Справа № 809/886/16
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2016 р. Справа № 809/886/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап'юк С.В.,

за участю секретаря Котик Д.М.,

представника позивача Філійовича М.М.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківська області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу в розмірі 16 414, 32 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2016 Коломийська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу в розмірі 16 414, 32 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, статті 36, пункту 295.3 статті 295 Податкового кодексу України не сплатив в дохід місцевого бюджету села Спас Коломийського району Івано-Франківської області єдиний податок за грудень 2015 року у розмірі 184,08 гривень та пеню, нараховану на суму несвоєчасно сплаченого податкового зобов'язання з цього платежу, в розмірі 3,92 гривень; орендну плату за земельні ділянки комунальної власності за липень-грудень 2013 року у розмірі 2 875,62 гривень, за 2014 рік в розмірі 5 751,21 гривень, за 2015 рік у розмірі 7 136,54 гривень та пеню, нараховану на суму несвоєчасно сплаченого податкового зобов'язання з плати за землю, в розмірі 459,06 гривень, внаслідок чого утворено податковий борг у загальній сумі 16 414,32 гривень, який відповідачем не сплачено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнав, з підстав викладених в письмовому запереченні. Вказав суду, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2014 уже стягнуто з нього оренду плату за землю за період з 2012 року до вересня 2014 року в розмірі 9 351,37 гривень. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, суд робить висновок, що даний адміністративний позов підставний та підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 08.11.2002 державним реєстратором Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Відповідач перебуває на податковому обліку в Коломийській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області як платник податків, є платником плати за землю та єдиного податку.

15.06.2015 відповідачем подано до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області заяву про застосування спрощеної системи оподаткування.

У відповідності до поданої 15.06.2015 позивачу заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, відповідач з 01.01.2015 є платником єдиного податку. Відсоткова ставка єдиного податку відповідача становила 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати. Відповідач належав до другої групи платників податків.

Позивачем зазначено, що відповідачем допущено утворення податкового боргу в розмірі 16 414, 32 гривень, що виник в результаті несплати в дохід місцевого бюджету села Спас Коломийського району Івано-Франківської області єдиного податку з доходів фізичних осіб за грудень 2015 року у розмірі 184,08 гривень, орендної плати за земельні ділянки комунальної власності за липень-грудень 2013 року у розмірі 2 875,62 гривень, за 2014 рік в розмірі 5 751,21 гривень, за 2015 рік у розмірі 7 136,54 гривень, а також нарахованої пені в розмірі 462,98 гривень.

Суми невиконаних відповідачем грошових зобов'язань з орендної плати за земельні ділянки комунальної власності визначені податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2013 рік, за 2014 рік та за 2015 рік, поданих відповідачем позивачу 24.01.2013, 20.02.2014 та 19.02.2015 (а.с.12-13, 14-15, 16-17).

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з чинних на час виникнення правовідносин нормативно-правових актів та зазначає їх зміст у відповідній редакції.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1). До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3).

Згідно підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України (в редакції закону чинної станом до 31.12.2014) до загальнодержавних належала плата за землю.

Відповідно пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України (в редакції закону чинної з 01.01.2015) до місцевих податків належать податок на майно (підпункт 10.1.1), єдиний податок (підпункт 10.1.2).

Згідно підпункту 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з плати за землю.

При цьому, суд зазначає, що згідно пункту 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата) (підпункт 14.1.136 статті 14).

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2.). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4.). Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди (пункт 288.5.)

Статтею 16 Податкового кодексу України визначені обов'язки платника податків, згідно положень якої платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3.), сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4).

Згідно пункту 288.7 статті 288 цього ж Кодексу податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Статтею 285 даного Кодексу передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно пункту 286.1. статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, податкові зобов'язання відповідача зі сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, визначені ним у податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2013 рік у розмірі 5 751,21 гривень, за 2014 рік у розмірі 5 751,21 гривень та за 2015 рік у розмірі 7 136,54 гривень, у відповідності до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України є узгодженими з моменту подання таких декларацій.

У відповідності до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до статті 290 Податкового кодексу України плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю.

Положеннями статті 36 Податкового кодексу України визначено суть податкового обов'язку, згідно положень якої податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1).

