Справа № 462/5197/15-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року Справа № 876/4433/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Болюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом в суд у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління) з вимогами визнання незаконними дій відповідача зі зменшення та припинення щомісячної адресної допомоги йому та відмову від виплати такої допомоги його неповнолітньому сину, як особам, що були переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов'язання відповідача призначити позивачу щомісячну адресну допомогу відповідно до п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 р. «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок № 505) як працюючій особі за період з 19.11.2014 р. по 18.05.2015 р. та виплатити її; зобов'язання відповідача призначити неповнолітньому сину позивача щомісячну адресну допомогу відповідно до п. 3 Порядку № 505 як непрацездатній особі за період з 19.11.2014 р. по 18.05.2015 р. та виплатити її; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є вдівцем та на його утриманні перебуває неповнолітній син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач працював на посаді судді Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області. З 19.11.2014 р. останній разом з дитиною зареєструвався як переселенець у АДРЕСА_1. До цього був зареєстрований у АДРЕСА_2. Після реєстрації у м. Києві, 20.11.14 р. звернувся із заявою до відповідача про виплату щомісячної адресної допомоги, як особам, що переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Проте їм було неправомірно відмовлено. Неодноразово звертався в подальшому із заявами та скаргами до державних установ на бездіяльність відповідача про роз'яснення підстав такої відмови, проте його доводи не були прийняті до уваги.

Шевченківським районним судом м. Львова у справі залучено в якості співвідповідача Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.2016 року частково задоволено адміністративний позов.

Не погоджуючись з таким рішенням, його оскаржив відповідач - УПСЗН Дніпровської РДА в м. Києві. Вважає, що суд першої інстанції неповно, поверхово та однобічно дослідив матеріали справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, чим порушив норми матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Свої доводи в апеляційній скарзі обґрунтовує тим, що до управління позивачем подана заява від 20.11.2014 р. про призначення щомісячної адресної допомоги. В заяві в графі про місце проживання дитини позивач зазначив, що його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.06.2014 фактично проживає у бабусі (м. Гайсин, Вінницька область). Тому, законних підстав для призначення щомісячної адресної допомоги на сина позивача Управління не мало. Також в матеріалах особової справи відсутня інформація про факт роботи позивача в м. Києві. Тому рішенням начальника Управління проведено призначення щомісячної адресної допомоги працездатній особі, яка не працює з 20.11.2014 по 19.01.2015 в розмірі 442.0грн. в місяць, з 20.01.2015 по 19.03.2015 в розмірі 221.0грн. в місяць. Вважає дії Управління законними.

З постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.2016 року не погодився й позивач, подавши апеляційну скаргу. в якій просить скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов повністю. Стягнути за рахунок коштів держбюджету понесені ним витрати.

В доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, при тому порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вважає, що суд першої інстанції в основу вирішення питання про відмову в частині позову безпідставно послався на п.3-2 Порядку № 505, оскільки цим пунктом Порядок № 505 був доповнений через рік після відповідних подій згідно з Постановою КМУ № 1014 від 09.12.2015р., а закон не має зворотної сили у часі. Обставини справи були повністю викладені в позовній заяві, обґрунтовані діючим на момент оскаржуваних дій відповідача законодавством та відповідними документами. Крім того позивач зазначив, що судом першої інстанції не зазначено в рішенні підстав для відмови в першому пункті позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Управління та позивача необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Указом Президента від 07.11.2013 року «Про призначення суддів» призначено позивача ОСОБА_2 на посаду судді Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області строком на п'ять років. Позивач є батьком неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. З долученої до матеріалів справи копії довідки, виданої Управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 19.11.2014 р. за № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що ОСОБА_2 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_3 перемістилися з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) з АДРЕСА_1

З матеріалів справи також слідує, що позивач разом з неповнолітнім сином в подальшому перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) у АДРЕСА_3, що стверджується довідкою Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 18.05.2015 року за № .

За приписами ст. 127 Конституції України Професійні судді не можуть належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.

На підставі Указу Президента України від 26.09.2015 р. ОСОБА_2 переведений на посаду судді Залізничного районного суду м. Львова та згідно наказу Залізничного районного суду м. Львова від 27.10.2015 року за № 129/К приступив до виконання обов'язків судді Залізничного районного суду м. Львова. Отже, як сліду з матеріалів справи, позивач в період з 01.08.2014 року по 27.10.2015 року не мав права обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім справляння судочинства, наукової, викладацької та творчої.

20.11.2014 року позивач звернувся до Управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Управління 25.03.2015 року за № 37/13-3635 надало позивачу відповідь, що немає законних підстав призначити на неповнолітнього сина позивача щомісячної адресної допомоги як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції частково задовольнив адміністративний позов, оскільки прийшов до переконання про безпідставність позовної вимоги щодо призначення щомісячної адресної допомоги неповнолітній дитині позивача відповідно до п. 3-2 Порядку № 505.

З таким висновком місцевого суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду з врахуванням наступного.

Відповідно до абзацу першого ст. 1 Закону України « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.14 р. № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення, як це врегульовано ч. 1 ст. 4 цього Закону підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копія якої міститься в матеріалах справи.

Умови та порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції визначені Порядком № 505.

Згідно абзацу першого п. 2 Порядку № 505 (в редакції на час виникнення спірних відносин із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 554) грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505 грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 гривень. Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Як визначено абз. першим п. 5 Порядку № 505 для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім'ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються.

Згідно з п. 6 Порядку № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції; у володінні сім'ї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Абзацом першим п. 8 Порядку № 505 встановлено, що уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

З аналізу наведених норм та урахуванням зібраних у справі доказів колегія суддів приходить до переконання про те, що неповнолітній син позивача підпадає під визначення особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції і у спірний період мала право на грошову допомогу як особа, яка переміщуються з батьком - уповноваженим представником сім'ї, який звернувся в уповноважені органи для призначення такої допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов'язання призначити неповнолітньому сину позивача щомісячної адресної допомоги відповідно до п. 3 Порядку № 505 як непрацездатній особі за період з 19.11.2014 року по 18.05.2015 року, суд першої інстанції необґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення п. 3-2 Порядку № 505, оскільки вказаний пункт доповнено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1014, тобто застосував положення Порядку № 505, які не існували на час виникнення спірних правовідносин.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції залучив в якості співвідповідача - Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Відповідно до абзаців 2, 3 Порядку № 505 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій протягом двох днів перераховують кошти на рахунки уповноважених органів. Грошова допомога перераховується уповноваженим органом на відкритий уповноваженим представником сім'ї банківський рахунок не пізніше двох робочих днів після надходження коштів на рахунок уповноваженого органу.

Підпунктами 3.2. та 3.3 Положення про Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.01.2007 року № 65, одним із головних завдань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - Центр) є виплата всіх видів соціальної допомоги.

Згідно п.4.1. цього Положення Центр здійснює вхідний облік документів з питань призначення соціальних допомог, інших грошових виплат, які надходять від органів праці та соціального захисту населення.

Таким чином до його повноважень Центру не віднесено призначення щомісячної адресної допомоги переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Центр проводить нарахування та виплату соціальної допомоги, а призначення соціальної допомоги віднесено до компетенції Управління праці та соціального захисту населення.

В запереченнях на позов Центр стверджує, що від Управління не надходила справа щодо нарахування щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам (позивачу) для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг неповнолітньому ОСОБА_3, а тому виплата не проводилася. Відтак і відсутній обов'язок Центру щодо спірної виплати. У свою чергу Управління також не здійснює спірних виплат, а лише їх призначає, а тому позов в частині виплати спірної допомоги задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач не звертався до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з будь-якими вимогами щодо спірних правовідносин.

Також з позовних вимог жодним чином не вбачається, що ОСОБА_2 вимагає визнати незаконними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, зобов'язавши останнього нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу відповідно до п. 3 Порядку № 505 як працюючій особі за період з 19.11.2014 р. по 18.05.2015 р. з врахуванням отриманих ним коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу відповідно до п. 3 Порядку № 505 як працюючій особі за період з 19.11.2014 р. по 18.05.2015 р. з врахуванням отриманих коштів.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ураховуючи наведене суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не доведено наявності вагомих обставин і підстав, які могли б заперечити право позивача на призначення ОСОБА_2 спірної щомісячної адресної допомоги, а тому позовні вимоги підлягаю частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 73,08 грн. При поданні апеляційної скарги - у розміні 80,39 грн. Вказані розміри судового збору підлягають частковому стягненню з асигнувань відповідача в користь позивача.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, прийнято постанову з помилковим застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.2016 року у справі № 462/5197/15-а скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги частково.

Визнати незаконними дії Управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зі зменшення та припинення виплати щомісячної адресної допомоги ОСОБА_2 та відмови у призначенні такої допомоги його неповнолітньому сину ОСОБА_3, що були переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язати Управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації призначити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу відповідно до п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 р. «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» як працюючій особі за період з 19.11.2014 року по 18.05.2015 року.

Зобов'язати Управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації призначити неповнолітньому ОСОБА_3 щомісячну адресну допомогу відповідно до п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 р. «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» як непрацездатній особі за період з 19.11.2014 року по 18.05.2015 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок коштів бюджетних асигнувань Управління праці і соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 76 (сімдесят шість) грн 74 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 16.08.2016р.