Справа № 820/2995/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

08 серпня 2016 р. Справа № 820/2995/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Нуруллаєва І.С.,

при секретарі судового засідання - Король Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_2, в якому просить суд скасувати постанову, якою накладено арешт на спірне нерухоме майно, а саме постанову, про арешт майна боржника №21438324 від 29.07.2011 року. Обтяжувач: Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 18.09.2007 року ОСОБА_2 уклав з АКІБ "УкрСиббанк" кредитний договір №0. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором укладено іпотечний договір від 18.09.2007 року, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитного договору №0 від 18.09.2007 року нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1. Обтяження згідно з іпотечними договорами відступлено ТОВ "Кей-Колект" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. ПАТ "УкрСиббанк" 13.02.2012 року відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", відповідно до договору факторингу № 2 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору. Позивачу 19.05.2016 року при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно ОСОБА_2, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечними договорам від 18.09.2007 року, накладено арешт на квартиру, на підставі постанови Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, №21438324 від 29.07.2011 року. На думку позивача, такі дії державного виконавця порушують законні права підприємства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представником відповідача, Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у наданих до суду письмових поясненнях зазначено, що згідно даних ЄДРВП на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №21438324 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9764/10 від 11.08.2010 року Московського районного суду м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором, відкритого на підставі постанови державного виконавця від 16.09.2010 року. Державним виконавцем 27.06.2012 року в порядку п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з посиланням на те, що стягувач не надав письмової згоди на авансування витрат на проведення виконавчих дій та не здійснив авансування, чим було порушено ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». На разі виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-9764/10 від 11.08.2010 року відповідно до інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби знищено у зв'язку з закінченням терміну його зберігання.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, разом із позовними вимогами в адміністративному позові вказано про розгляд справи в порядку письмового провадження у разі відсутності представника позивача.

Представник відповідача Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника на розсуд суду.

Третя особа, ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Вивчивши доводи позову та наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 18.09.2007 року уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" кредитний договір №0 (а.с.8-10).

Відповідно до умов договору №0 від 18.09.2007 року кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

На виконання вказаного договору №0 від 18.09.2007 року сторонами підписано додаткову угоду №1 від 16.02.2009 року та додаткову угоду №2 від 16.02.2009 року (а.с. 11; 12).

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором укладено Іпотечний договір від 18.09.2007 року (а.с.13-14), за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором №0 від 18.09.2007 року нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що обтяження згідно з іпотечним договором від 18.09.2007 року відступлено ТОВ "Кей-Колект" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

Від так, ПАТ "УкрСиббанк" 13.02.2012 року відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" відповідно до договору факторингу № 2 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору №0 від 18.09.2007 року (а.с. 15-17), про що свідчить акт приймання-передачі прав вимоги та виписка з додатку №1 до договору факторингу №2 від 13.02.2012 року, наявні в матеріалах справи (а.с. 18; 20).

Також між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року, відповідно до якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект" свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника по іпотечному договору від 18.09.2007 року (а.с. 21-22), про що також свідчить наявна в матеріалах виписка з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року (а.с. 19).

З матеріалів позовної заяви та наданих представником позивача усних пояснень під час судового розгляду справи судом встановлено, що позивачу 19.05.2016 року при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи ОСОБА_2, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 18.09.2007 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі постанови Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції №21438324 від 29.07.2011 року.

За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що згідно даних ЄДРВП на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-9764/10 від 11.08.2010 року Московського районного суду м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 29549,80 доларів США, що становить 236102,89 грн та пеню 3963,92 грн.

Державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 16.09.2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №21438324 (а.с. 33).

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частиною першою ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У відповідності до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження тощо.

Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Судом встановлено, що в рамках виконання вказаного виконавчого провадження 29.07.2011 року державним виконавцем в порядку ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, частину квартири АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_2 (а.с. 34).

Крім того, державним виконавцем 17.11.2011 року в порядку ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з посиланням на те, що згідно акту опису й арешту майна № 214438324 від 27.10.2011 було описане та арештоване наступне майно: квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 (а.с. 35).

Проте 27.06.2012 року державним виконавцем в порядку п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з посиланням на те, що стягувач не надав письмової згоди на авансування витрат на проведення виконавчих дій та не здійснив авансування, чим було порушено ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Згідно з приписами ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З аналізу норм законодавства діючих на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, суд приходить до висновку, що державним виконавцем мало бути винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві із зазначенням про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Також заступником начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у наданих до суду письмових поясненнях зазначено, що виконавчий лист №2-9764/10 виданий 11.08.2010 року, за яким відкрито виконавче провадження №21438324, в рамках якого на підставі постанови державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 29.07.2011 року накладено арешт на майно ОСОБА_2, повернуто постановою державного виконавця від 27.06.2012 року на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" та знищено у зв'язку зі спливом терміну зберігання, про що свідчить наявні в матеріалах справи акти щодо знищення виконавчих проваджень (том 2015) (а.с. 45-47).

Враховуючи, що наявність зареєстрованого обтяження обмежує права позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про арешт майна боржника №21438324 від 29.07.2011 року, обтяжувач: Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру №76, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Світла, буд. 49-Б. Доказів наявності підстав для продовження арешту майна у встановленому законодавством порядку до суду не надано.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень, крім того, що має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) так звані "похідні повноваження".

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Крім того, як встановлено судом при судовому розгляді справи, що накладення арешту на майно було здійснено державним виконавцем проте в супереч визначеному законодавством порядку не знято його при поверненні виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про скасування постанови підлягає задоволенню.

На виконання вимог КАС України, а саме Глави 7 Розділу 2, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати.

Суд зазначає, що порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову про арешт майна боржника №21438324 від 29.07.2011 року. Обтяжувач: Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" (код ЄДРПОУ - 37825968) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (код ЄДРПОУ - 34952461).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 15 серпня 2016 року.

Суддя Нуруллаєв І.С.