Справа № 431/1381/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Березка О.М.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року справа №431/1381/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:судді-доповідача Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 27 квітня 2016 р. у справі № 431/1381/16-а (головуючий І інстанції Березка О.М.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про визнання дій УПФУ в Старобільському районі Луганської обаласті неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач,) звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області (далі відповідач, апелянт) із вимогами про: визнання неправомірними дії УПФУ в Старобільському районі Луганської області щодо нарахування та виплати з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно положень статей 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язання УПФУ в Старобільському районі Луганської області з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року зробити позивачеві перерахунок пенсії згідно статі 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче 8-ми розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі статті 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 75 % розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області на його користь заборгованість, що утворилась в результаті недоплати пенсії з 01.01.2014 по 02.08.2014 в сумі 44844,63 грн. (а.с. 2-6).

Постановою Старобільського районного суду Луганської області від 27 квітня 2016 р. у справі № 431/1381/16-а позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - було задоволено.

- визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, згідно положень ст.ст. 50, 54, ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

- зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області провести перерахунок з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року пенсії ОСОБА_2 згідно ст. 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі не нижче 8-ми розмірів прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі ст. 50 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі 75% розміру прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, з відрахуванням фактично отриманих сум.

- в частині позовних вимог позивача щодо стягнення з управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області на користь ОСОБА_2 заборгованості, що утворилась в результаті недоплати йому пенсії з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року в сумі 44844 грн. ( сорок чотири тисячі вісімсот сорок чотири грн. 63 коп.) - відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким провадження закрити.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, закріплений ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України та який встановить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки позивач 30.03.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказує на те, що у період 01.01.2014 року по 03.08.2014 року має право на перерахунок пенсії згідно ст. 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі не нижче 8-ми розмірів прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі ст. 50 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі 75% розміру прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, з відрахуванням фактично отриманих сум.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС першої категорії , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого Луганською ОДА 17.02.2005 року та інвалідом другої групи пов'язано з виконанням службових обов'язків з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2, видане Старобільською РДА Луганської області від 12.11.2007 року.

Як вказувалось судом вище, позивач 30 березня 2016 року звернувся до суду першої інстанції із вимогами про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування та виплати йому з 01 січня 2014 року по 03 серпня 2014 року державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно положень статей 50, 54 ЗУ "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язання відповідача зробити перерахунок пенсії за вказаний період та стягнення недоотриманих сум пенсії за вказаний період.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі в порушення п.5 ч.1 ст.107 КАС України не з'ясував чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, виходячи з приписів указаної норми, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується, з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При вирішенні питання щодо поважності/неповажності пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення.

Відповідно до п. 9 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З матеріалів справи вбачається, що, позивач звернувшись до суду 30 березня 2016 року з вимогами щодо перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 року по 03.08.2014 року не просив поновити строк звернення до суду, не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи та наявних в ній доказів, позивач отримував спірні суми пенсії (періодичні платежі) щомісяця протягом 2014 року, про що свідчить довідка про розміри призначеної і фактично отриманої пенсії, отже про порушення його права щодо отримання пенсії в більшому розмірі повинен був дізнатися під час отримання спірних сум, а саме протягом 2014 року.

Разом з тим, з позовом щодо порушення його права на отримання пенсії в більшому розмірі він звернувся тільки в березні 2016 року не навівши поважних причин для поновлення строку звернення до суду, а суд першої інстанції не перевірив цих обставин.

Крім того, процесуальним законодавством зобов'язано суд першої інстанції після одержання позовної заяви з'ясовувати чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) (ст. 107 КАС України).

Відкриваючи провадження у справі ухвалою від 01 квітня 2016 року, суд першої інстанції не вирішив питання поновлення строку звернення до суду.

Крім того, в порушення вимог ч.5 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України, в ході підготовчого провадження (проведення попереднього судового засідання) ухвалою від 15квітня 2016 року судом першої інстанції також не вирішено питання поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Як вже зазначалось вище, законодавець надає суду першої інстанції право у відповідності до вимог ч. 2 ст. 100 КАС України залишити позовну заяву без розгляду і під час судового розгляду справи, а саме відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України встановлено, що позовна заява залишається без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Колегія суддів критично відноситься до позиції ОСОБА_2 висловлених у його запереченнях в яких він посилається на ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно до якого суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь яким строком.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії.

Тобто, у даному випадку мова йде про нараховані суми пенсій, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 вищезазначені нарахування здійсненні не були, а тому посилання позивача колегія суддів не бере до уваги.

Крім того, ОСОБА_2 у своїх запереченнях звертає увагу суду на те, що суду апеляційної інстанції необхідно дотриматись вимог ст.76 Закону України Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», яким право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Посилаючись на ст.76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», якою передбачено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної майну або навколишньому природному середовищу, діє протягом десяти років, апелянт, між тим, залишив поза увагою те, що на час його звернення до суду минуло вже тринадцять років.

Крім того колегія суддів зазначає, що посилання на ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» не заслуговують уваги, оскільки пенсійні виплати, з приводу яких звернувся до суду позивач, не є відшкодуванням ядерної шкоди, завданої життю і здоров'ю особи в розумінні Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку».

Таким чином, колегія суддів зазначає, що на застосування процесуальних строків в адміністративному судочинстві вимоги ст.76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційної безпеки», в частині позовної давності не розповсюджуються. В цій частині зазначена стаття поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ю або смертю, в порядку цивільного судочинства.

Ця позиція підтверджується нормами Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23 липня 2014 № 280 в якому не передбачено відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ю або смертю.

Оскільки позивачем в позовній заяві ставиться питання про визнання неправомірною бездіяльність відповідача, наслідком якого є прохання про зобов'язання нарахування пенсії та її виплати, а не стягнення конкретних нарахованих сум,колегія суддів зазначає, що до даних правовідносин треба застосовувати вимоги КАС України, зокрема ст.ст. 99,100 КАС України, якими передбачені строки звернення до суду.

Частиною 3 статті 162 КАС України передбачено, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

За частиною 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, у разі якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги залишити без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100, 155, 162, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 27 квітня 2016 р. у справі № 431/1381/16-а -задовольнити.

Постанову Старобільського районного суду Луганської області від 27 квітня 2016 р. у справі № 431/1381/16-а -скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про визнання дій УПФУ в Старобільському районі Луганської обаласті неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов