Справа № 22-а-2058/2011
Суддя: Пнівчук О.В. О. В.
Дата ухвалення: 2011-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-2058/2011
Головуючий у 1 інстанції Поглод О.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючоїПнівчук О.В.

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі про визнання дій суб»єкта владних повноважень протиправними та зобов»язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії як дитині війни за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі на рішення Рогатинського районного суду від 24 листопада 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рогатинського районного суду від 24 листопада 2010 року задоволено частково позов ОСОБА_5 та зобов»язано управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі провести нарахування та виплату їй підвищення до пенсії, як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 липня 2010 року у розмірі встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі на користь ОСОБА_5 120 грн. понесених судових витрат.

На дане рішення Управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що управління фонду в питанні виплати та призначення пенсій наділене лише виконавчими функціями, а тому розпоряджається коштами ПФУ чітко за їх призначенням та не вправі самовільно здійснювати з коштів бюджету ПФУ фінансування пенсій, доплат та допомоги, передбачених законами України, в яких визначено, що такі виплати здійснюються тільки з коштів Державного бюджету України. ____________________________________________________________________________

Справа № 22-а-2058/2011 р. Головуючий у 1 інстанції Поглод О.В.

Категорія 10.3.1Доповідач ОСОБА_1

.

Судом, на думку апелянта, не враховано того, що в Законі України «Про соціальний захист дітей війни» не визначено поняття «мінімальної пенсії за віком як розрахункової величини для підвищення пенсії. Визначення мінімального розміру пенсії

за віком надано в ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», такий розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за даним Законом, а правовий механізм вирахування мінімальної пенсії за віком, на 30 відсотків якої мають підвищуватись пенсії дітям війни відсутній.

Необгрунтованим також вважає апелянт рішення суду в частині стягнення з нього 120 грн. судових витрат.

Апелянт просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову позивача.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і відноситься до категорії громадян, яким надано статус дитини війни та має право на соціальні гарантії, визначені Законом України «Про соціальний захист дітей війни». .

Відповідно до статті 6 даного Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на фінансування цих виплат із Державного бюджету, відсутність таких коштів та можливість нецільового використання коштів не заслуговують на увагу, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування відповідача, а проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків не було предметом даного спору.

Необгрунтованими є доводи апелянта що неврегульованості механізму реалізації положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки при визначенні розміру підвищення відповідно до статті 6 зазначеного Закону застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України обґрунтовано стягнуто з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість висновків суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 24 листопада 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копії особам, які беруть у справі, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_3