Справа № 803/3680/15
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2016р. Справа № 876/373/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Кухтея Р.В.,

судді Носа С.П.,

за участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): не з'явився

відповідача-1 у справі: не з'явився

відповідача-2 у справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2015р. у справі №803/3680/15

за позовом ОСОБА_1

до відповідача-1: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

відповідача-2: уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2015р. позивач: ОСОБА_1 звернулась до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача-1: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, просила визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозит), №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р. на суму 5800 доларів США, укладеного ОСОБА_1 з ПАТ "Дельта Банк" та по не включенню позивача до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозит), №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р.; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозит), №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р. та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про неї, як вкладника ПАТ "Дельта Банк", який має право на відшкодування коштів за цим вкладом, а також про необхідність здійснення виплати відшкодування за ним на гарантовану суму вкладу та нарахованих відсотків; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозит), №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р. на гарантовану суму вкладу і нарахованих відсотків, та провести її виплату; встановити судовий контроль за виконанням постанови суду, зобов'язавши уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати звіт про виконання судового рішення у десятиденний строк.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було уточнено позовні вимоги в частині позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, де ОСОБА_1 просила включити її до загального реєстру вкладників ПАТ "Дельта Банку", для виплати гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р.

Пізніше позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, де позивач додатково до первинних вимог просила визнати протиправним наказ уповноваженої особи №813 від 16.09.2015р. в частині застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р. та зобов'язати вказаного відповідача повернути на її поточний рахунок протиправно перераховані з нього кошти по договору банківського вкладу №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р. Первинні вимоги до уповноваженої особи залишено без змін.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.02.2015р. між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір банківського вкладу (депозит), №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р., за умовами якого ОСОБА_1 розмістила в банку депозит в іноземній валюті в сумі 5800 доларів США строком до 25.03.2015р. з виплатою процентів в розмірі 5,5% річних. Строк дії вказаного договору закінчився 25.03.2015р. Факт укладення договору підтверджується документально, а саме: примірником договору, платіжним дорученням №2 від 23.02.2015р. про перерахування та зарахування коштів в сумі 5800 доларів США на депозитний рахунок, а також нарахуванням відсотків по депозиту.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015р. №150 ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду Кадирова В.В. 02.10.2015р. Національним Банком України прийнято Постанову №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк".

На підставі вказаної Постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 02.10.2015р. №181 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень дирекції Фонду". Цим же рішенням повноваження ліквідатора банку, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", покладено на уповноважену особу Фонду Кадирова В.В.

Відповідно до вимог ч.1 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Під час дії тимчасової адміністрації уповноваженою особою Фонду позивачу не було виплачено жодного відшкодування за даним договором банківського вкладу.

Позивач вважає, що з 02.10.2015р., відповідно до вимог ч.2 ст.26 Закону, у неї виникло право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором банківського вкладу за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом.

07.10.2015р. на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 08.10.2015р. Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ "Дельта Банк" через банки-агенти, яким по Волинській області визначено АТ "Ощадбанк".

Звернувшись до визначеного Фондом банку за місцем реєстрації свого проживання, а саме до філїї - Волинське обласне управління АТ "Ошадбанк", позивач дізналась, що не включена до загального реєстру вкладників на виплату відшкодування за вкладом №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р., що підтверджується письмовим повідомленням АТ "Ощадбанк".

06.10.2015р. на адресу ОСОБА_1 від тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" надійшло повідомлення про нікчемність Договору банківського вкладу №027-21061-230215 з підстав, передбачених п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач вважає дії уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемним укладеного нею з ПАТ "Дельта Банк" договору банківського вкладу та не включення її до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування за вкладами, та дії Фонду щодо не включення до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, протиправними, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Зокрема, позивач зазначає, що вказані питання регламентуються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон). При формування переліку осіб, які мають право на відшкодування кошті за рахунок Фонду, відповідачами порушено вимоги ст.27 Закону, якою регламентовано порядок дій в таких ситуаціях та розділів 3-4 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012р. №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012р. за №1548/21860 (далі - Положення).

Наведені норми Закону та Положення вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за всіма вкладами за рахунок Фонду, за винятком коштів які не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також вкладів осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку; передачу уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Тобто, за вимогами законодавства, якщо вклад фізичної особи не підпадає під перелік вкладів, визначених пунктами 4-6 частини четвертої статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та не є вкладом осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку, то такий вклад особи має бути обов'язково включений до переліку вкладників на одержання гарантованої суми відшкодування. При цьому, Закон передбачає обов'язок, а не право уповноваженої особи включити до переліку всіх вкладників за всіма наявними вкладами для одержання гарантованої суми відшкодування.

Як вбачається із письмового повідомлення АТ "Ощадбанк" та листа ПАТ "Дельта Банк" про нікчемність Договору банківського вкладу №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р., позивача не включено до переліку вкладників на відшкодування коштів за вкладом №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р., у зв'язку із визнанням уповноваженою особою Фонду договору банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" нікчемним на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач вважає, що такі дії уповноваженої особи порушують наведені вище норми Закону та Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, а також суперечать положенням Цивільного кодексу України, оскільки укладений нею з ПАТ "Дельта Банк" договір банківського вкладу "Лояльний" не підпадає під перелік вкладів, визначених ч.4 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та згідно норм ст.ст.228, 663, 1058 ЦК України укладений нею договір банківського вкладу є дійсним.

Пунктом 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що правочин неплатоспроможного банку є нікчемним, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відшкодування за вкладами не проводиться, визначеними пунктами 4-6, 7 ч.4 ст.26 Закону. Тобто, відшкодування не проводиться лише за тими договорами, які є нікчемними в силу положень п.7 ч.3 ст.38 Закону в системному зв'язку з положеннями п.п.4-6, 7 ч.4 ст.26 Закону. До такого переліку вклад позивачки не відноситься. Також позивач зазначає, що договір "Лояльний" не підпадає під дію п.7 ч.4 ст.26 Закону, як такий, що не передбачає для неї отримання на індивідуальній основі від банку процентів за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до ст.52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або інших фінансових привілеїв від банку.

Крім того, всупереч вказаним прямим нормам закону, уповноважена особа Фонду, хоча й формально послалась на положення п.7 ч.3 ст.38 Закону, однак у повідомленні не вказала обставин (фактів), які б свідчили про те, що договором банківського вкладу "Лояльний" порушено публічний порядок, внаслідок чого позивачу не було здійснено від банку чи за рахунок банку платіж чи передачу іншого майна, у вигляді одержання на індивідуальній основі пільгових відсотків, або ж інших фінансових привілеїв, якими надано будь-які переваги (пільги) перед іншими кредиторами (клієнтами), і в чому такі переваги (пільги) полягають.

Також позивач зазначає, що якщо ж уповноважена особа Фонду вважає, що договір банківського вкладу, згідно з положеннями ч.3 ст.228 ЦК України суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, то він має бути визнаний недійсним лише в судовому порядку. Такого рішення на даний час немає.

Отже, позивач вважає дії уповноваженої особи Фонду Кадирова В.В. щодо визнання укладеного позивачем з ПАТ "Дельта Банк" договору банківського вкладу "Лояльний" нікчемним та надіслання повідомлення про це, з формальним покликанням на п.7 ч.3 ст.38 Закону, за відсутності дійсних обставин його нікчемності, а також не включення до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування за вкладами без наявних на те підстав, визначених ч.4 ст.26 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є протиправними.

Зважаючи на те, що договір є дійсним, уповноважена особа у відповідності з частинами першою-третьою статті 27 Закону зобов'язана була включити позивача до переліку вкладників, що мають право на одержання гарантованої суми вкладу з визначенням загальної суми відшкодування коштів по вкладу "Лояльний", включаючи нараховані відсотки.

Також, у відповідності до вимог ст.3, п.4 ч.2 ст.4, ч.5 ст.27 Закону та Положенням на Фонд покладено обов'язок забезпечити функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб у відповідності зі ст.19 Конституції України у спосіб, на підставах та в межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України. Оскільки Фонд, маючи згідно Положення повноваження на здійснення перевірки сформованого уповноваженою особою переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування за вкладами та, затверджуючи загальний реєстр вкладників ПАТ "Дельта Банк" і приймаючи рішення про виплату відшкодування згідно реєстру, погодився з неправомірними діями уповноваженої особи по невключенню позивача до переліку, належним чином не виконав покладені обов'язки із забезпечення правомірного функціонування системи гарантування вкладів, внаслідок чого допустив порушення гарантій права власності на вклад у частині одержання гарантованої суми відшкодування, то такі його дії та рішення є неправомірними. Способом захисту порушених прав в даному випадку, на думку позивача, є зобов'язання Фонду включити її до загального реєстру вкладників ПАТ "Дельта Банк" для здійснення виплат за вкладом "Лояльний" та зобов'язання провести їх виплату.

Крім того, додатково в обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що договір банківського вкладу "Лояльний" №027-21061-230215 між ПАТ "Дельта Банк" і позивачем було укладено в особі її представника за довіреністю ОСОБА_3, який вчинив всі дії, необхідні для його укладення, зокрема, підписав договір та здійснив перерахування коштів на її вкладний (депозитний) рахунок. При цьому, укладення договору та його істотні умови повністю відповідають положенням міжнародного права та чинного цивільного законодавства України.

Дії уповноваженої особи по визнанню нікчемним договору порушують норми ст.ст.319, 321 ЦК України, щодо гарантування прав власника майна та розпорядження своїм майном. Нормами ст.ст.1066, 1067, 1068 ЦК України регламентовано порядок укладання договору банківського рахунку, який позивачем повністю було дотримано. Також позивачем було дотримано вимоги ст.1062 ЦК України, відповідно до якого на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. За приписами ст.ст.204, 215 ЦК України визначена презумпція правомірності правочину і на даний час з врахуванням зазначених норм, договір є дійсним.

Щодо не включення позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів, то уповноваженою особою їй не повідомлено і не наведено в одержаному нею від тимчасової адміністрації повідомленні фактичних обставин (фактів), через які відповідач вважає договір нікчемним. В листі формально міститься покликання на п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" без посилань на конкретні обставини, які б підтверджували такі покликання. Позивач вважає, що в дійсності такі обставини відсутні з огляду на вище наведене та дійсність договору, а покликання відповідача на п.7 ч.3 ст.38 Закону є формально надуманими.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2015р. у справі №803/3680/15 провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправним наказу №183 від 16.09.2015р. та зобов'язання відповідача повернути на її поточний рахунок протиправно перераховані з нього кошти по договору банківського вкладу №027-21061-230215 "Лояльний" від 23.02.2015р. в сумі 5800 доларів США в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимиовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії дій - закрито.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2015р. у справі №803/3680/15 в задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача-1: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, його оскаржив апелянт (позивач у справі): ОСОБА_1, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.

11.08.2016р. на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому відповідач-2 у справі, посилаючись на постанову Верховного Суду України у справі №826/20410/14, зазначив, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, відтак, провадження у справі слід закрити.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 15.08.2016р. представники сторін не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Керуючись вимогами ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу №027-21061-230215 "Лояльний", за умовами якого позивач розмістила в ПАТ "Дельта Банк" депозит в сумі 5800 доларів США строком до 25.03.2015р. з виплатою процентів в розмірі 5,5% річних (т.1 а.с.10).

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015р. №150 віднесено Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних (т.1 а.с.83-86), рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015р. №51 розпочато з 03.03.2015р. процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (т.1 а.с.87-88), яка, з урахуванням рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015р. №71, від 03.08.2015р. №147, була запроваджена строком до 02.10.2015р. (т.1 а.с.89-90), та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Дельта Банк Кадирова Владислава Володимировича.

16.09.2015р. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадировим В.В., у зв'язку із виявленням комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за операційно-господарськими операціями, створеної згідно з наказом №67 від 11.03.2015р., нікчемних договорів, а саме договору банківського вкладу від 23.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_1, прийнято наказ №813 "Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями" (т.1 а.с.63-64), а в подальшому 23.09.2015р. за вих. №8821/1773 позивачу було направлено повідомлення про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) №027-21061-230215 від 23.02.2015р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_1 (т.1 а.с.13).

За наслідками визнання правочину нікчемним кошти з вкладу ОСОБА_1 було повернуто на рахунок ОСОБА_3

Постановою НБУ №664 від 02.10.2015р. відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ "Дельта Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015р. №181 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. (т.1 а.с.92).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на нижченаведене:

Відповідно до приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом, у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом, орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 3 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992р. №2343-ХІІ передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000р. №2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті 6 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012р. №4452-VI зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про те, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним, суд апеляційної інстанції зазначає, що спір, який виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з постановою Верховного Суду України від 15.06.2016р. у справі №826/20410/14.

Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись вимогами ч.1 ст.203 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст.155 і 157 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до неправомірного висновку відносно того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому апеляційну скаргу належить задоволити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2015р. у справі №803/3680/15 за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, - задоволити частково.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2015р. у справі №803/3680/15, - скасувати та закрити провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя Р.В. Кухтей

Суддя С.П. Нос

Повний текст рішення виготовлено 15.08.2016р.