Справа № 807/204/16
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2016 рокум. Ужгород№ 807/204/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Стенавській А.М.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна - представник Пшеницька Г.В.,

третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 - в судове засідання не з'явилася,

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Тарнівська сільська рада - представник Шоля В.В. ,

третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_6 - представник Пшеницька Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталії Анатоліївни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 та Тарнівецька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6, --

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2016 року, до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся із позовною заявою ОСОБА_1 (далі - позивач) до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталії Анатоліївни (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 (далі - третя особа 1) та Тарнівецька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області (далі - третя особа 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 (далі - третя особа 3), якою просить суд: 1. Визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталії Анатоліївни з відкриттям розділу індексний номер 28398110 від 23 лютого 2016 року про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, право власності на будинок з будівлями спорудами в АДРЕСА_1 реєстраційний номер нерухомого майна 48 за власником ОСОБА_6 код НОМЕР_1, (а.с.14-17).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. від 23 лютого 2016 року №28398110 проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_6, а саме на будинок з будівлями спорудами в АДРЕСА_2 реєстраційний номер нерухомого майна 48. Позивач вважає, що така реєстрація права власності за відповідачкою на підставі свідоцтва про право власності від 22.09.1989 р. №136 виданого Ужгородською районною радою порушують його права, так як відповідно до рішення виконавчого комітету Тарновецької сільської ради від 26 серпня 2005 року "Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 було визнано право власності на вказаний будинок у рівних частках по 1/3 за ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, оскільки такі були членами колгоспного двору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задоволити такі.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи 3 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши у письмових запереченнях, що ОСОБА_6 надала докази права власності на будинок, звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса та надала всі необхідні документи для внесення відомостей в Реєстр. В свою чергу, відповідач, виконавши вимоги Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року, відобразив відомості про право власності на нерухоме майно - житловий будинок у Реєстрі. Таким чином, оскаржуване рішення є законним і не може бути скасоване.

05 серпня 2016 року, в судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання яким просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 4750 ,00 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят) грн.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 - в судове засідання не з'явилася, будучи присутньою в попередніх судових засіданнях підтримувала позові вимоги позивача та просила такі задоволити.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача: Тарнівська сільська рада - представник Шоля В.В. заперчував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін , всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. як до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності).

23 лютого 2016 року, розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняту 18 лютого 2016 року, яку подала ОСОБА_6 для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та документи подані для проведення державної реєстрації приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

23 лютого 2016 року відповідачем прийнято рішення на підставі частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункту 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується у разі:

1) наявності помилки в Державному земельному кадастрі, що виникла після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки, невідповідність меж земельної ділянки, зазначених у Державному реєстрі земель, її дійсним межам);

2) невідповідності площі земельної ділянки, зазначеної в Державному реєстрі земель, її дійсній площі у результаті зміни методів підрахунку (округлення);

3) невідповідності відомостей про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відомостям, що містяться в документі, який посвідчує речове право на неї, якщо така невідповідність виникла внаслідок внесення змін або виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку після оформлення документа, що є підставою для виникнення відповідного речового права на земельну ділянку. У такому разі пріоритет мають відомості Державного земельного кадастру.

Пунктом 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1127 встановлено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. У разі проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі проведення державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно державним реєстратором приймається одне рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та / або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна підставою виникнення права власності стало свідоцтво про право власності № 136 видане Виконкомом Ужгородської районної ради народних депутатів 22 вересня 1989 року .

В статті 24 Закону № 1952-IV визначені підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зокрема:

1. У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

2. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Слід зазначити, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24, не застосовується у разі:

1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав;

3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом Закарпатської області в рішенні від 11 лютого 2014 року, встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 станом на 15 квітня 1991 року проживали у спірному будинку. ОСОБА_6 не заперечила, що з 1988 року проживає у своєї доньки у с. Сторожниця Ужгородського району. А отже, господарство двору фактично вела ОСОБА_4, а ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на той час був неповнолітнім. Таким чином, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які проживали та були прописані у будинковолодінні на час припинення колгоспного двору, набули право власності на будинок АДРЕСА_3, як члени колгоспного двору, в рівних частках відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР - по 1/3 частині. І те майно, яке існувало на час реєстрації права власності на будинок у 1989 році, існувало і на час припинення колгоспного двору, збереглося і на даний час.

Позивач в судовому засіданні доводив, що відповідач мав врахувати саме ці приписи апеляційного суду та зокрема підтвердження такого права позивачів підтверджено рішення виконавчого комітету Тарновецької сільської ради від 26 серпня 2005 року "Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 яким у відповідності до Закону України «Про власність» було визнано право власності на вказаний будинок у рівних частках по 1/3 за ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, (а.с. 28 )

Однак, суд не може погодитися з такими доводами позивача та вважає їх передчасними оскільки, під час розгляду даної справи суду не надано доказів щодо належного оформлення права власності за рішенням виконавчого комітету або ж доказів звернення про реєстрацію права власності за будь-яким іншим судовим рішенням. Тому, обраний позивачем спосіб захисту в даній справі є передчасним та не може свідчити про протиправність рішення приватного нотаріуса як реєстратора. Більш того, під час розгляду даної справи судом не встановлено наявності будь-яких підстав з якими стаття 24 Закон № 1952-IV пов'язує відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень або рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно за пунктом 1 частини четвертої статті 24 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи та матеріалів реєстраційної справи, Суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах та спосіб визначений законодавством, та доводи адміністративного позову не підтвердилися під час розгляду справи.

Щодо заявлених вимог стороною відповідача про стягнення судових витрат із позивача, то слід зазначити, що такі задоволенню не підлягають виходячи із наступного.

За приписами частина другої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, то суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею (тобто стороною - суб'єктом владних повноважень) документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Отже, на переконання суду інші судові витрати не присуджуються і відносяться на рахунок суб'єкта владних повноважень. Такі обмеження у можливостях суб'єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних правовідносинах із владою. Такий вид судових витрат, як судовий збір, відповідачу поверненню не підлягає

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 87, 94, 160,163,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталії Анатоліївни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяТ.В. Скраль