Справа № 311/2234/16-а
Суддя: Кочева І. В.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№311/2234/16-а
Провадження№ 2-а/311/41/2016
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.08.2016 року м. Василівка

Суддя Василівського районного суду Запорізької області Кочева І.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач 03 серпня 2016 року подав до суду адміністративну позовну заяву, в якій просить визнати протиправними дії відповідача щодо недоплати йому разової грошової допомоги до 5-го травня як учаснику бойових дій за 2013, 2014, 2015 та 2016 роки. Також позивач просить суд зобовязати відповідача виплатити йому недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2013, 2014, 2015, 2016 роки в сумі 16 275 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус учасника бойових дій та має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня, відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», розмір якої має становити 5 мінімальних пенсій за віком. Посилаючись на положення ч.2 ст.7, ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік», ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», позивач зазначив, що він, як мінімум за 2013 рік мав отримати 4470 грн., за 2014 рік та 2015 роки - 4745 грн., за 2016 рік - 5650 грн., а загалом - 19610 грн. Проте, позивачу було виплачено фактично грошової допомоги до 5 травня 745 грн. за 2013 рік, 795 грн. за 2014 рік, 875 грн. за 2015 рік, 920 грн. за 2016 рік. Загалом з 2013 року по 2016 рік виплачено 3335 грн. , що було здійснено відповідачем без урахування положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV.

13 липня 2016 року позивач звернувся з заявою до відповідача про виплату недоплаченої грошової допомоги до 5 травня з 2013 року по 2016 рік в сумі 16275 грн. Згідно листа-відповіді від 25 липня 2016 року № 01-09/2709 відповідачем відмовлено у виплаті недоплаченої допомоги та повідомлено, що виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2013 році здійснювалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 149; у 2014 році - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 року № 102; у 2015 році - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 147; у 2016 році - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141.

Позивач вважає, що посилання відповідача на вказані постанови КМУ є безпідставним, оскільки вони є підзаконними нормативно-правовими актами і застосуванню згідно із ст. 9 КАС України підлягає положення закону. Редакція ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», якою розмір грошової допомоги визначено у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, на час виникнення спірних відносин була чинною та іншими законодавчими актами не призупинялась і зміни до неї не вносились. Виходячи зі змісту ст. 46 ОСОБА_2 України, на думку позивача, розмір соціальних гарантій - мінімальної пенсії за віком в розумінні ст.ст. 12, 13 Закону № 3551-XII, як база для розрахунку допомоги, в будь-якому разі не може бути меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В наданих письмових запереченнях відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою позицію тим, що до повноважень Управління входять делеговані державою повноваження по здійсненню виплати щорічної одноразової допомоги учасникам бойових дій до 05 травня - шляхом виплати бюджетних коштів, розмір яких встановлюється Кабінетом Міністрів України

відповідною постановою. У 2013 році ОСОБА_1 була нарахована та виплачена щорічна грошова допомога як учаснику бойових дій у розмірі 745 грн., розмір якої згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, а саме: постановою КМУ від 13 березня 2013 року № 149 «Деякі питання виплати у 2013 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». У 2014 році позивачу була виплачена вищезазначена допомога у розмірі 795 грн., на підставі постанови КМУ від 16 квітня 2014 року № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У 2015 році ОСОБА_1 отримав щорічну грошову допомогу як учасник бойових дій у розмірі 875 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 147 «Про деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». У 2016 році позивачем була отримана зазначена допомога у розмірі 920 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Таким чином, позивачу грошова допомога була виплачена Управлінням у повному обсязі та у відповідності із чинним законодавством.

Крім того, відповідач посилаючись на ч.2 ст. 95 ОСОБА_2 України, ч. 2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України вказує, що Управління соціального захисту населення Василівської РДА Запорізької області є бюджетною установою і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України «Про державний бюджет України». Проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вжиття заходів щодо підвищення реальних доходів населення здійснюється Кабінетом Міністрів України, відповідно до п.2 ч.1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

Конституційний суд України в Рішенні від 20 червня 2001 року № 10- рп/2001 у справі про виплату і доставку пенсій та грошової допомоги вказав, що основний Закон України закріплює основоположні засади права на державну соціальну допомогу громадянам і відносить до законодавчого регулювання механізм його реалізації.

За змістом статті ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», виплата щорічної одноразової допомоги до 5-го травня дійсно законодавством передбачена, але згідно ст. 17 цього закону, фінансування витрат здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. II Закону України «Про внесення змін до Закону України від 25.12.1998 № 367 «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», головним розпорядником коштів по призначенню і визначенню розміру соціальних виплат є Кабінет Міністрів України, який щорічно у проекті Державного бюджету України передбачає цільові кошти, необхідні для виплати допомоги ветеранам війни. Виключно Законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. УСЗН не являється розпорядником коштів, а фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально - економічних можливостей держави. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права.

Згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. На думку відповідача, а теперішній час ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», незважаючи на визнання її норм неконституційними, залишається незмінною і передбачає, що щорічно до 05 травня інвалідам війни виплачується разова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України», тобто у розмірах, встановлених Кабінету Міністрів України відповідно до постанов «Про деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», оскільки жодних змін до вказаної статті не було прийнято.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності зі ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача та зобовязання виплатити одноразову грошову допомогу до 5 травня учаснику бойових дій за період 2013-2015 років, судом залишено без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення з позовом до адміністративного суду, передбаченого ст.99 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб … у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади … при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності ОСОБА_2 чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Спір, що виник між сторонами, відповідно до ст.3 КАС України є публічно-правовим.

Судом встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії АБ № 171906 від 20 березня 1996 року (а.с.6).

13 липня 2016 року позивач з заявою звертався до відповідача щодо перерахунку та виплати йому недоплаченої суми щорічної одноразової допомоги до 05 травня за 2013, 2014, 2015, 2016 роки (а.с.8).

14 та 25 липня 2016 року за результатами розгляду цієї заяви відповідачем було надано відповіді позивачу (а.с.7,9), з яких вбачається, що позивач перебуває на обліку в УПСЗН Василівської РДА з 20 березня 1996 року по 07 червня 2016 року як пільговик «Учасник бойових дій», а з 08 червня 2016 року по теперішній час відноситься до пільгової категорії «Інвалід війни 3 групи». Посилаючись на постанови КМУ: від 13 березня 2013 року № 149, від 16 квітня 2014 року №102, від 31 березня 2015 року №147, від 02 березня 2016 року №141, відповідач відмовив позивачу у здійснені перерахунку та виплаті вказаної вище грошової допомоги, у розмірах, які вказував позивач, у звязку з виплатою грошової допомоги за вказані позивачем роки у розмірах, відповідно до чинного законодавства.

Позивачу відповідачем було нараховано та виплачено щорічну грошову допомогу як учаснику бойових дій за: 2013 рік у розмірі - 745 грн.; 2014 рік - 795 грн.; 2015 році 875 грн.; 2016 рік 920 грн. Сторони у справі не оспорювали суми фактично отриманої позивачем допомоги.

Вирішуючи заявлені позивачем вимоги, суд приходить до наступного.

Ч.2 ст.3 ОСОБА_2 України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Ч.1 ст.8 ОСОБА_2 України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства

права. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Ст.19 ОСОБА_2 встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Відповідно до ч.2, 3 ст.22 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать, в тому числі, учасники бойових дій, інваліди війни.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

У 2016 році правовідносини щодо виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, коли позивач мав статус учасника бойових дій, а також розмір цієї виплати регулюється Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Частиною 5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», станом на 2016 рік передбачається, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Ст.12 цього Закону була доповнена цією частиною відповідно до Закону № 367-XIV від 25 грудня 1998 року. В редакції Закону № 107-VI від 28 грудня 2007 року - зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Відповідно до ч.2 ст.152 ОСОБА_2 України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України 22 травня 2008 року ч.5 ст.13 вказаного Закону в редакції № 107-VI від 28 грудня 2007 року втратила чинність, а тому чинною є редакція ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» наступного змісту: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 17-1 ч.1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, за відсутності іншого мінімального розміру пенсії, встановленого законом, з метою захисту конституційного права позивача на виплату соціальної допомоги, слід застосовувати аналогію закону відповідно ч.7 ст. 9 КАС України.

Відповідно до ст.46 ОСОБА_2 України розмір мінімальної пенсії за віком в розумінні статей 12, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як база для розрахунку допомоги, в будь-якому разі не може бути меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, при визначені розміру грошової допомоги слід виходити з розміру мінімальної пенсії за віком, який дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Розмір мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» з 01 січня 2016 року становив 1074 грн., а з 01 травня 2016 року 1130 грн.

Розмір виплаченої позивачу щорічної одноразової грошової допомоги у 2016 році становив 920 грн., що є явно меншим розміром ніж розмір пяти мінімальних пенсій за віком. Тому право позивача на отримання вказаної вище допомоги у розмірі, визначеному Законом, було порушено.

Відповідно п.11 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» не передбачено змін у застосуванні норм і положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року, якою встановлено, що учасникам бойових дій у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту здійснюється Міністерством соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення звязку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у розмірі - 920 грн.

Таким чином, з врахуванням того, що редакція ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою розмір грошової допомоги до 5 травня визначено у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, в редакції, з врахуванням неконституційних змін до неї - на час виникнення спірних відносин була чинною та іншими законодавчими актами не призупинялась і зміни до неї не вносились, правовідносини щодо виплати грошової допомоги ветеранам війни до 05 травня у 2016 році регулюються положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не підзаконним нормативним актом - постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141, яка в частині розміру вказаної щорічної допомоги до 05 травня учасникам бойових дій - суперечить вказаному Закону та нормам ОСОБА_2 України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 жовтня 2013 року по справі № 21-301а13.

Посилання відповідача у письмових запереченнях проти позову на те, що на теперішній час ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», незважаючи на визнання її норм неконституційними, залишається незмінною та передбачає виплату до 05 травня інвалідам війни разової допомоги у розмірах, визначених Кабінетом міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом «Про Державний бюджет», тобто у розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України постановою від 02 березня 2016 року №141 - суд вважає помилковими, такими що суперечать діючому законодавству України та принципу верховенства права, загальним принципам пріоритетності законів над підзаконними актами, тому при розрахунку разової грошової допомоги, слід керуватися Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не підзаконним нормативно-правовим актом Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141.

Також суд вважає необґрунтованими посилання відповідача, як на підставу відмови у позові - на практику Європейського суду з прав людини у справах «Ейрі проти Ірландії» від 09 жовтня 1979 року , «Кйартан Асмундсон проти Ісладнії» від 12 жовтня 2004 року щодо здійснення соціально-економічних прав людини в залежності від становища в державі, в тому числі фінансового, оскільки держава при забезпеченні соціально-економічних прав своїх громадян, у даному випадку в особі органів виконавчої влади, повинна діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та Законами України, приймаючи та виконуючи підзаконні акти, враховувати принцип верховенства права, дії законів та підзаконних нормативних актів.

Постанова Кабінету Міністрів №141 від 02 березня 2016 року, як зазначено вище, суперечить в частині визначення розміру щорічної грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій, положенням Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» і ОСОБА_2 України, прийнята без врахування принципу верховенства права, діючого Закону, приписів Європейського Суду з прав людини, що зазначені відповідачем, а тому застосуванню не підлягає.

Таким чином, позивач має право на отримання грошової допомоги до 05 травня у 2016 році у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, це його право було порушено та підлягає судовому захисту.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу в 2016 році допомогу до 05 травня в розмірі передбаченому Законом, фактично нарахувавши та виплативши 920 грн., тоді як повинен був виплатити вказану допомогу в розмірі, встановленому ст.12 ч.5 Закону України «Про статус ветерані війни, гарантії їх соціального захисту» - 5 мінімальних пенсій за віком, розмір якої встановлено законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», тобто 5650 грн.

Відповідно до положень ст.162 КАС України, на підставі ч.2 ст.11 КАС України, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту порушеного права позивача.

Оскільки управління соціального захисту населення Василівської РДА проявило бездіяльність щодо законодавчо визначеного обовязку вчинити дії, повязані з нарахуванням та виплатою позивачу разової грошової допомоги до 05 травня у 2016 році у розмірах, встановлених ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправними дій відповідача та стягнення недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, відповідно до ч.5, ст.12 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми - 920 грн., що становить 4 730 грн. Таке вирішення вимог позивача дасть можливість отримати недоплачені кошти позивачу та відповідає «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 в ред. від 18 квітня 2013 року, чинною на теперішній час, яким визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами. В іншій частині позову суд вважає необхідним відмовити.

Судові витрати, відповідно до положень ст..94 КАС України, суд покладає на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.cт.11, 86,138,159,161-163, 183-2, 185, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області щодо недоплати ОСОБА_3 як учаснику бойових дій разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік, передбаченої ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - протиправними.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області на користь ОСОБА_3 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік в сумі 4730 грн. В іншій частині позову відмовити.

Постанова, прийнята в порядку скороченого провадження, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Василівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4