перерахувати податок з доходів фізичних осіб в сумі 120005,34грн.
Однак, суд не погоджується з означеними доводами відповідача, з огляду на таке.
Відповідно до п.п.164.2.2 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.
Згідно з п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Згідно з п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:
а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку;
в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;
г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу;
ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.177.8 ст.177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Так, ФОП ОСОБА_4 здійснює підприємницьку діяльність за видом господарської діяльності 10.26 - інші види перероблення та консервування фруктів та овочів, за яким підприємець здійснює переробку, в тому числі насіння соняшника, яке в подальшому він може як реалізувати, так і упакувати (законсервувати) і також реалізувати.
Таким чином, обраний ФОП ОСОБА_4 вид діяльності з перероблення та консервування фруктів та овочів, не можливий без придбання та реалізації цих товарів.
Основним призначенням КВЕД є визначення та кодування основного та другорядних видів економічної діяльності юридичних осіб на Україні, відокремлених підрозділів юридичних осіб (статистичних одиниць), яка здійснюється органами державної статистики, та їх відображення в ЄДРПОУ.
При цьому, основний вид діяльності може бути змінений органами державної статистики на підставі даних державних статистичних спостережень.
Тобто, класифікація видів економічної діяльності є статистичним інструментом для впорядкування економічної інформації.
Наданий органами державної статистики код виду діяльності не створює само по собі прав чи обов'язків для підприємств та організацій, не тягне жодних правових наслідків як такий. Код виду діяльності не обов'язково є достатнім критерієм для виконання умов, передбачених нормативними актами. При застосуванні нормативних актів чи контрактів, код виду діяльності є припущенням, а не доказом.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов Приватного підприємства «Нові Ниви» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова