Справа № 813/2798/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

18 серпня 2016 року №813/2798/16

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до голови Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_2, судді Жидачівського районного суду Львівської області Галій Оксани Йосафатівни про визнання протиправною бездіяльності,-

В С Т А Н О В И В :

16 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до голови Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_2, судді Жидачівського районного суду Львівської області Галій Оксани Йосафатівни, в якій просить «визнати протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси бездіяльність голови Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_2 та судді цього ж суду Галій О.Й.».

Перевіривши матеріали позовної заяви, вважаю, що таку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, у звязку із чим, слід відмовити у відкритті провадження у даній справі, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.4, 6 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

З позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує бездіяльність голови Жидачівського районного суду Львівської області та судді цього ж суду при розгляді останньою скарги на бездіяльність прокурора Стрийської місцевої прокуратури Львівської області.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені правовідносини, які виникають з рішень дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В силу ч.ч.1, 3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди здійснюють правосуддя самостійно. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ст.ст.126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в апеляційному і касаційному порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя, і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Предявлення позову до судді першої інстанції з питань дій суддів, які стосуються правосуддя, не ґрунтується на законі.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 55 Конституції України, до суду можуть бути оскаржені лише ті рішення, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб органів судової влади, які належать до сфери управлінської діяльності.

Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону.

При цьому питання щодо дій чи бездіяльності судів при здійснення ними правосуддя, повязані з підготовкою, розглядом справ або іншими процесуальними діями, мають розглядатись у порядку відповідного судочинства, передбаченому для оскарження оспорюваних судових рішень.

Гарантії незалежності і недоторканності суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України, зокрема, Законами України «Про судоустрій і статус суддів України». Такими гарантіями, у тому числі, є: здійснення правосуддя відповідно до встановленої законом процедури; недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб, неповаги до суду та встановлення відповідальності за такі діяння.

Таким чином, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Водночас, оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Загалом, доцільним є наголосити, що звернення, скарги, позови з вимогою чи пропозицією до судів, голів судів або безпосередньо до суддів з питань здійснення правосуддя у конкретній справі є неприпустимим і не підлягають розгляду. Тому залежно від характеру і змісту таких запитів, позовів, звернень їх слід розцінювати як втручання в судову діяльність.

Отже, відповідно до вказаних положень Конституції України, рішення суду та згідно з цим дії або бездіяльність суддів з питань здійснення правосуддя (повязані з підготовкою, розглядом справ, виконанням рішень тощо) не можуть бути оскаржені шляхом звернення з адміністративним позовом, тому що таке оскарження порушує принцип незалежності суддів та заборону впливу на діяльність суду.

Більш того, викладені вище висновки узгоджуються з розясненнями, які наведені в постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 12.06.2009 року «Про деякі питання, що виникають в судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розглядів ними адміністративних позовів до судів і суддів», згідно яких у розумінні положень ч.1 ст.2, п.п.1, 7 і 9 ст.3, ст.17, ч.3 ст.50 КАС України, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є субєктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у звязку з розглядом судових справ.

Зі змісту наведених положень вбачається, що рішення суду і відповідно дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя можуть оскаржуватись у встановленому законом апеляційному та касаційному порядку, а не шляхом їх оскарження до адміністративного суду першої інстанції, оскільки це порушує конституційний принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішенні справи незалежним судом.

За таких обставин, суд (суддя) як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою особою, яка бере участь у справі. Отже, заяви та скарги, спрямовані на притягнення суду (судді) як відповідача, не підлягають розгляду в суді, оскільки законом передбачений інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а відтак, слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.3, 17, 107, 109, 158-160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до голови Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_2, судді Жидачівського районного суду Львівської області Галій Оксани Йосафатівни про визнання протиправною бездіяльності.

Розяснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Копію даної ухвали, позовну заяву та додані до неї матеріали невідкладно надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.