Справа № 520/3282/16-а
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3282/16-а
Провадження № 2-а/520/364/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України

в Київському районі міста Одеси

про визнання дій та рішення протиправними,

зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 березня 2016 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить суд:

- визнати дії та рішення управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про припинення виплати позивачеві з жовтня 2015 року пенсії за віком - протиправними;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси поновити позивачеві виплати пенсії з жовтня 2015 року шляхом здійснення перерахування на особовий банківський рахунок згідно наявних відомостей;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси нарахувати та виплатити позивачеві виниклу заборгованість з пенсії за період з жовтня 2015 року по момент поновлення шляхом перерахування на особовий банківський рахунок згідно наявних відомостей.

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що вона є громадянкою України, постійно мешкає у м. Луганську. З квітня 2014 року у Луганській області, де знаходиться м. Луганськ, оголошено антитерористичну операцію, ця територія стала тимчасово неконтрольованою Україною, на ній оголошено Луганську Народну Республіку, однак ця територія не перестала бути Україною. У зв'язку з бойовими діями на цій території та небезпекою для життя та здоров'ям, вона тимчасово виїхала на контрольовану Україною територію України, де отримала з 1 грудня 2014 року статус тимчасово переміщеної особи за адресою м. Одеса, просп. Маршала Жукова, 14/42, про що їй була видана відповідна довідка, однак громадянкою України бути не перестала. У зв'язку з наявністю у неї права на пенсійне забезпечення, вона звернулась до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси з приводу призначення їй пенсії за віком, яка відповідачем була призначена з 16 грудня 2014 року та виплачувалася до жовтня 2015 року. З жовтня 2015 року відповідачем виплата їй пенсії припинена на тій підставі, що вона повернулась до свого постійного місця проживання на тимчасово неконтрольованій Україною території у м. Луганську, де їй призначена та виплачується пенсія. Вона вважає такі дії та рішення відповідача протиправними, виходячи з того, що її право на соціальний захист гарантується Конституцією України.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила суд розгляд справи провести за її відсутності.

Представник управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заперечення проти задоволення позову, в яких посилається на те, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні з 01.12.2014 року. Позивачка прохала призначити пенсію за місцем фактичного проживання, так як є внутрішньо переміщеною особою. Пенсія за віком була призначена з 02.09.2014 року. 19.10.2015 позивачці було припинено виплату пенсії за віком, на підставі листа електронної пошти Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №2225/02 від 13.10.2015 у зв'язку з отриманням з територій, які тимчасово не контролюються українською владою повідомлень про поновлення виплати пенсій, яким було зобов'язано припинити виплату пенсії позивачці до з'ясування. 28.08.2015 року позивачка надала до управління продовжену довідку № від 01.01.2014 року термін дії якої було продовжено з 27.08.2015 на строк шість місяців. Отже, строк її дії був закінчений 27.02.2016 року. Чинна на даний момент довідка позивачкою до управління не надавалась. Поновлення виплати пенсії є можливим тільки за умови надання чинної довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Вивчивши наявні документи в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є отримувачем пенсії за віком. Постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_2

За даними Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси 01.12.2014 року була взята управлінням на облік внутрішньо переміщених осіб, довідка № 5 від 01.12.2014 року.

У довідці зазначено, що термін дії продовжено з 27.08.2015 року.

Місце перебування ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, з 03.04.2015 року по 03.10.2015 року.

01.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси з заявою про призначення їй пенсії, у зв'язку з чим була взта на облік та отримувала пенсію.

Однак надалі 19.10.2015 року управлінням Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси винесено розпорядження №852523, яким ОСОБА_1 вирішено припинити виплату пенсію за віком, у зв'язку з тим, що згідно листа електронної пошти №2225/02 від 13.10.2015 року, у зв'язку з отриманням пенсії на території, яка не контролюється до з'ясування.

Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси також повідомило в своїх запереченнях, що 28.08.2015 року позивачка надала до управління продовжену довідку № від 01.01.2014 року термін дії якої було продовжено з 27.08.2015 на строк шість місяців. Отже, строк її дії був закінчений 27.02.2016 року. Чинна на даний момент довідка позивачкою до управління не надавалась. Поновлення виплати пенсії є можливим тільки за умови надання чинної довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як до з'ясування певних обставин, на що посилався відповідач у поясненнях про припинення виплати пенсії позивачці з жовтня 2015 року, як це зазначено у розпорядженні №852523 від 19.10.2015 року.

Як зазначив в своїх запереченнях відповідач, Управлінням саме опрацьовувалась інформація щодо фактичного місця проживання внутрішньо переміщених осіб, в числі яких і позивач ОСОБА_1

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14 квітня 2014 року, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Є загальновідомим факт, що антитерористична операція в Україні не завершилась на теперішній час.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсії та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

07.11.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження ( тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Проте, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 року, визнаний незаконним та чинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595.

Зокрема, в мотивувальній частини ухвали Вищого спеціалізованого суду у справі № К/800/19498, К/800/19418, зазначено: «Системний аналіз вказаних норм Конституції України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перевірка законності постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку, дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З довідки № 5 від 01.12.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданої на ім'я ОСОБА_1, вбачається, що термін дії цієї довідки продовжено з 27.08.2015 року.

Відповідно до р.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 1 жовтня 2014 року за №509, довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

У довідці №5 від 01.12.2014 року виданої на ім'я ОСОБА_1 не встановлений строк закінчення дії, тому діє безстроково, у зв'язку з чим посилання представника управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси в своїх запереченнях про те, що 28.08.2015 року позивачка надала до управління продовжену довідку № від 01.01.2014 року термін дії якої було продовжено з 27.08.2015 на строк шість місяців, тому строк її дії був закінчений 27.02.2016 року - є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, згідно з ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Доказів про скасування довідки №5 від 01.12.2014 року виданої на ім'я ОСОБА_1 до суду не надано.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( стаття 3 Конституції України ).

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції,якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 року № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Описане свідчить про те, що пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області, не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належної позивачам відповідної пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки, перешкоджає цьому.

Крім того, суд зазначає, що право вносити закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній Раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

Судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу з жовтня 2015 року було пов'язано саме з перевіркою інформації щодо її фактичного місця мешкання та отримання пенсії.

21 травня 2015 року постановою Верховної Ради України № 462-VIII схвалена Заява Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Отже, на теперішній час Україна від зобов'язань, визначених статями 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-1У «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У 2015-2016 роках Державним бюджетом України передбачено асигнування на відповідні соціальні виплати в межах всієї території України, в тому числі Донецької і Луганської області.

З огляду на таке, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», суд приходить до висновку, що припинення відповідачем з жовтня 2015 року виплати позивачу раніше призначеної пенсії за віком є безпідставним, а тому дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з жовтня 2015 року слід визнати протиправними.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, аналізуючи всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з урахуванням вимог статті 11 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, суд вважає за необхідне: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси щодо припинення та невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з жовтня 2015 року; визнати протиправним розпорядження управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси за №852523 від 19.10.2015 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до з'ясування; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси відновити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за віком з жовтня 2015 року та виплатити заборгованість, з перерахуванням її на рахунок, відкритий на ім'я позивача, який був зазначений ОСОБА_1 раніше, відповідно до вимог частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд звернути постанову до негайного виконання в межах суми платежів за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи, що ухвалою суду від 21.06.2016 року позивачку ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору, крім того мається клопотання про покладення судових витрат на відповідача, суд, керуючись вимогами ст. 94 КАС України, при ухваленні рішення на користь позивача, яка не є суб'єктом владних повноважень, вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 6, 7, 17-19, 99, 104-106, 159, 161, 162, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси про визнання дій та рішення протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси щодо припинення та невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з жовтня 2015 року.

Визнати протиправним розпорядження управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси за №852523 від 19.10.2015 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до з'ясування.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси відновити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за віком з жовтня 2015 року та виплатити заборгованість, з перерахуванням її на рахунок, відкритий на ім'я позивача, який був зазначений ОСОБА_1 раніше.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси (адреса: вул. Ільфа і Петрова, 4-А, м. Одеса, 65121; ) в дохід держави судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Калініченко Л. В.