Справа № 2а-16295/09/0570
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2010-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шинкарьова І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2010 року справа №2а-16295/09/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

28 травня 2010 року м. Донецьк

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Білак С.В.,

при секретарі Чеплигіні П.І.,

за участю сторін: від позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

від першого відповідача ОСОБА_4

представника другого відповідача та третьої особи не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Східної митниці на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 1 грудня 2009 року по справі № 2а-16295/09/0570 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче обєднання Аріста до Східної митниці, Головного управління державного казначейства м. Києва, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління державного казначейства України в Донецькій області про скасування картки відмови від 17 вересня 20009 року в прийнятті митної декларації, митному оформлені та пропуску товарів та транспортних засобів через митний кордон України № 700000002/9/009034 від 14 вересня 2009 року, а також рішення про визначення митної вартості товару к ВМД № 70000002/9/009179 від 17 вересня 2009 року, та стягнення з бюджету суму передплати податку на додану вартість 11565, 54 грн., яка виникла у звязку з вимушеним декларуванням товару по вартості, визначеної відповідачем,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ТОВ Торгово-виробниче обєднання Аріста звернувся з позовом до Східної митниці, Головного управління державного казначейства м. Києва, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління державного казначейства України в Донецькій області про скасування картки відмови від 17 вересня 20009 року в прийнятті митної декларації, митному оформлені та пропуску товарів та транспортних засобів через митний кордон України № 700000002/9/009034 від 14 вересня 2009 року, а також рішення про визначення митної вартості товару к ВМД № 70000002/9/009179 від 17 вересня 2009 року, та стягнення з бюджету суму передплати податку на додану вартість 11565, 54 грн., яка виникла у звязку з вимушеним декларуванням товару по вартості, визначеної відповідачем.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2009 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Відповідач не погодився з постановою суду і подав апеляційну скаргу, вказавши, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін судова колегія встановила наступне.

Позивач ТОВ Торгово-виробниче обєднання Аріста зареєстрований як юридична особа 21 жовтня 2004 року.

Між позивачем та РСН «SТАNCHEM» SP.J м. Люблін було укладено контракт від 20 серпня 2009 року № PL/DNC200809/09 E-0221, відповідно до умов якого позивач придбав карбонат калію кальцинованого в кількості 20 тонн, вартістю 25000,00 дол. США. Відповідно додатку до контракту №1 покупець повинен сплатити 100 відсотків передплати, термін вересень 2009 року.

Для здійснення митного оформлення позивачем, 14 вересня 2009 року, відповідачу була подана вантажно - митна декларація № 700000002/9/009034 та декларація митної вартості, у якій заявлена митна вартість в іноземній валюті дол. США - 25625,2 , та у гривні - 204935,00.

Митна вартість визначена позивачем за першим методом - ціною договору.

Східною митницею самостійно була проведена митна оцінка товару на підставі 6-го (резервного) методу визначення митної вартості відповідно до статей 265, 273 МКУ та винесено рішення про визначення митної вартості товарів від 17 вересня 2009 року № 700000024/2009/000604/1, якими проведена самостійна митна оцінка та підвищена митна вартість та визначена ціна ідентичних/подібних (аналогічних) товарів у сумі 1,61 доларів США за 1 кг.

17 вересня 2009 року декларанту надана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 700000024/2009/020476, згідно якої , товари не підлягають митному оформленню через митний кордон України з причин неподання додаткових документів, необхідних для визначення митної вартості. В якості вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України, Східною митницею визначено декларування товару за ціною та методом, визначеними відповідачем у відповідному рішенні.

Позивачем було здійснено митне оформлення товару за митною вартістю, визначеною Відповідачем.

Вказані обставини встановлені судом першої інстанції, визнані сторонами в судовому та доказуванню не підлягають.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, постанову суду треба залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 259 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до статті 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Кожен наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі неможливості застосування жодного з методів 1-5, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Положеннями статті 267 МК України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Судова колегія погоджує висновок суду першої інстанції, що посилання митного органу на здійснення коригування митної вартості товару з урахуванням цінової інформації бази даних ЄАІС ДМСУ є необґрунтованим, оскільки така підстава для коригування митної вартості не передбачена зазначеною нормою. Обмеження у застосуванні першого методу визначення ціни товару щодо позивача відсутні, та позивачем до Східної митниці було надано всі документи, щодо визначення ціни товару, що імпортується.

Відповідно до статті 273 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267 -272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.

Згідно статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі оцінка ввезеного товару для митних цілей має бути заснована на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, і не повинна засновуватися на вартості товару вітчизняного виробництва чи на довільних чи фіктивних оцінках.

Відповідно до статті 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судова колегія не знаходить обґрунтованими підстави Східної митниці у витребуванні додаткових документів, оскільки митним органом у рішенні про визначення митної вартості самостійно зазначено про відсутність інформації про ціни на аналогічні товари (подібні), що обумовило неможливість застосування третього методу визначення митної вартості товарів.

Відповідачем зазначається про неподання позивачем повного переліку документів, передбачених саме пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року №1766

Положеннями пункту 11 вказаного Порядку передбачено, що для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини. Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Проаналізувавши зазначені положення Порядку судова колегія зазначає, що перелік визначених цим пунктом документів не є вичерпним, а також не визначає документи, відсутність хоча б одного з яких є обов'язковою передумовою для неможливості визначення митної вартості товарів за ціною договору.

Позивачем надані усі документи, які перераховані пунктом 15 Порядку декларування митної вартості.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення митним органом приймалось не в повній мірі обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням усіх обставин, без дотримання принципу рівності перед законом, не пропорційно, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, через, що відповідачем безпідставно відмовлено у прийнятті ВМД, прийняті рішення про визначення митної вартості товарів за шостим (резервним) методом та надані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення, затвердженого наказом Міністерством фінансів України, Державної митної служби України від 24 січня 2006 року №25/44, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 січня 2006 року за №64/11938, надміру сплачені митні та інші платежі - сума коштів, що з різних причин унесена понад розмір, установлений законодавством.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем сплачені до бюджету кошти в розмірі більшому, ніж встановлено законодавством та надмірно сплачений податок на додану вартість складає 11565 грн. 54 коп., оскільки ТОВ Торгово-виробниче обєднання Аріста фактично внесено до бюджету кошти з розрахунку митної вартості товарів, визначеної всупереч положенням чинного законодавства за шостим (резервним) методом, в той час як належною митною вартістю таких товарів була вартість, визначена за першим методом (ціною договору).

Судова колегія зазначає, що східною митницею не доведена правомірність відмови у прийнятті наданої позивачем вантажної митної декларації та обчислення митної вартості товарів, ввезених відповідно до ВМД, що розглядаються у справі, за шостим (резервним) методом.

Колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, 1 грудня 2009 року є законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються, підстави для скасування постановленого по справі судового рішення відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 2, 11, 21, 70, 71, 159, 160, 184, 195, 196, 198-200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Східної митниці на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 1 грудня 2009 року по справі № 2а-16295/09/0570 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 1 грудня 2009 року по справі № 2а-16295/09/0570 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 28 травня 2010 року , повний текст буде виготовлений 2 червня 2010 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: Сухарьок М.Г.

Судді: Гаврищук Т.Г.

ОСОБА_5