Справа № 461/9507/15-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року м. Київ К/800/17300/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі №461/9507/15-а за позовом ОСОБА_4 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження, зобов'язання утриматись від вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача від 01.07.2015 року № 261 «Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_4 на АДРЕСА_1» та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, не передбачені ст. 41 Конституції України, щодо її приватного майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що порушує її права і свободи.

Позов мотивований тим, що на законних підставах орендує земельну ділянку для обслуговування кіоску, а розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 01.07.2015 року №261 вважає необґрунтованим, незаконним, та таким, що порушує її законні права та інтереси.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Галицької районної адміністрації №261 від 1 липня 2015 року «Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_4 на АДРЕСА_1». Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про заборону буд-яких дій по відношенню до приватного майна ФОП ОСОБА_4, за адресою : АДРЕСА_1 - закрито.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач зареєстрована як суб'єкт господарювання, перебуває на обліку платників податків (є платником єдиного податку) та здійснює господарську діяльність із продажу газетно-журнальної продукції, зокрема, через кіоск, розташований по АДРЕСА_1.

15 червня 2012 року між ОСОБА_4 та Львівською міською радою укладено договір оренди землі, на підставі якого та акту приймання-передачі об'єкта оренди від 15.06.2012 року, Львівська міська рада на підставі ухвал від 07.06.2007 року № 899 «Про ствердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення у м. Львові», від 18.06.2009 року № 2712 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Львова», від 16.12.2010 року № 37 «Про порядок застосування відкоригованої нормативної грошової оцінки земель м. Львова», від 16.02.2012 року № 1224 «Про нарахування та сплату до міського бюджету м. Львова на 2012 рік орендної плати за землю та земельного податку», від 22.03.2012 року № 1372 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 16.02.2012 року № 1224», від 18.12.2008 року № 2311 та від 21.04.2011 року № 374 передала, а ФОП ОСОБА_4 прийняла в строкове платне володіння і користування терміном на 5 років земельну ділянку площею 0,0007 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування малої архітектурної форми.

Відповідно до п.8 вказаного Акту термін дії договору становить 5 (п'ять) років.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації від 01.07.2015 року № 261 «Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_4 на АДРЕСА_1» позивачу було запропоновано в добровільному порядку забезпечити демонтаж тимчасової споруди - малої архітектурної форми за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не аргументовано причини та підстави, які зумовлюють демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1, яка належить позивачу. Загальні покликання відповідача у тексті розпорядження на нормативні акти, як на підстави для демонтажу вказаної споруди, суд розцінив як недостатні, необґрунтовані і такі, що не дають чіткого розуміння того, в чому полягають підстави та обставини, які зумовили необхідність прийняття оскаржуваного розпорядження. Відносно вимоги позивача про заборону відповідачу вчиняти дії щодо її приватного майна суд дійшов висновку, що така не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку із чим провадження у справі в цій частині закрив.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

У відповідності до ч.4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011р. №633/2011, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіон України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України. Мінрегіон України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної житлової політики і політики у сфері будівництва, архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначено Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 р. № 244 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за №1330/20068 (далі - Порядок № 244).

Відповідно до п.п. 1.3., 1.6. Порядку № 244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Керуючись наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 р. № 244, Львівська міська рада прийняла ухвалу від 23.04.2015 року № 4526 про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові (далі - Положення).

Відповідно до п.1.3 Положення тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (надалі - ТС) - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з врахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без влаштування фундаменту.

Пунктом 2.1 Положення визначено, що розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив'язки, плану земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки або договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив'язки, та плану земельної ділянки або схемі прив'язки.

Згідно з п.п. 2.5, 2.6 Положення, тимчасові споруди розміщуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони».

Розміщення тимчасових споруд забороняється безпосередньо біля фасадів адміністративних і культових будівель, біля пам'ятників, скульптурних та інших елементів оздоблення будинків.

Відповідно до п.7.1 Положення демонтажу підлягають ТС: для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки і суб'єкту господарювання відмовлено у його продовженні; самовільно встановлені; зовнішній вигляд яких не відповідає виданому паспорту прив'язки або погодженому проекту та суб'єкту господарювання мотивовано відмовлено у внесенні змін до паспорту прив'язки чи проекту; розміщені з порушенням вимог пунктів 2.5 та 2.6 цих Правил.

Інформація про ТС, у яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки або встановлені з порушенням вимог цих Правил надається також у контролюючі органи для вжиття відповідних заходів (п.7.2 Положення).

Пунктом 7.3 Положення визначено, що при виявленні ТС, зазначених у пунктах 7.1.1-7.1.4, складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована ТС, приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін.

Отже, вказаним Положенням визначено чіткий і вичерпний перелік тимчасових споруд, які підлягають демонтажу.

Між тим, з оскаржуваного розпорядження відповідача від 01.07.2015 року № 261 не вбачається, що слугувало підставою для його прийняття та які норми законодавства порушено позивачем. Натомість, відповідачем лише перераховано загальні положення нормативно-правових актів.

В силу положень ч.2 ст.71 КАС України відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними, допустимими і достатніми доказами правомірність свого рішення.

Натомість, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, ФОП ОСОБА_4 надала суду докази того, що зазначена тимчасова споруда розміщена на законних підставах, а саме, розміщена на земельній ділянці, яку Львівська міська рада передала в оренду позивачу на підставі укладеного між ними договору, який був чинним на час винесення відповідачем оскаржуваного розпорядження.

Також, суди вірно встановили, що ТС по АДРЕСА_1 зафіксована в Схемі розміщення тимчасових споруд на території Галицького району м. Львова (додаток 2 до зазначеної вище ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 року № 4526), як існуюча споруда відповідно до договору оренди землі.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок судів, що оскаржуване розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 01.07.2015 року № 261 «Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_4 на АДРЕСА_1» прийняте з порушенням вимог законодавства, тому підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: