Справа № 22-а/0690/5951/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/5951/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Борисюка Р.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на постанову Олевського районного суду від 28 травня 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на його користь недоплачені за 2009 рік кошти, виплата яких передбачена ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначав, що він не працює, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесеному до зони добровільного гарантованого відселення. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва у вказаний період отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Олевського районного суду від 28 травня 2009 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь позивача стягнуто 2822,1 грн. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, передбаченої ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.02.2009 року по 01.01.2010 року та на користь держави державне мито. Дії відповідача визнані неправомірними. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Кошти у розмірах,компенсаційні визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються. Апелянт також не вважає себе належним відповідачем у справі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є потерпілим 3 категорії, у спірний період не працював, проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесеному до зони добровільного гарантованого відселення (а.с.4-8).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні добровільного гарантованого відселення - 40% від мінімальної заробітної плати.

Всупереч вимог закону зазначена допомога виплачувалась позивачеві в розмірі 2,1 грн. (а.с.7).

За наведених обставин та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме ст.ст.37,39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Спосіб, у який відновлено порушені права позивача, узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими п.п.1,4 ч.2 ст.162 КАС (в редакції на час ухвалення постанови).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскаржуване судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, суд безпідставно стягнув з відповідача судовий збір. Тому в цій частині постанова підлягає зміні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.195-198,200,205,206,212 КАС України,

суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації задоволити частково.

Постанову Олевського районного суду від 28 травня 2010 року змінити.

Виключити із резолютивної частини постанови четвертий абзац, який стосується стягнення з відповідача судового збору.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: