Справа № 2а-18071/10/0570
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2010-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І.М., судді Зекунов Е.В., Шальєва В.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2010 року справа № 2а-18071/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Арабей Т.Г.

суддів: Геращенка І.В., Губської Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-18071/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, третя особа:Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області, Державне казначейство України, Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області про визнання дій незаконними та стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, третя особа:Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області, Державне казначейство України, Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області про визнання дій Територіального управляння Державної судової адміністрації щодо начислення заробітної плати без урахування змін мінімального заробітку з 01.01.2006р. неправомірними, стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області завданої матеріальної шкоди у вигляді недоплаченої суми заробітної плати за період з 01 січня 2006р. по день ухвалення рішення, а саме не донарахованих сум посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за особистий характер роботи та інтенсивність праці, премії, щорічних матеріальної допомоги при уході у відпустку і матеріальної допомоги на побутові потреби з урахуванням індексу інфляції, зобов'язання ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області здійснювати нарахування посадового окладу в порядку 7,5 діючого розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, в наслідок чого визнана незаконною бездіяльність Державної судової адміністрації України в частині не проведення перерахунку та виплати заробітної плати з урахуванням посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні з 19 серпня 2009р. по 01 червня 2010р., зобов'язано Міністерство фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування Державної судової адміністрації України на бюджетну програму "Виконання рішень судів на користь суддів" для здійснення виплати судді Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області Ткачук Світлани Стефанівни недоплаченої за період з 19 серпня 2009р. по 01 червня 2010р. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеною постановою позивачем було подано апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий судовий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги 159 КАС і дане рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, бо ухвалено підставі не повного і не всебічного з'ясування обставин справи, викладених у позові. Ухвалюючи дане рішення, суд не звернув уваги на зміни, які визначені у ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності з 30.07.2010г, у якому в ст.142 ч.2 визначено, що функції головного розпорядника коштів державного бюджету України щодо фінансування забезпечення діяльності суддів здійснюють суди загальної юрисдикції. Таким чином суд повинен був на підставі ст. 52 КАС залучити до справи відповідача Ясинуватський міськрайонний суд. Крім того апелянт зазначає, що обґрунтовуючи законність її вимог з 19.08.2009 року, з моменту втрати чинності постанови КМУ від 21.12.2005 №1243, суд не звернув уваги на положення ст. 11 ч. 3 діючого до 30.07.2010 року Закону України «Про статус суддів», якою визначено, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріальної і соціальної забезпеченості, передбачені Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть були скасовані чи знижені іншими нормативними актами України. У рішенні суд 1 інстанції визнав, що з 03.12.2007р. втратили чинність зміни до постанови КМУ від 03.09.2005 р. №865 щодо питань оплати праці та щомісячного утримання суддів, а саме, п.4-1 цієї постанови, тому суд повинен був дати правову оцінку на відповідність нормативно-правового акту постанови КМУ від 21.12.2005 року №1243 ст.22,116 Конституції України, бо за змістом ця постанова КМУ аналогічна змісту п.4-1 постанови КМУ від 03.09.2005р. №865, визнаному протиправним та скасованому постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007року, яке набрало чинності з 03.12.2007р.

Крім того, відповідач Міністерство фінансів України також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2010 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на її прийняття з порушенням норм процесуального та матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги Міністерство фінансів зазначило, що згідно із ч.4 ст. 51 Бюджетного кодексу України відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених Бюджетним кодексом України, несуть розпорядники бюджетних коштів. З 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є ДСА України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду. Бюджетний кодекс України та Положення про Міністерство фінансів України не передбачають підстав для фінансування заборгованості по заробітній платі, матеріальної допомоги та інших надбавок з Міністерства фінансів на користь позивача. Тому позовні вимоги до Міністерства фінансів України задоволенню не підлягають.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі позивача задовольнити частково, вимоги які викладені в апеляційній скарзі Міністерства фінансів України залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 Указом Президента України від 11.11.2003 року призначена на посаду судді Ясинуватського міського суду Донецької області. 23.03.2004р. переведена на посаду судді Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області.

Згідно розрахунку заробітної плати, наданої ОСОБА_3 управлінням Державної судової адміністрації в Донецькій області (а.с. 17), за період з грудня 2007р. по грудень 2009р. заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки, що призвело до недоотримання позивачем заробітної плати.

Проблемою даного спору є правомірність дій відповідачів щодо не проведення перерахунку посадового окладу позивача у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на 01.01.2006) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01.06.2005 визначено у 15 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому посадовий оклад суддів не може бути нижче 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати.

