Справа № 569/6210/16-а
Суддя: Бучко Т.М. Т. М.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/6210/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Соломон О.М.

з участю представника відповідача Ясковця О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсії з 1 січня 2016 року в розмірі, обчисленому до 1 квітня 2015 року; зобов'язати відповідача поновити та виплачувати пенсію за віком, починаючи з 1 січня 2016 року в попередньому розмірі, що був обчислений до 1 квітня 2015 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 12 лютого 2015 року перебуває на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримував до квітня 2015 року пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про державну службу». З квітня 2015 року пенсійний орган припинив виплату йому пенсії на підставі того, що він працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», та набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до якого у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим законом, Законами України «Про статус народного депутата», "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачується. З 1 червня 2015 року посада, на якій він працює, не дає йому права на призначення пенсії як державному службовцю, у зв'язку з чим відпали підстави для невиплати йому пенсії за віком, однак, відповідач пенсійних виплат не відновив. Вважає, що таке рішення відповідача порушує її матеріальне право на належний соціальний захист, гарантований ст.46 Конституції України, а тому є протиправним.

В судове засідання позивач не з'явився, у поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, зазначених в запереченнях проти адміністративного позову. Пояснив, що виплата позивачу пенсії була припинена на підставі норм чинного пенсійного законодавства, а тому дії відповідача є правомірними. Просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими.

Суд встановив, що з 12 лютого 2015 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та до 1 квітня 2015 року отримував пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 1 квітня 2015 року відповідач припинив виплату позивачу пенсії. На звернення позивача від 28 квітня 2016 року відповідач листом № 313/10 від 4 травня 2016 року відмовив у поновленні виплати пенсії на підставі ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в зв'язку з встановленням факту роботи позивача в Рівненському міськвиконкомі на посаді, яка давала право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

З 1 квітня 2015 року набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються. З вказаних підстав з 1 квітня 2015 року позивачу була припинена виплата пенсії за віком.

За правилами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст.5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Як зазначено в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосудді» № 9 від 1 листопада 1996 року, оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ч.2 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

Згідно із п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші, передбачені цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18 червня 2007 року встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція (254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається (рішення Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 6 липня 1999 року (v008р710-99), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (v005р710-02), від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (v007р710-04), від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (v020р710-04).

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Судом встановлено, що станом на лютий 2015 року позивач виконав усі необхідні умови щодо отримання пенсії за віком, передбачені чинними на той час положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим відповідачем було прийняте рішення про призначення та виплату йому пенсії з 12 лютого 2015 року.

Отже, право на пенсію у ОСОБА_2 виникло з лютого 2015 року і з цього часу він постійно отримував пенсійні виплати, тому дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсії з квітня 2015 року є звуженням його існуючих прав, а саме: права на пенсію, передбаченого ст.46 Конституції України.

Європейський суд з прав людини ще у 1974 році у справі Мюллер проти Австрії (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974 року) зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до змісту ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Оскільки позивач постійно сплачував та на даний час продовжує сплачувати передбачені чинним законодавством внески, що не заперечив відповідач, дії відповідача, на думку суду, є втручанням у право особи на мирне володіння майном ( пенсією ).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Пічкур проти України" від 7 листопада 2013 року, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначається, що статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 40 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати (ухвала щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stee and Others v. The United Kingdom) [ВП], заяви № № 65731/01 та 65900/01, п. 40, ECHR 2005-Х).

Пунктом 42 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що у справах щодо скарги за статтею 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу на те, що заявника частково або повністю позбавили певної матеріальної допомоги на дискримінаційній підставі, що охоплюється статтею 14 Конвенції, відповідним методом перевірки є з'ясування, чи він або вона мали б право на отримання відповідної матеріальної допомоги за національним законодавством за умови існування права, щодо якого скаржиться заявник. Хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 (там же, п.55).

В постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 9 травня 2015 року зазначається, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Частина 1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Зупинення виплати пенсії у зв'язку з перебуванням позивача на посаді державного службовця є прямим порушенням цієї норми та дискримінаційним щодо позивача, оскільки колишні державні службовці, які на даний час не працюють, продовжують отримувати пенсію у повному розмірі.

За загальним правилом, установленим ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішеннями Конституційного Суду України, зокрема, № 1-зп/97 від 13 травня 1997 року, № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, № 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року, неодноразово вказувалося, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Оскільки пенсія за віком була призначена ОСОБА_2 до прийняття Закону України № 213-VIII від 2 березня 2015 року, то будь-які законодавчі зміни, які звужують зміст та обсяг прав окремої категорії громадян, не можуть застосовуватися до тих осіб, які до набрання чинності цих змін вже набули в законний спосіб певні, гарантовані державою права та свободи, в тому числі і право на пенсію в передбаченому на час призначення пенсії розмірі.

За таких обставин, дії відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком є неправомірними, оскільки суперечать нормам діючого законодавства та порушують конституційні права позивача на належний соціальний захист, передбачені ст.46, 64 Конституції України.

Таким чином, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача відновити виплату йому з 1 січня 2016 року пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», обгрунтовані та підлягають до задоволення.

Відповідно до правил ст.94 КАС України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача здійснені нею документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.7, 11, 71, 86, 94, 161-163, 186, 254 КАС України, ст.19, 22, 46, 64, 92 Конституції України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_2 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними - задовольнити.

Визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо припинення з 1 квітня 2015 року виплати ОСОБА_2 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області відновити виплату ОСОБА_2 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 1 січня 2016 року.

Стягнути з Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського адміністративного апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя :