Справа № 334/2020/16-а
Суддя: Махіборода Н. О.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.07.2016
Справа № 334/2020/16-а
Провадження № 2-а/334/134/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - Махіборода Н.О.;

при секретарі - Кузьменко О.О.;

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання УПФУ вчинити дії щодо поновлення пенсії за віком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до УПФУ Ленінського району м. Запоріжжя з вимогою про визнання незаконними дії УПФУ щодо відмови в поновленні їй раніше призначеної пенсії за віком та зобов'язання вчинити дії щодо поновлення пенсії відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В позові ОСОБА_1 зазначила, що з 2008р. вона перебуває на обліку в УПФУ Ленінського району м. Запоріжжя та отримувала пенсію за віком. Влітку 2015р. після її виїзду до держави Ізраїль на постійне місце проживання, виплата їй пенсії була припинена. Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за віком у зв'язку з виїздом за кордон неправомірними, позивачка звернулася із письмовою заявою до УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя про поновлення їй пенсії за віком, яка була направлена поштою. Листом від 10.03.2016р. за №54/Р-1, позивачці було відмовлено у поновленні пенсії за віком з посиланням на п.1.5 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, у зв'язку з тим, що заява про поновлення виплати пенсії за віком, всупереч вищевказаному Порядку, подана до пенсійного органу не особисто позивачкою, а направлена поштою, крім того, до заяви про поновлення виплати пенсії не додано документів що підтверджують страховий стаж за період роботи до 01.01.2004 р. який не врахований у пенсійній справі та не надано документів про обставини що впливають на розмір пенсії.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком незаконними, позивачка ОСОБА_1, через свого представника - ОСОБА_2, просить суд визнати дії УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови в поновленні виплати пенсії позивачці неправомірними, та зобов'язати УПФУ здійснити поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 листопада 2015р. у розмірах відповідно до чинного законодавства.

Представник позивача - ОСОБА_2, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11.06.2015р., в судове засідання не з'явилася, просила суд розглянути справу без своєї участі у зв'язку з поганим самопочуттям, на позовних вимогах наполягала в повному обсязі.

Представник відповідача, в письмових запереченнях та в поясненнях, наданих в ході судового слідства, проти позову заперечує, вважаючи доводи позивачки безпідставними, а дії УПФУ Ленінського району м. Запоріжжя, щодо відмови позивачці в поновленні їй пенсії за віком, законними.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав:

відповідно вимог ст.2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується її закордонним паспортом, яка постійно мешкає в державі Ізраїль з червня 2015р. /а.с.11/.

До виїзду за кордон позивачка ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком. Після виїзду за кордон виплата пенсії їй була припинена /а.с.9/.

26.02.2016р. позивачка ОСОБА_1 поштою направила на адресу УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя письмову заяву про поновлення їй пенсії за віком/а.с.7/.

Листом від 10.03.2016р. за №54/Р-1, позивачці було відмовлено у поновленні пенсії за віком з посиланням на п.1.5 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, у зв'язку з тим, що заява про поновлення виплати пенсії за віком, всупереч вищевказаному Порядку, подана до пенсійного органу не особисто позивачкою а направлена поштою, крім того, до заяви про поновлення виплати пенсії не додано документів що підтверджують страховий стаж за період роботи до 01.01.2004 р. який не врахований у пенсійній справі та не надано документів про обставини що впливають на розмір пенсії /а.с.8/.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно ст. 46 Конституції України, Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року N 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону N 1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону N 1058-IV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, враховуючи що позивачка просить суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя поновити виплату пенсії за віком з 01.11.2015р., тому ця вимога підлягає задоволенню саме з цієї дати.

Доводи представника відповідача суд вважає безпідставними, а вимоги позивачки - законними та обґрунтованими, т.я вони знайшли своє підтвердження представленими по справі доказами.

Керуючись ст.2,70-71,159-163,167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови в поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 яка постійно проживає на території держави Ізраїль.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.11.2015 року у розмірах відповідно до чинного законодавства.

На постанову суду протягом 10 днів може бути подана апеляція до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя: