Справа № 821/2266/15-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/2266/15-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції, за участю третьої особи - Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лідія», про визнання протиправним та скасування рішення та свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції, за участю третьої особи - Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лідія», в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 22.04.2013 року № 1832686 про державну реєстрацію за сільськогосподарським виробничим кооперативом «Лідія» прав на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер НОМЕР_1 від 22.04.2013 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні вказаного адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції, зокрема, норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Скадовського РУЮ прийнято рішення № 1832686 про державну реєстрацію за СВК «Лідія» права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 та видано свідоцтво про право власності серія та номер: НОМЕР_1.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачем здійснено запис про право власності № 740988.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

За правилами ч.ч. 3, 7 ст. 16 наведеного Закону, у вказаній редакції, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно вимог абз. 2 ч. 2 ст. 15 цього ж Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктами 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора), передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, якими є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до п. 16 наведеного Порядку за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Судом апеляційної інстанції з копій матеріалів реєстраційної справи оскаржуваного об'єкта будівництва було встановлено, що підставою для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 стали, зокрема, акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, рішення Скадовської районної ради народних депутатів про затвердження цього акту та технічна документації на цей об'єкт, що цілком відповідає вимогам Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора).

Також, колегією суддів встановлено, що під час розгляду справи № 663/2765/14, рішення суду за результатами якої набрало законної сили, встановлені наступні обставини: право власності колгоспу ім. Кірова на будинок в цілому, в якому знаходиться спірна квартира, було оформлено та зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення; у зв'язку з реорганізацією власника зазначене право перейшло до його правонаступника КСП «Лідія», та в свою чергу до СГВК «Лідія»; не переоформлення правонаступниками правовстановлюючих документів на зазначений будинок не свідчить про втрату ними цього права.

Такі обставини підтверджені і рішенням суду, що набрало законної сили, у справі № 821/1268/15-а. Так, під час розгляду вказаної справи встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Новомиколаївської сільської ради народних депутатів № 47 від 22.09.1993 року Скадовським БТІ 21.10.1993 року колгоспу ім. Кірова видано реєстраційне посвідчення на вищевказаний 16-ти квартирний житловий будинок, а згідно акту приймання в експлуатацію закінченого будівництва вказаного 16-квартирного житлового будинку від 09.08.1979 року цей будинок був збудований господарським способом за рахунок колгоспу ім. Кірова.

Колегія суддів враховує, що рішення суду, які набрали законної сили - мають преюдиціальне значення, згідно ч. 1 ст. 72 КАС України (обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини), а відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Тобто, висновки зазначених судових рішень є обов'язковими для суду, в силу зазначених положень ч. 1 ст. 72 та ст. 255 КАС України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування рішення відповідача від 22.04.2013 року № 1832686 про державну реєстрацію за сільськогосподарським виробничим кооперативом «Лідія» прав на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1.

Що стосується заявлених вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 від 22.04.2013 року, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи рішення за результатами розгляду наведених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений спір слід вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. У тому ж випадку, коли суб'єкт, у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, не здійснюють у спірних правовідносинах владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, з яким виник спір, останній не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції та не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Отже, спірні відносини між позивачем та відповідачем в частині скасування свідоцтва про право власності не є спором у сфері публічно-правових відносин. Притягнення до участі у справі в якості відповідача суб'єкта владних повноважень не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно-правовим, оскільки предметом цього позову є спір про право власності на нерухоме майно.

Колегія суддів зазначає, що положення КАС України мають застосовуватись з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 Цивільного кодексу України щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

З урахуванням наведених обставин, проаналізувавши суб'єктний склад учасників спірних правовідносин та характер таких відносин, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для розгляду даної справи в частині вимог про визнання недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 22.04.2013 року за правилами адміністративної юрисдикції.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно вимог ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване судове рішення в частині вирішення вимог про визнання недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 22.04.2013 року відповідно до ст. 203 КАС України підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій частині, а в іншій частині відповідно до ст. 200 КАС України залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 160, 195, 197, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року - задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції, за участю третьої особи - Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лідія», про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності серії та номер НОМЕР_1 від 24.04.2013 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції, за участю третьої особи - Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лідія», про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності серії та номер НОМЕР_1 від 24.04.2013 року - закрити.

В іншій частині постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець