Справа № 821/127/16
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 р. м. ХерсонСправа № 821/127/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

при секретарі: Собчук Є.В.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Пастушенка Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство "Дельта банк" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича (далі - відповідач), треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство "Дельта банк", в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про визнання нікчемним із застосуванням наслідків нікчемності правочину, договору банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у доларах США № 010-21506-060215 від 06 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про визнання нікчемним із застосуванням наслідків нікчемності правочину, договору банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у доларах США № 010-21506-060215 від 06 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення ОСОБА_3 у перелік вкладників, які маютіь право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок ФГВФО, та зобов'язати його подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно вкладника ОСОБА_3, як вкладника, якій необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом в публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок цього Фонду.

Ухвалою від 05.02.16 провадження у справі відкрито.

Суд вважає, що дана справа підлягає закриттю з підстав п1. ч.1. ст 157, оскільки вона не підсудна адміністративному суду.

В судовому засіданні, представник позивача заперечував щодо закриття провадження по справі із зазначених підстав, оскільки вважає, що вона підсудна саме адміністративному суду.

Представник відповідача поклався на розсуд суду.

Треті особи в судове засідання не прибули, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали позову, суд приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю.

Позивач позовній заяві посилається на ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та зазначає, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Тобто, заявлені позивачем вимоги пов'язані із відкликання банківської ліцензії ПАТ "Дельта Банк" та ліквідацію банку.

Юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначена статтею 17 КАС України.

Так, відповідно ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з частиною 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами, встановленими частиною 3 ст. 2 Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначає Закон України від 07.12.2000 № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" (стаття 1 цього Закону).

Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

За приписами пункту 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналіз наведених правових приписів дає підстави для висновку, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, такі справи підвідомчі господарським судам.

Наведений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 16 лютого 2016 у справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі № 21-286а16.

Так, Верховний Суд України в постанові 16.02.2016 у справі № 21-4846а15 з посиланням на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод зазначив: "Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом".

В постанові від 15 червня 2016 року у справі № 21-286а16 Верховний Суд України звертає увагу, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палатою в господарських справах Верховного Суду України на спільному засіданні вже вирішувала питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у спорі цієї ж категорії і у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15) вказала, що виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року N 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III "Про банки та банківську діяльність", пункту шостого статті 2 Закону № 4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Крім того, оскаржуючи неправомірність рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання нікчемним із застосуванням наслідків нікчемності правочину, договору банківського вкладу (депозиту), укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3, основним аргументом позивача на підтвердження позовних вимог є ті обставини, що відповідач неправомірно застосував ч. 3 ст. 38 Закону України № 4452 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в частині визнання нікчемним правочину. Обгрунтовуючи ці вимоги, позивач посилається на норми Цивільного кодексу України, зазначаючи про відповідність договору нормам цивільного законодавства та стверджуючи, що цей правочин є дійсним.

Таким чином, між сторонами існує цивільно-правовий спір щодо дійсності вищезазначеного договору, який може бути розглянутий тільки місцевим судом загальної юрисдикції.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суддя закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1. ч. 1 ст. 157 КАС України,

ухвалив:

Закрити провадження у адміністративній справі № 821/127/16 за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство "Дельта банк" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Роз'яснити позивачу право звернення з позовними вимогами щодо цивільно-правової угоди до місцевого суду загальної юрисдикції або до господарського суду щодо спору який виникає на стадії ліквідації банку.

Повернути ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 1102,42 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок дві копійки).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 18 серпня 2016.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 9.4