Справа № 820/1571/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

08 серпня 2016 р. №820/1571/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Юрчик Л.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове рішення по застосування фінансових санкцій від 20 січня 2016 року №; скасувати податкове рішення по застосування фінансових санкцій від 02 листопада 2015 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами перевірки ДПІ у Московському районі було складено протокол про адміністративне правопорушення від 14.09.2015 року. На підставі протоколу було винесено податкове рішення про застосування фінансових санкцій № від 02 листопада 2015 року та від 20 січня 2016 року №. Позивач не погоджується з вказаними рішеннями про застосування фінансових санкцій, оскільки порушено процедуру проведення фактичної перевірки, а саме: копія наказу на проведення перевірки не була вручена під підпис ОСОБА_4, яка працює реалізатором у ФО-П ОСОБА_5 Крім того, позивач вважає, що рішення від 20.01.2016 року прийнято з пропущенням передбачених ст. 38 КУпАП строків притягнення до відповідальності. Також, позивач посилається на постанову Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2015 року, якою було скасовано постанову Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2015 року про притягнення ОСОБА_4 як реалізатора яка працює у ФО-П ОСОБА_5, до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Поярко І.В., через канцелярію суду, надійшли письмові заперечення, в яких представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вказані рішення були прийняті на підставі матеріалів, складених співробітниками податкової міліції Харківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківській області, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення; письмових пояснень реалізатора позивача ОСОБА_4, свідка ОСОБА_7, протоколу вилучення від 14.09.2015 року. Так, протоколом про адміністративне правопорушення від 14.09.2015 (серія АА №764204) зафіксовано, факт реалізації громадянкою ОСОБА_4 алкогольних напоїв (пива) в кіоску за адресою: АДРЕСА_1, де ФОП ОСОБА_1 організована та проводиться господарська діяльність з реалізації алкогольних напоїв без наявності спеціального дозволу - ліцензії на праві роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Згідно інформації ГУ ДФС у Харківській області станом на 14.09.2015 року ФО-П ОСОБА_1 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) не видавалася. Таким чином, представник вважав, що рішення про застосування фінансових санкцій, прийняті на підставах та в спосіб, встановлений законами та Конституцією України, тому вказані рішення скасуванню не підлягають.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив у їх задоволенні відмовити, з підстав, викладених в запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Працівниками оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області 14.09.2015 року виявлено факт роздрібної торгівлі алкогольних напоїв реалізатором ОСОБА_4 в кіоску, що належить ФОП ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, без наявності дозвільних документів, а саме: без ліцензії на право здійснення реалізації алкогольних напоїв.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_4 продала дві пляшки пива «Старопрамин» на суму 22,60 грн. у кіоску, що належить ФОП ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

За фактом вчиненого правопорушення складений протокол серії АА №764204 від 14.09.2015 року відносно реалізатора ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 164 КУпАП (а.с. 36). Від підпису протоколу ОСОБА_4 відмовилась, про що працівниками оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області складено акт від 14.09.2015 року (а.с. 36, 37).

Протокол направлено на розгляд до Московського районного суду м. Харкова.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2015 року ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з конфіскацією на користь держави ТМЦ вилучених згідно даних протоколу опису та вилучення від 14.09.2015 року.

Постановою Апеляційного суду Харківської області постанову Московського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року скасовано, а провадження по даній справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП (а.с. 21).

Судом встановлено, що господарську діяльність у кіоску, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_1, що було підтверджено позивачем в судовому засіданні.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 пройшла передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набула правового статусу суб'єкта господарювання - фізичної особи-підприємця, включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ЄДРПОУ НОМЕР_1 та перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Державній податковій інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Рішенням Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 02.11.2015 року №, на підставі протоколу від 14.09.21015 року, складеного працівниками податкової міліції оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області про вчинення адміністративного правопорушення, а саме: роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, згідно ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 18370,00 грн. (а.с. 8).

Вказане рішення в адміністративному порядку було оскаржено позивачем до Головного управління ДФС у Харківській області та Державної фіскальної служби України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 11.01.2016 № 7/ФОП/20-40-10-04-14, рішення ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 02.11.2015 № про застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії у розмірі 18370,00 грн. залишено без змін та збільшена сума фінансових санкцій, визначена в зазначеному рішенні, на 17000,00 грн.

На виконання рішення ГУ ДФС у Харківській області від 11.01.2016 № 7/ФОП/20-40-10-04-14, ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області прийнято та направлено ФОП ОСОБА_1 рішення від 20.01.2016 № про застосування фінансових санкцій у розмірі 17000,00 грн. за зберігання алкогольних напоїв в місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць-зберігання.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 17.03.2016 року залишено без змін рішення ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 02.11.2015 № та від 20.01.2016 № про застосування фінансових санкцій.

Не погодившись з вказаними рішеннями позивач звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року №481-95-ВР.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Поняття "алкогольні напої" визначене у підпункті 14.1.5 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та абзаці сьомому ст. 1 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", згідно з яким алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Отже, пиво відноситься до алкогольних напоїв, а відповідно до частини дванадцятої статті 15 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Факт продажу алкогольних напоїв (пива) реалізатором ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у кіоску що належить ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, без наявності відповідної ліцензії, підтверджується наступними доказами:

-протоколом серії АА №764204 від 14.09.2015 року, відносно реалізатора ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 164 КУпАП (а.с. 36);

-протоколом вилучення від 14.09.2015 року ТМЦ (алкогольних напоїв) на загальну вартість 9199,30 грн. у кіоску за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 38-41);

-поясненнями ОСОБА_4 від 14.09.2015 року, яка пояснила, що вона працює реалізатором у ФОП ОСОБА_1 у кіоску за адресою: АДРЕСА_1, з березня 2015 року. 14.09.2015 року близько 14:00 годині нею було реалізовано двом чоловікам дві пляшки пива «Старопрамин» на загальну суму 22,60 грн. В подальшому чоловіки повідомили, що вони є працівниками податкової міліції, пред'явили свій службові посвідчення та запропонували надати документи підтверджуючі право на реалізацію алкогольних напоїв. ОСОБА_4 повідомила про те, що вказані документи знаходяться у ФОП ОСОБА_1.(а.с. 43);

-поясненнями ОСОБА_7 від 14 вересня 2015 року, який пояснив, що 14.09.2015 року був присутній в торгівельній точці за адресою: АДРЕСА_1, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівниками податкової міліції за торгівлю пивом без наявності дозвільних документів. На торгівельній точці знаходилось два реалізатори ОСОБА_4 та ОСОБА_9, яка здійснювала розрахунок пива . На прохання працівників податкової міліції надати документи підтверджуючи право на реалізацію пива вказані особи відмовились, оскільки у них ці документи були відсутні, у кого можливо отримати ці документи їм не відомо (а.с. 44-45);

-листом Головного управління ДФС у Харківській області, яким повідомлено суд про те, що станом на 14.09.2015 року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) не видавалась (а.с. 46).

Вказані докази узгоджуються між собою і не містять істотних протиріч.

Згідно ч. 1 ст 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Приписами ст. 86 КАС України зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, в ході судового розгляду справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 підтвердила реалізацію пива у кіоску, в якому вона здійснює свою підприємницьку діяльність, за адресою: АДРЕСА_1. Також зазначила, що на момент перевірки ліцензії на продаж алкогольних напоїв дійсно не було, проте вона збиралася отримати вказану ліцензію тому і здійснювала продаж пива.

Отже, судом у судовому засіданні встановлено факт продажу алкогольного напою реалізатором ОСОБА_4, у кіоску, що належить ФОП ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абз 5 ч.2 ст 17).

В матеріалах справи міститися протокол вилучення від 14.09.2015 року, яким зафіксовано вартість кожної одиниці товару, що знаходився за місцем реалізації.

В судовому засіданні представником відповідача зазначено, що працівниками оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області у протоколі вилучення допущено арифметичну помилку, у рядку 26 замість суми 110,25 грн. записано суму 124.25 грн. Таким чином, фактична сума вилученого майна складає 9185,00 грн.

Враховуючи вимоги абз.5 ч. 2. ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" судом встановлено, що сума штрафних санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії складає 18370,00 грн. (9185,00 грн.*200% = 18370,00 грн.)

Таким чином, суд прийшов до висновку, що спірне рішення про застосування фінансових санкцій від 02 листопада 2015 року № у розмірі 18370,00 грн., за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії (а.с. 8), прийняте відповідачем на підставі та у межах повноважень суб'єкта владних повноважень, з дотриманням встановленого строку на його прийняття, розмір фінансової санкції визначений ним відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Щодо порушень, встановлених рішенням від 20 січня 2016 року №, а саме: зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру (а.с. 14), суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Довідка про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру видається суб'єкту господарювання протягом семи календарних днів від дня подання заяви.

Враховуючи викладене, обов'язок у суб'єкта господарювання щодо внесення до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів виникає після отримання останнім ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у тому випадку, коли місце зберігання продукції не співпадає з місцем здійснення торгівлі.

Як вбачається з листа Головного управління ДФС у Харківській області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) не видавалась (а.с. 46).

Отже, оскільки даний суб'єкт господарювання не отримував ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, відповідно, не вживав заходів по внесенню місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного реєстру.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 порушено вимоги Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" , а саме: зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру.

Відповідно до абз. 11 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", за вчинення вказаного правопорушення до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Отже, судом встановлено, що спірне рішення про застосування фінансових санкцій від 20 січня 2016 року № зберігання спирту у розмірі 17000,00 грн., прийняте відповідачем на підставі та у межах повноважень суб'єкта владних повноважень, з дотриманням встановленого строку на їх прийняття, розмір фінансових санкцій, визначених ними відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Посилання позивача, як на підставу не доведеності скоєння правопорушення, на підставі якого були прийняті оскаржувані рішення, на те, що постановою Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2015 року провадження по справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП вчиненого ОСОБА_4 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП (а.с. 21) та посилання позивача на те, що рішення від 20.01.2016 року прийнято з пропущенням передбачених ст. 38 КУпАП, суд вважає необґрунтованим, з наступних підстав.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП, адміністративним правопорушенням є провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди.

Таким чином, суб'єктом вчинення вказаного правопорушення може бути лише суб'єкт господарювання.

При цьому, слід врахувати, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 ГКУ суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є:1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно ч. 1 ст. 58 ГКУ суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Таким чином, з постанови Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2015 року вбачається, що провадження по справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП вчиненого ОСОБА_4, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки вона не є суб'єктом господарювання, проте наявність факту вчинення самого порушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП в межах даної справи судом не встановлювалися.

Окремо суд зауважує, що законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» поряд з адміністративною відповідальністю фізичної особи (продавця) встановлено адміністративно-господарську відповідальність суб'єктів господарювання (фізичних осіб-підприємців), у зв'язку з діяльністю яких і допущено порушення вимог ст. 15 цього Закону.

За таких підстав, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що застосування санкції за вчинення адміністративного правопорушення та адміністративно-господарської санкції за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності відносяться до різних видів відповідальності, відповідно до адміністративно-правової та господарсько-правової, які не виключають одна одну.

Стосовно строків застосування штрафних санкцій, суд зазначає, що згідно частини 1 статті 238 Господарського Кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

П. 2 ч. 1 ст. 239 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф визначено як вид адімінстративно-господарських санкцій.

Частинами 1, 2 статті 241 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Отже, суд дійшов переконання, що оскаржуване рішення є рішенням про застосування штрафу як виду адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п. 114.1 ст 114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Аналіз даних правових норм дає змогу зробити висновок, що до застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків застосовується строк у 1095 днів, а твердження позивача щодо строків давності для застосування штрафних санкцій за порушення, які не пов'язані з нарахуванням податкових зобов'язань, а саме накладення адміністративного стягнення, ґрунтується на помилковому тлумаченні положень чинного законодавства.

Щодо посилання позивача на те, що органи податкової міліції оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області не наділені повноваженнями щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності, а також те, що при проведенні перевірки працівниками податкової міліції не надані ні наказ, ні направлення на перевірку, суд зазначає наступне.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", регламентований спеціальним Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (далі - Порядок № 790).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Пунктом 6 Порядку № 790 також передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону № 481/95-ВР, приймаються, зокрема, керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу державної податкової служби відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством. За приписами пункту 8 Порядку № 790, рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.

В той же час, однією із функцій органів доходів і зборів, у складі яких діє спеціальний підрозділ боротьбі з податковими правопорушеннями - податкова міліція, є здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (підпункт 19.1.16 пункт 19.1 стаття 19 Податкового кодексу України).

В свою чергу, притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності шляхом накладення відповідним рішенням штрафу - є одним із способів здійснення контролюючим органом заходів, спрямованих на запобігання порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Підпунктом 20.1.19, 20.1.41 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи доходів і зборів уповноважено застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на них; складати стосовно платників податків - фізичних осіб та посадових осіб платників податків - юридичних осіб протоколи про адміністративні правопорушення та виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення у порядку, встановленому законом.

Отже, органи податкової міліції оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, виходячи з наведених правових норм, наділені повноваженнями зі здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Тобто, проведені заходи не були фактичною перевіркою.

Згідно ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України. У разі невиконання суб'єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1, належним чином не забезпечила дотримання чітко визначених норм закону в сфері регулювання роздрібної торгівлі алкогольними напоями та здійснила їх продаж без наявності ліцензіі, крім того, судовим розглядом також встановлено факт зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, а тому на підставі частини другої статті 17 Закону Україну "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до фізичної особи - підприємця було правомірно застосовані фінансові санкції у загальному розмірі 35370,00 грн.

За правилами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, та його представник у судовому засіданні належними та допустимими доказами довели суду обґрунтованість та правомірність рішень про застосування фінансових санкцій від 02 листопада 2015 року № та від 20 січня 2016 року №.

Крім того, суд зазначає що доказів оскарження дій працівників оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області при здійсненні заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, за результатами яких був складений протокол від 14.09.2015 року, до суду надано не було.

Щодо форми в якій прийняті оскаржувані рішень про застосування фінансових санкцій, суд зазначає наступне.

Частиною 4 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону.

Проте, приписи статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Такі норми містить Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Разом із тим відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Отже будь-які норми, в тому числі ті, що регламентують застосування фінансових санкцій можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно п.58.1 ст.58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Прийняття будь-яких інших рішень контролюючим органом у розумінні Податкового кодексу України в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суперечитиме Податковому кодексу України. Форма рішення про застосування фінансових санкцій, передбачена Порядком застосування фінансових санкцій, не може застосовуватися контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України, оскільки відповідні норми Порядку в цій частині суперечать приписам Податкового кодексу України, який має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню до цих правовідносин з урахуванням Перехідних положень до Кодексу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню.

Проте, суд вважає за необхідне звернути увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не є безумовною підставою для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Вказана позиція викладена, зокрема, і в інформаційному листі Вищого адміністративного суду від 28.03.2014 р №375/11/14-14.

Суд встановив, що спірні рішення прийняті відповідачем у межах своєї компетенції та з їх змісту можна чітко встановити зміст цих рішень (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), отже такі рішення є правомірними, незважаючи на не дотримання окремих елементів форми спірних рішень. Спірні рішення розцінюється судом як податкові повідомлення-рішення з окремими дефектами, які, втім, не змінюють суті спірних рішень, зміст рішень має перевагу над їх зовнішньою формою.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши оскаржувані рішення про застосування фінансових санкцій на предмет відповідності частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вони винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Отже, враховуючи вищевикладені обставини справи, з огляду на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог позивача, суд дійшов до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Згідно ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати з відповідача не присуджуються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень про застосування штрафних санкцій - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 12 серпня 2016 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.