Справа № 750/5943/15-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року м. Київ К/800/45736/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виплату компенсації при втраті частини пенсії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_4 пред'явила позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області) про визнання протиправними дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини пенсії у розмірі 75443,49 грн, виплата якої здійснена 26.06.2014 року, у зв'язку з порушенням строків її виплати; зобов'язання здійснити нарахування та виплату 9824,33 грн компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати, виплата якої здійснена 26.06.2014 року, а нарахування - за період з 27.03.2010 року, по 30.10.2013 року.

Зазначала, що за рішенням суду їй було нараховано пенсію за період з 27.03.2011 року по 30.10.2013 року в сумі 75443,49 грн. Виплата цих коштів здійснена 26.06.2014 року, тобто з порушенням строків такої виплати. Відповідач протиправно відмовляється здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини пенсії на вже нараховану і виплачену суму пенсії (75443,49 грн) у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.08.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, адміністративний позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаргу мотивує тим, що вона дізналась про порушення її прав у травні 2015 року, коли відповідач відмовив їй у виплаті відповідних сум компенсації.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2015 року у даній справі.

Згідно з частиною 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Справа розглядається у письмовому провадженні, оскільки сторони у судове засідання не з'явились, хоч були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суди встановили, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 року у справі № 2-а/2506/1757/11 зобов'язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_4 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням грошового забезпечення, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за останньою штатною посадою на час звільнення, з урахуванням доплати за вислугу 20 і більше років на посадах слідчих відповідно до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України № 1592 від 31.12.1996 року починаючи з 27.03.2010 року, за вирахуванням вже здійснених виплат.

Після набрання рішенням законної сили ГУ ПФУ в Чернігівській області його не виконувало.

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 18.07.2013 року №1270/12 державу зобов'язано виконати ряд рішень національних судів, у тому числі й рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 року у справі №2-а/2506/1757/11.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини 26.06.2014 року Міністерство юстиції України виплатило на користь позивача 75443,49 грн.

У жовтні 2014 року позивач зверталась у порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування майнової шкоди, до складу якої включила й суму компенсації втрати пенсії у зв'язку з невчасною виплатою пенсії в розмірі 75443,49 грн, однак рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2015 року у справі №750/10322/14 у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 05.03.2015 року у справі №750/10322/14 стягнуто з ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь ОСОБА_4 31929,21 грн недоплаченої пенсії за період з 21.12.2012 року по 31.12.2014 року і компенсацію втрати пенсії у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача на її користь 9824,33 грн інфляції в результаті несвоєчасної виплати 75443,49 грн пенсії, 1169,10 інфляції суми 9824,33 грн, яка не була виплачена 26.06.2014 року при виплаті 75443,49 грн.

У травні 2015 року позивач звернулась до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою щодо здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати, однак листом від 22.05.2015 року їй було відмовлено з тих підстав, що вона вже зверталась до суду з позовом про стягнення майнової шкоди, до числа якої входила й зазначена компенсація.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції взято до уваги рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 05.03.2015 року у справі №750/10322/14, яким встановлено, що отримані позивачем 26.06.2014 року кошти на виконання рішення Європейського суду з прав людини мають разовий характер і не охоплюються предметом правового регулювання Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Крім того, кошти позивачу виплачено Міністерством юстиції України, а тому ГУ ПФУ в Чернігівській області не може нести відповідальність за затримку їх виплати.

Апеляційний суд, скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та залишаючи позов без розгляду, виходив з того, що кошти в сумі 75443,49 грн позивачу виплачено 26.06.2014 року, тоді як до суду вона звернулась з пропуском визначеного частиною 2 статті 99 КАС України шестимісячного строку, підстав для поновлення пропущеного строку суд не знайшов. Звернення позивача у травні 2015 року до відповідача із заявою щодо виплати компенсації не перериває та не зупиняє строків звернення до суду, оскільки такий строк повинен обчислюватись з часу фактичного порушення прав позивача - з дати здійснення виплати пенсії з порушенням строків.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-III).

Згідно зі статтею 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (стаття 2 Закону № 2050-III).

Статтею 3 Закону № 2050-III визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто, у розумінні Закону № 2050-III пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу.

Водночас слід враховувати, що частиною другою статті 99 КАС встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Залишаючи позов ОСОБА_4 без розгляду з підстав пропуску нею строку звернення до суду, апеляційний суд не дослідив, чи не були ці ж позовні вимоги предметом розгляду у цивільній справі №750/10322/14 та чи прийняте за цими вимогами відповідне рішення, у тому числі судом касаційної інстанції.

В ході розгляду справи відповідач неодноразово наголошував на тому, що у справі №750/10322/14 та у справі, що розглядається, предмет спору однаковий - стягнення з ПФУ компенсації втрати частини виплаченої 26.06.2014 року пенсії у розмірі 75443,49 грн.

У зв'язку з цим апеляційному суду слід було перевірити наявність підстав для застосування наслідків, передбачених частиною 4 пункту 1 статті 157 КАС України, що має пріоритетне значення при вирішенні справи перед питанням дотримання строку звернення до суду.

Згідно з частиною 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Апеляційним судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального права, тому згідно з частиною 1 статті 227 КАС України його рішення підлягає скасуванню із направленням справи на продовження розгляду до цього суду.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Ємельянова В.І.
Олексієнко М.М.