Справа № 820/2720/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"15" серпня 2016 р. Справа № 820/2720/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Спірідонова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа - головне управління Державної казначейської служби у Харківській області про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо ненарахування та невиплати позивачеві заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 року у розмірі, визначеному абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону "Про прокуратуру"), а з 29.03.2015 по 08.09.2015 року у розмірі, визначеному абз.2 ч.1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону "Про забезпечення права на справедливий суд");

2. Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області здійснити позивачу перерахунок заробітної плати за період 26.10.2014 р. по 28.03.2015 року у розмірі, визначеному абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону "Про прокуратуру"), а з 29.03.2015 по 08.09.2015 року у розмірі, визначеному абз.2 ч.1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону "Про забезпечення права на справедливий суд") та виплатити її у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено позивач - ОСОБА_1, обіймає посаду консультанта Жовтневого районного суду м. Харкова з 13.11.2007 року по теперішній час. Зазначила, що 14 жовтня 2014 року прийнято Закон України "Про прокуратуру", згідно якого визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Відповідач, за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року, нарахував позивачу оклад виходячи з мінімальної заробітної плати в Україні в розмірі 1218,00 грн., з вересня 2015 року по грудень 2015 року відповідач нарахував позивачу оклад у розмірі 2756,00 грн. Позивач вважає, що відповідач неправомірно не нарахував та не виплатив йому, заробітну плату за період з 26.10.2014 по 28.03.2015року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 року по 9 вересня 2015 року - відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд". Також вважає, що при перерахунку її заробітної плати слід виходити з підвищеного розміру посадового окладу, а розмір інших доплат, надбавок і премій, які входять до структури заробітної плати, визначити в межах затвердженого фонду оплати праці. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Представник відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, з позовом не погодився, надав письмові заперечення в обґрунтування яких зазначив, що діючим законодавством дійсно закріплене право працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, на посадовий оклад у розмірі 30 відсотків від посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Однак, законодавчого механізму реалізації даного права немає, так як не внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Відповідачем, здійснюється управління бюджетними асигнуваннями та реалізуються будь-які бюджетні зобов'язання та платежі за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет, але на даний час, відповідних призначень немає. У відповідача не має юридично обґрунтованих підстав нараховувати та виплачувати посадові оклади, у розмірах інших ніж це передбачено Додатком 47 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Також, на думку відповідача, вирішення спірного питання позивача виходить за межі компетенції відповідача, так як, передусім, потребує законодавчого врегулювання.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в позові зазначила про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Ці ж наслідки застосовуються у разі повторного неприбуття за таких самих умов відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явились та є належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, враховуючи положення ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України, потреба заслухати свідка чи експерта відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження з огляду на положення ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1, обіймає посаду консультанта Жовтневого районного суду м. Харкова з 13.11.2007 року по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки, що знаходиться в матеріалах справи (а.с. 13).

Відповідно до розпорядженням КМУ № 88-р від 24.02.2003 р. посада помічника судді місцевого суду віднесена до 5-ї категорії посад державних службовців.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-УІІ, в частині внесення змін до статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", яким визначено що: розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Вищезазначене стало підставою для звернення позивача з даним позовом до адміністративного суду.

При вирішенні такого спору, суд враховує наступні обставини та нормативні положення.

Так, 13.07.2016 р. Верховним Судом України переглядалося рішення у справі з аналогічними обставинами № 820/4653/15 за позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про проведення перерахунку заробітної плати.

Зазначеною постановою Верховного Суду України від 13.07.2016 р. у справі №820/4653/15 скасовано постанову Вищого адміністративного суду України від 25.02.2016 р. у частині визнання неправомірними дій територіального управління ДСА України у Харківській області щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку і виплати заробітної плати та зобов'язання територіального управління ДСА України в Харківській області здійснити відповідний перерахунок і виплати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015 року, відповідно до яких у задоволення адміністративного позову позивачу відмовлено, залишено в силі.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, скасовуючи постанову Вищого адміністративного суду України від 25.02.2016 р. у частині визнання неправомірними дій ТУ ДСА України щодо відмови у проведенні перерахунку і виплати заробітної плати та зобов'язання здійснити такий перерахунок виходила з наступного.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону України "Про оплату праці").

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року.

На виконання абзацу другого підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України "Про прокуратуру" та підпункту 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України мав привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цими законами у тримісячний строк шляхом внесення змін до закону про державний бюджет та постанови від 09.03.2006 р. № 268.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Ні у 2014, ні у 2015 роках до закону про державний бюджет не вносилися зміни, і фонд оплати праці для працівників судової системи не збільшувався. У Державному бюджеті України у 2014-2015 роках були відсутні кошти для виплати посадових окладів у встановлених законом розмірах.

Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 09.03.2006 р. № 268 щодо розмірів окладів працівників апарату суду не внесено, а законами України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень зазначених законів не передбачено, то суд доходить висновку, що територіальні управління ДСА України як розпорядники бюджетних коштів не мали правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини п'ятої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини другої статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на. загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно зі статтею 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Таким чином, вимоги позивача щодо перерахунку та виплати заробітної плати, з урахуванням встановленого законом розміру посадового окладу працівника апарату суду є необгрунтованими, так як положеннями частини другої статті 19 Конституції України вимагають від суб'єкта владних повноважень діяти лише на підставі, в межах, повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України визначено принцип збалансованості Державного бюджету України, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період.

Відповідно до частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно із статтею 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних, коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Частиною другою статті і 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджет) України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького склад та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

При цьому, підпунктом 2 пункту 13 розділу ХШ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» Кабінету Міністрів України було доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що не було виконано Кабінетом Міністрів України.

На виконання визначених законодавцем змін, ДСА України листом від 10.11.2014 р. №11/5173/14 до Міністерства соціальної політики України були надані пропозиції з приводу внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших, органів» щодо встановлення нових посадових окладів працівників апаратів судів.

ДСА України листами від 31.01.2015 р. № 11-1408/15 та від 19.02.2015 № 1-3467/15 повторно направлено пропозиції щодо реалізації положень частини першої ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із наданням схем нових посадових окладів працівників апаратів судів, що відображені у вигляді коефіцієнтів до посадового окладу судді, виходячи із затверджених призначень на оплату праці місцевим та апеляційним судами у 2015 році.

З 01.01.2015 р., відповідно до абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (зі змінами внесеними Законом від 02.03.15 р. № 217-VIII, які набули чинності 13.03.15 р.) норми і положення частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Із прийняттям Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 28.03.2015 р., абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повернуто передбачену визначеними змінами Закону України «Про прокуратуру» норму.

Водночас, підпунктом 2 пункту 13 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінету Міністрів України встановлено тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом для приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із вказаним Законом України.

Таким чином, з 26.10.2014 р. по 26.12.2014 р. та з 28.03.2015 р. за працівниками апарату судів було визнане» право на посадові оклади у нових розмірах. Водночас у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах: правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо) не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Суд також звертає увагу на те, що Урядом України з метою приведення у відповідність Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» відповідні зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у визначений законами строк внесено не було.

Вказане свідчить про відсутність на час виникнення спірних правовідносин механізму реалізації положень абзацу другого частики першої статті 144 Закон України «Про судоустрій і статус; суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру"), а в подальшому, абзацу другого частини першої статті 147 Закону України «Пре судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).

Також, суд зазначає про те, що з 09.09.2015 постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268, в редакції, прийнятої у зв'язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 644 «Про внесення змін до деяких актів» безпосередньо встановлено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсотковоге зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонд; оплати праці суду.

Таким чином, підставою для відмови позивачеві у здійсненні нарахування та виплати заробітної плати є відсутність бюджетного фінансування та механізму при здійсненні нарахування та виплати заробітної плати, оскільки не приведення Кабінетом Міністрів України нормативно-правових актів у відповідність до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») на період спірних правовідносин унеможливлювало виплату заробітної плати у визначеному законами України розмірі, а після приведення у відповідність зазначених нормативно-правових актів - були встановлені обмеження виплат посадового окладу з урахуванням 50-відсоткового зменшення.

Наведені положення дають підстави для висновку, що ДСА України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивачу та виплату заробітної плати у відповідному розмірі. З огляду на те, що у спірний період посадові оклади працівників апаратів місцевих судів Кабінетом Міністрів України не змінювались, суд вважає, що відповідач в даному випадку не допустив бездіяльності, діяв на підставі та в межах, що передбачених Конституцією та Законами України.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа - головне управління Державної казначейської служби у Харківській області про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Спірідонов М.О.