Відповідачем здійснення сплати орендної плати за землю за 2013-2015 роки в строки, визначені вищевказаними нормами Податкового кодексу України, не здійснено.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2014 у справі №909/1051/14 задоволено позов, поданий заступником прокурора Коломийської міжрайонної прокуратури в інтересах Спаської сільської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі за землю в сумі 9 351,37 гривень. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід місцевого бюджету Спаської сільської ради - 9 351,37 гривень заборгованості по орендній платі за землю за період з 2012 року по серпень 2014 року (а.с.36-38).

Вказане судове рішення виконується в примусовому порядку відділом державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції (а.с.41).

Таким чином, з урахуванням стягненої за рішенням суду від 18.11.2014 орендної плати за період з 2012 року по серпень 2014 року, станом на 17.08.2016 відповідачем не здійснено сплату орендної плати за землю за вересень-грудень 2014 року у сумі 1 917,05 гривень та за 2015 рік у сумі 7 136,54 гривень.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються Главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

У відповідності до пункту 296.2 статті 296 даного Кодексу платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Абзацом 1 пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України встановлено, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.

Відповідно до пункту 293.1 статті 293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Згідно пункту 293.2 статті 293 даного Кодексу фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2015 року складає 1 218,00 грн.

Таким чином, ставка єдиного податку для відповідача з 01.01.2015 становила 243,60 гривень.

Відповідно пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Однак, відповідачем порушено норми статті 295 Податкового кодексу України та не здійснено сплату єдиного податку за грудень 2015 в розмірі 184,08 гривень.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно пункту 59.5 даної статті Податкового кодексу України у разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України надіслано відповідачу податкову вимогу за №94-23 від 12.02.2015 на суму 16 432,58 гривень, яку відповідач отримав 17.02.2015, однак залишив без реагування, а податковий борг за нею, на момент виникнення вищевказаних податкових зобов'язань, не сплатив (а.с.17).

Підпунктом 129.1.1. пункту 129.1. статті 129 Податкового кодексу України встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Згідно пункту 129.4 цієї статті даного Кодексу пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Як встановлено судом, позивачем на суму несвоєчасно сплаченого відповідачем податкового зобов'язання з єдиного податку нараховано відповідачу пеню в розмірі 3,92 гривень.

У судовому засіданні представником позивача не вказано суду, за який період узгоджене податкове зобов'язання з плати за землю відповідачем сплачено із затримкою та було підставою для нарахування пені у сумі 459,06 гривень.

В обліковій картці відповідача за платежем плата за землю (орендна плата) також не обліковується пеня у сумі 459,06 гривень (а.с.20).

Таким чином, оскільки доказів правомірності нарахування пені у сумі 459,06 гривень представником позивача суду не подано, підстави для її стягнення з відповідача відсутні.

Згідно пункту 131.3 статті 131 Податкового кодексу України суми пені зараховуються до бюджетів або державних цільових фондів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки.

Відповідно до пункту 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання утворює податковий борг.

Таким чином, узгоджені грошові зобов'язання зі сплати єдиного податку за грудень 2015 року у сумі 184,08 гривень, орендної плати за земельні ділянки комунальної власності за вересень-грудень 2014 року у сумі 1 917,05 гривень та за 2015 рік у сумі 7 136,54 гривень, а також 3,92 гривень нарахованої пені утворюють податковий борг відповідача у розмірі 9 241,59 гривень, який ним не сплачено.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового Кодексу передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податків вимоги.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно пункту 95.3 статті 95 вказаного Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 95.4. статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума податкового боргу, що виникла в результаті несплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності за вересень - грудень 2014 року, 2015 рік, єдиного податку за грудень 2015 року та нарахованої пені в розмірі 9 241,59 гривень є обґрунтованою та підлягає стягненню з рахунків у банках, що обслуговують відповідача та за рахунок готівки, що йому належить до місцевого бюджету села Спас Коломийського району Івано-Франківської області.

Позовні вимоги в частині стягнення податкового боргу зі сплати орендної плати за землю за 2013 рік, січень-серпень 2014 року до задоволення не підлягають, оскільки податковий борг відповідача за вказаний період уже стягнуто за рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2014.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з рахунків у банках, що обслуговують фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) та за рахунок готівки, що йому належить в дохід місцевого бюджету села Спас, Коломийського району, Івано-Франківської області податковий борг з сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності за вересень - грудень 2014 року, 2015 рік та єдиного податку в розмірі 9 241 (дев'ять тисяч двісті сорок одна) гривня 59 копійок.

В задоволенені решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 18.08.2016.