Справа № 826/4205/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2016 року № 826/4205/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Еко»
до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.01.2016 № .

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України в частині не подання звіту про контрольовані операції є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що оскільки право власності на товар та валютну виручку від їх реалізації має ТОВ «Еко» (Комітент), а операції з експорту товарів відображаються виключно в бухгалтерському та податковому обліку Комітента, то відповідно звіт про контрольовані операції за 2014 рік повинен бути поданий ТОВ «Еко» відповідно до п. 39.4.2 п.39.4.1 п.39.4 ст. 39 Кодексу. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

05 січня 2016 відповідачем на підставі акта перевірки № 1204/28-10-39-10/32104254 від 18.12.2015, прийнято наступне оскаржуване податкове повідомлення-рішення:

- , яким до позивача за порушення п.п. 39.4.2 Податкового кодексу України та не подання звіту про контрольовані операції застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 365 400 грн.

Як вбачається з акта перевірки, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на наступних обставинах.

Так, контролюючий орган зазначає, що в рамках спірних правовідносин право власності на товари та валютну виручку від їх реалізації має ТОВ «Еко» (комітент), а за договором комісії комісіонер (ТОВ Торговий дім «ТІД») лише представляє інтереси комітента (ТОВ «Еко») та діє виключно за його рахунок, операції з експорту товарів компанії «Risoil Bulgaria Ltd» (Болгарія) відображаються виключно у бухгалтерському та податковому обліку комітента (ТОВ «Еко»), внаслідок чого, на переконання відповідача, саме ТОВ «Еко» зобов'язано подати Звіт про контрольовані операції за 2014 рік, в якому відобразити операції з експорту товарів на користь компанії «Risoil Bulgaria Ltd» (Болгарія) для якої ставка податку на прибуток на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні.

Не погоджуючись з правомірністю та обґрунтованістю зазначених вище доводів відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ЕКО» укладено ряд договорів комісії з товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ТЩ», а саме: договір комісії №309 від 17.12.2013 року; договір комісії № 38 від 24.02.2014 року; договір комісії №67 від 21.03.2014 року; договір комісії №106 від 30.04.2014 року; договір комісії №117 від 28.05.2014 року; договір комісії №131 від 18.06.2014 року; договір комісії №179 від 10.09.2014 року; договір комісії №190 від 01.09.2014 року.

Відповідно до умов вказаних договорів Комітент (ТОВ «ЕКО») доручає Комісіонеру (ТОВ ТД «ТіД») здійснити реалізацію продукції - олії соняшникової нерафінованої (сирої), яка належить Комітенту.

У свою чергу, ТОВ Торговий дім «ТіД» уклав з нерезидентом Risoil Bulgaria Ltd (Болгарія) контракт № 68 від 21 березня 2014 року на поставку олії соняшникової нерафінованої на загальну суму 1445 000,00 дол. США.

Відповідно до п. 3.2. укладених договорів комісії, розрахунки між Комісіонером та Комітентом за проданим товар здійснюються не пізніше 30 календарних днів з моменту оформлення експортної вантажної митної декларації. Платежі реалізований товар Комісіонер здійснює в національній валюті України - гривні.

Перелік господарських операцій, які визнаються контрольованими, встановлено пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, із змінами та доповненнями (далі - ПКУ).

Підпунктом 39.4.2 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платники податків (крім Національного банку України), які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, інформацію про здійснені контрольовані операції одночасно з поданням декларації з податку на прибуток підприємств (додаток до декларації).

Платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Форма звіту про контрольовані операції встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пп. 39.2.1.1 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПКУ контрольованими операціями є:

- господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - нерезидентами;

- господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - резидентами, які задекларували від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за попередній податковий (звітний) рік; застосовують спеціальні режими оподаткування станом на початок податкового (звітного) року; сплачують податок на прибуток підприємств та/або податок на додану вартість за іншою ставкою, ніж базова (основна), що встановлена відповідно до ПКУ, станом на початок податкового (звітного) року; не були платниками податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість станом на початок податкового (звітного) року.

Контрольованими операціями на підставі пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПКУ є господарські операції, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижча ніж в Україні, або який сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) за ставкою на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою ніж в Україні. Перелік таких держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України.

При цьому господарські операції, передбачені у пп. 39.2.1.1 і 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПКУ, визнаються контрольованими за умови, що загальна сума таких операцій платника податків з кожним контрагентом дорівнює або перевищує 50 мільйонів гривень (без урахування податку на додану вартість) за відповідний звітний календарний рік (пп. 39.2.1.4 п. 39.2 ст. 39 ПКУ).

Підпунктом 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПКУ встановлено, що продаж (реалізація) товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності (пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Враховуючи викладене, оскільки в рамках спірних правовідносин судом встановлено відсутність господарських операцій продажу товарів (робіт, послуг) між позивачем і нерезидентом, що зареєстрований у державі (на території), в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсотків нижче, ніж в Україні, або який сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) за ставкою на 5 і більше відсотків нижчою, ніж в Україні, то суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів контролюючого органу щодо необхідності, в даному випадку, подання звіту про контрольовані операції.

При цьому, посилання контролюючого органу, викладені на ст.3 акта перевірки з приводу того, що оскільки право власності на товар та валютну виручку від їх реалізації має ТОВ «Еко» (Комітент), а операції з експорту товарів відображаються виключно в бухгалтерському та податковому обліку Комітента, то відповідно звіт про контрольовані операції за повинен бути поданий ТОВ «Еко», судом відхиляються, адже Податковий кодекс не пов'язує зазначені обставини з необхідністю подання звіту про контрольовані операції.

До того ж, в рамках спірних правовідносин відсутні докази проведення перевірки/звірки ТОВ «ТД «ТіД», внаслідок чого посилання відповідача на те, що операції з експорту товарів відображено виключно в бухгалтерському та податковому обліку позивача, сприймаються судом як необґрунтовані, документально не підтверджені та такі, що є лише думкою посадової особи,відповідальної за складання акта перевірки.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що Податковим кодексом України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено єдиний випадок віднесення господарської операції із залученням комісіонера до контрольованої - господарська операція з продажу товарів через комісіонерів - нерезидентів (абз. «б» пп. 136.2.1.1 ПК України), однак в даному випадку взаємовідносини позивача з комісіонером-нерезидентом відсутні.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 05.01.2016 № .

3. Стягнути судові витрати в сумі 5481 (п'ять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.Б. Федорчук