На рівні Закону посадові оклади професійних суддів не встановлювались, а тому на реалізацію Закону України «Про статус суддів», Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці суддів» було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи, яка набрала законної сили з 1 січня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, а саме: постанову доповнено п. 4-1 наступного змісту: «Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року дана постанова окружного суду залишена без змін, однак питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято, а тому Постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865» та пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратили чинність лише з 19 серпня 2009 року, тобто з часу набрання чинності рішення суду першої інстанції та є обовязковою для виконання саме з цього часу.

Наслідком визнання незаконним нормативно-правового акту є втрата ним чинності з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Такий висновок суду ґрунтується на системному аналізі положень статті 152 Конституції України, відповідно до якої Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджує рішення суду першої інстанції, що з даного моменту втрачає чинність пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», а тому відповідачі зобовязані були застосовувати Постанову № 865 в первісній редакції, тобто проводити розрахунок посадового окладу судді з розміру мінімальної заробітної плати на дату 19.08.2009 року з послідовним збільшенням відповідно до статті 55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 року № 835-VI та Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати", який спрямований на встановлення розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, що забезпечить належний соціальний захист кожного громадянина України у період фінансово-економічної кризи, який складає з 1 листопада 2009 року в розмірі 744 грн., а з 1 січня 2010 року в розмірі 869 гривень.

Тобто, невиплата позивачеві заробітної плати, розрахованої з посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат (відповідно до додатку 6 Постанови КМУ № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»), встановлених на законодавчому рівні, починаючи з 19 серпня 2009 року є звуженням його природного права на отримання належної заробітної плати від держави як конституційної гарантії, повязаного з одночасним порушенням державою конституційної гарантії недоторканості судді, втручанням виконавчої влади у виключну сферу судової влади, що порушує фундаментальний принцип поділу влади, як демократичної організації держави в розумінні ст. 6 Конституції України.

Частиною 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» було передбачено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007р. змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

ОСОБА_4 Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 61 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» яким внесено зміни до ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

Таким чином, зміни до абзацу другому частини четвертої ст. 44 Закону України «Про статус суддів», внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», втратили чинність з 22 травня 2008 року.

Відповідно до п. 5 ст. 116 Закону України «Про судоустрій в Україні», ОСОБА_4 суддів України, розробляє та організовує виконання заходів щодо забезпечення незалежності судів і суддів, поліпшення стану організаційного забезпечення діяльності судів, розглядає питання правового захисту суддів, соціального захисту суддів та їх сімей і приймає відповідні рішення з цих питань, здійснює контроль за організацією діяльності судів та діяльністю державної судової адміністрації, заслуховує інформацію голів судів і посадових осіб державної судової адміністрації про їх діяльність, та виконує інші функції.

ОСОБА_4 суддів України від 27.06.2008 року № 105 зобовязано Державну судову адміністрацію України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України та вищі спеціалізовані суди України обрахувати і включити до бюджетного запиту на 2009 рік кошти, необхідні для здійснення перерахунку заробітної плати, щомісячного грошового (довічного) утримання та вихідної допомоги суддям за період з 01.06.2005 р. по 31.12.2005 р. та за період з 2005 по 2008 роки, а також підготувати пропозиції про внесення змін до скасованих постанов Уряду.

Бюджетним кодексом України (статті 32 37) на Міністерство фінансів України покладено обовязок щодо складання проекту закону про Державний бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України в терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України.

Міністерство фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України (стаття 111 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до Указу Президента № 182 від 03.03.2003 року Державна судова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів.

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій України» встановлено, що Державна судова адміністрація України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, а згідно до приписів статті 58 Бюджетного кодексу України є розпорядником коштів, а тому зобовязане організовувати розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про Державний бюджет України. Видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією та законами і не можуть бути скасовані чи зменшені без відповідної компенсації.

Тобто, Державна судова адміністрація України повинна була внести до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетного фінансування судової системи у звязку з визнанням судом незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865» та пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, що не було виконано в порушення вимог ст.ст. 20, 21 Бюджетного кодексу України, а тому порушено принцип відповідальності учасника бюджетного процесу, яким передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу (п.11 ч.1ст.7 Бюджетного кодексу України).

Колегія суддів, насамперед, вважає доречним визначити термін - бездіяльність. Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи.

Кодекс адміністративного судочинства України встановлює обов'язковість судового рішення як одного з основних положень адміністративного процесу і закріплює його значення як принципу адміністративного судочинства, адже виконання судового рішення є кінцевою метою судового захисту особи.

Обов'язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, Конституцією та законами України, як право на судовий захист.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у тому числі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, враховуючи норми пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України, бездіяльність суб'єктів владних повноважень проявляється у їх пасивній поведінці, тобто у не вчиненні дії, яка має вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232, якою затверджено Положення про Державне казначейство України, Державне казначейство України (далі - Казначейство) є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується. Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Мінфіну та цим Положенням. Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями Казначейства є зокрема: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань: провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування; здійснює розподіл коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя, а також між рівнями місцевих бюджетів відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і перерахування розподілених коштів за належністю.

Згідно зі статтею 9.1 Наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2007 року № 662 Про затвердження Порядку взаємодії Міністерства фінансів України як головного розпорядника коштів державного бюджету та відповідальних виконавців бюджетних програм на всіх стадіях бюджетного процесу , Державне казначейство України готує та затверджує розпорядження про виділення коштів головним розпорядникам і в установленому порядку повідомляє головному розпоряднику коштів (у розрізі відповідальних виконавців) розмір виділених сум. З системного аналізу обов'язків Державного казначейства України вбачається його обов'язок перерахувати належні позивачу кошти із Державного бюджету. За загальної бездіяльності Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, які не прийняли відповідних дій щодо перерахунку заробітної плати позивача, у Державного казначейства України не було передбачених діючим законодавством підстав для перерахунку спірних коштів.

З огляду на зазначене, відповідачами не було своєчасно здійснено відповідного перерахунку посадового окладу та грошового забезпечення, з іншим розміром вислуги років, позивачу, оскільки нарахування заробітної плати, вислуги років з 19.08.2009 року здійснювалось на підставі скасованого пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865, тобто нормативних актів які вже не мають чинності.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправної бездіяльності вказаних відповідачів з 19.08.2009 року та зобовязання провести перерахунок заробітної плати саме з 19.08.2009 року, а тому апеляційна скарга Міністерства фінансів України та позивача задоволенню не підлягає.

Колегія суддів, спростовує посилання відповідача на відсутність коштів, необхідних для виплати позивачу посадового окладу, виходячи із 7,5 розмірів мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день проведення виплати, оскільки відповідачами не виконувались покладені нормативними актами обов'язки щодо належного фінансування професійного судді, як складової частини його незалежності.

З огляду на зазначене вимоги позивача про перерахування та виплати неналежно нарахованої заробітної плати за період з 01 січня 2006 року, на думку колегії суддів вони також не підлягають задоволенню, та крім того позивачем не надано доказів, а саме розрахунків заробітної плати, які б свідчили про порушення відповідачами вимог законодавства в зазначений період. Викладене стосується також вимог позивача щодо виплати надбавки за особовий характер роботи та інтенсивності праці, премії, щорічної матеріальної допомоги при уході у відпустку і матеріальної допомоги на побутові потреби з урахуванням індексу інфляції у зазначений період. Тому колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції позивачу в задоволені її позовних вимог у цій частині відмовлено правомірно.

Крім того, колегія вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних щодо, зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області здійснювати нарахування посадового окладу в порядку 7,5 діючого розміру мінімальної заробітної плати на майбутнє, оскільки в межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає порушене право позивача, внаслідок чого зобовязання відповідача ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області здійснювати нарахування посадового окладу в подальшому є безпідставним, оскільки встановлює обовязки на майбутнє без наявності спірних правовідносин, які можуть бути в подальшому припиненні або зміненні в сторону зменшення шляхом внесення змін до закону, а тому у суду не має підстав для задоволення позовних вимог на майбутнє.

Наряду з викладеним, постанова суду підлягає зміні з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вірно був визначений період за який належить робити перерахунок заробітної плати. На думку колегії суддів, кінцева дата зазначеного періоду повинна приходитись не на 01 червня 2010р., як було зазначено судом першої інстанції, а на 13 вересня 2010р., тобто день ухвалення судового рішення, як просив позивач у позові.

Крім того, колегія вважає зобовязати відповідача ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області нарахувати та здійснити виплату позивачу недоплачених сум заробітної плати та щомісячного довічного грошового утримання, інших виплат, що підлягають виплаті, з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати за період з 19 серпня 2009 року по 13 вересня 2010р., з урахуванням фактично отриманих сум відповідно до уточнених позовних вимог, що судом першої інстанції не було розглянуто.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення, але постанова суду підлягає зміні, оскільки судом винесено рішення із помилковим застосування норм процесуального права.

Керуючись ст.195, ст.196, п.2 ч. 1 ст. 198, ст.201, ч. 2 ст.205 , ст.207, ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-18071/10/0570 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-18071/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, третя особа:Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області, Державне казначейство України, Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області про визнання дій незаконними та стягнення заробітної плати змінити.

У абзаці другому резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-18071/10/0570 зазначити: « … за період з 19 серпня 2009р. по 13 вересня 2010р.».

Доповнити резолютивну частину постанови Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-18071/10/0570 наступним абзацом: «Зобовязати ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області провести перерахування та здійснити виплати судді Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області Ткачук Світлані Стефанівні недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 13 вересня 2010 року заробітної плати з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат, розмір якої був встановлений законами України про Державний бюджет України на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді ,з утриманням обов'язкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу».

В іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-18071/10/0570 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: Т.Г. Арабей

Судді: І.В.Геращенко

ОСОБА_5