Справа № 22-а/0690/6769/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/6769/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Борисюка Р.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації та Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації на постанову Олевського районного суду від 6 липня 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У січні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідачів на його користь недоплачені за 2006-2009 роки кошти, виплата яких передбачена ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначав, що працював у вказаний період в Ємільчинському лісовому господарстві в якості майстра лісу, постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення. Всупереч вимогам Закону, який повязує " розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, доплату до заробітної плати та допомогу у вказаний період отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Олевського районного суду від 6 липня 2010 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь позивача стягнуто 2765,9 грн. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва за період з 1 січня 2009 року по 1 грудня 2009 року. Дії відповідача щодо нарахування та виплати цих коштів у неповному розмірі визнані неправомірними. З Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації на користь позивача стягнуто 2439,2 грн. заборгованості по доплаті до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, за період з 01.01.2009 року по 01.12.2009 року, за винятком лютого, червня-липня місяців. Дії відповідача щодо нарахування та виплати цих коштів у неповному розмірі визнані неправомірними.

У поданих апеляційних скаргах відповідачі порушують питання про скасування

зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянти посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначають, що їхні дії є правомірними, оскільки вони керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, кошти у розмірах, визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що протягом спірного періоду позивач постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення, та працював в Ємільчинському лісовому господарстві в якості майстра лісу (а.с.3-11).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення - 40% від мінімальної заробітної плати.

Всупереч вимог закону зазначена допомога виплачувалась позивачеві в розмірі 2,1грн. (а.с.8).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами вирішуючи даний спір в цій частині вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірної виплати застосуванню підлягає саме ст. 37 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Відповідно до ч.І ст.39 Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні посиленого радіологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Проте в порушення вимог закону позивач отримував зазначену доплату у розмірі 5,2 грн. (а.с.7).

За наведених обставин та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Оскільки підприємство, в якому працював позивач, знаходиться на території, що обслуговується відповідачем, якому делеговані повноваження щодо виплати спірні коштів, то суд правильно вважав, що саме на останнього слід покласти обовязок відшкодувати заборгованість по невиплачених позивачеві коштах.

Невиконання установою-роботодавцем обовязків, покладених на нього п.6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, не є підставою для відмови в позові.

Спосіб, у який відновлено порушені права позивача, узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими п.п.1,4 ч.2 ст.162 КАС (в редакції на час ухвалення постанови).

Оскаржувану постанову ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, суд безпідставно стягнув з відповідачів судовий збір. Тому в цій частині постанова підлягає зміні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 195-198,201,205,207,212 КАС Україну, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації та Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації задоволити частково.

Змінити постанову Олевського районного суду від 6 липня 2010 року.

Виключити із резолютивної частини постанови пятий та шостий абзаци.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної

Головуючий

Судді: