Справа № 805/1508/16-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 р. Справа №805/1508/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13 год. 30 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця І.О., при секретарі судового засідання Белікові Д.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

за участю:

позивача - ОСОБА_1 - особисто,

представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю,

представника відповідача ОСОБА_3 - за довіреністю.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Донецької області, в якому просить суд:

- визнати незаконними та скасувати накази прокурора Донецької області від 15 жовтня 2015 року № 1689-к та від 28 квітня 2016 року № 1271-к про звільнення з органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 - молодшого радника юстиції на службі в Прокуратурі Донецької області;

- стягнути з Прокуратури Донецької області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 15 жовтня 2015 року по день прийняття судом рішення по даній справі.

В обґрунтування вищезазначених вимог позивач посилається на те, що з 16 листопада 2011 року він працював на різних посадах в органах прокуратури України та 15 жовтня 2015 року був звільнений з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту, відповідно до наказу прокурора Донецької області від 15 жовтня 2015 року № 1689-к. Підставою звільнення в наказі зазначений п. 9 ч. 1 ст. 51 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру», та як вважає позивач безпідставно не конкретизовано з якої саме причини його звільнено. Крім того зазначає, що він фактично не мав можливості виконати умови ст. 60 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру», зокрема, подати заяву про переведення до іншого органу прокуратури, оскільки на роботу вийшов після тимчасової непрацездатності лише 27 квітня 2016 року, тому саме в цей день він був звільнений з займаної посади відповідним наказом від 28 квітня 2016 року № 1271-к, яким змінено дату звільнення в наказі від 15 жовтня 2015 року № 1689-к. Також, зазначив, що йому було відомо про наявні в прокуратурі на момент його звільнення вільні вакансії, але його не проінформували про них та не надали можливості взяти участь у конкурсі до прокуратури вищого рівня. Крім того, у судовому засіданні зауважив, що відповідач не врахував той факт, що позивач є інвалідом ІІІ групи довічно, інвалідність фактично отримана під час роботи в прокуратурі; під час роботи нарікань від керівництва він не отримував, крім того під час звільнення знаходився на лікарняному. До того ж зауважив, що запропоновані йому посади не могли бути ним зайняті без проходження конкурсу, в якому він був позбавлений права взяти участь внаслідок тимчасової непрацездатності. Оскільки позивач вважає своє звільнення незаконним, він просить суд стягнути з відповідача відповідно до ст. 235 КЗпП України втрачений ним заробіток за час вимушеного прогулу з 15 жовтня 2015 року по день винесення судом рішення.

На думку позивача, вищеперелічені накази винесені незаконно та підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті з порушенням норм ОСОБА_4 України «Про прокуратуру», Кодексу законів про працю України та Конституції України, зокрема, під час перебування його на лікарняному.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Під час судового засідання позивач посилався на те, що він подавав у прокуратуру рапорт про переведення, але це не вплинуло на рішення відповідача про його звільнення.

Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, за якими просив відмовити у задоволені позовних вимог. Відповідач вважає, що ОСОБА_1 було правомірно звільнено у звязку з ліквідацією відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту прокуратури Донецької області. Відповідач зазначає, що позивача за два місяці було попереджено про майбутнє звільнення та одночасно з цим були запропоновані вакантні посади у прокуратурі Донецької області. Проте, позивач не скористався правом подати заяву про переведення до іншого органу прокуратури. Тому його було звільнення відповідно до порядку, встановленого чинним законодавством.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1А.), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4), з 23 червня 1998 року був прийнятий до Прокуратури Донецької області на посаду помічника Краматорського природоохоронного міжрайонного прокурора та працював на різних посадах у прокуратурі Донецької області до 24 липня 2008 року і був звільнений за власним бажанням. Вдруге ОСОБА_1 був прийнятий до прокуратури Донецької області на посаду старшого помічника Маріупольського міжрайонного природоохоронного прокурора 16 листопада 2011 року та працював у прокуратурі на різних посадах до звільнення 27 квітня 2016 року. Позивач був звільнений з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту відповідно до наказу прокурора Донецької області від 15 жовтня 2015 року № 1689-к , виданого відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 51 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру». На підставі наказу від 28 квітня 2016 року № 1271-к дата звільнення ОСОБА_1 була перенесена з 15 жовтня 2015 року на перший робочий день після закінчення хвороби 27 квітня 2016 року, у звязку з тимчасовою непрацездатністю в день звільнення та наданням ним листків непрацездатності (а.с. 43). Зазначена інформація підтверджується, зокрема, трудовою книжкою позивача серії БТ-ІІ № 3502153 (а.с. 5-8) та не заперечується сторонами.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу звільнення позивача, яке на його думку, здійснено відповідачем з порушенням норм чинного законодавства.

Наказом Генерального прокурора України від 15 липня 2015 року № 41ш (а.с. 25-29) було ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Донецької області структурні підрозділи та штатні одиниці, зокрема, управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту.

На виконання цього наказу відповідачем було вжито заходи щодо звільнення працівників, які не надали згоди на переведення на інші посади.

Як вбачається з наказу Прокуратури Донецької області від 15 жовтня 2015 року №1689-к, молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту прокуратури Донецької області з 15 жовтня 2015 року відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.51 ОСОБА_4 України Про прокуратуру (а.с. 33).

Наявні в матеріалах справи копії листків тимчасової непрацездатності свідчать про те, що позивач в період видання відповідачем наказу про його звільнення №1689-к від 15.10.2015р. знаходився на лікарняному (а.с. 77-84).

Тому, заявою від 27 квітня 2016 року (а.с. 34) позивач просив відповідача внести зміни до наказу від 15 жовтня 2015 року № 1689-к щодо звільнення з посади у звязку з тим, що в період звільнення, зокрема, з 07 жовтня 2015 року по 26 квітня 2015 року, він перебував на лікарняному.

Наказом Прокуратури Донецької області від 28 квітня 2016 року № 1271-к наказано: у звязку з тимчасовою непрацездатністю на день звільнення прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту прокуратури Донецької області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 перенести дату звільнення 15 жовтня 2015 року на перший робочий день після закінчення хвороби 27 квітня 2016 року, у звязку з наданням ним листків непрацездатності. Зазначений наказ зареєстрований у відповідній книзі реєстрації наказів прокурора Донецької області з особового складу 2016 рік (а.с. 44-45).

Згідно з наданою до суду копією з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (а.с. 46-48), позивач отримав трудову книжку 04 травня 2016 року, про що власноручно розписався у зазначеній книзі.

Як свідчить наявне в матеріалах справи попередження позивача про майбутнє скорочення штатів (а.с. 30), воно було отримано ОСОБА_1 14 серпня 2015 року, що доводить його власний підпис на зазначеному попередженні. До попередження відповідачем додано довідку про наявність вакантних посад в органах прокуратури Донецької області станом на 14 серпня 2015 року (а.с. 31-32), з яким позивач також був ознайомлений, та даний факт не заперечується сторонами.

Під час судового засідання відповідач пояснив суду, що позивачу були запропоновані вакансії для переведення на іншу роботу у звязку зі скороченням штатів. Проте, позивач не обрав жодної з запропонованих вакансій. Зазначена інформація спростовувалась позивачем під час судового розгляду справи. Позивач зауважив у судовому засіданні, що ним подавався до прокуратури рапорт про переведення, але доказів подання цього рапорту, як і його копії суду надано не було. Також, з матеріалів справи не вбачається, що позивач подавав заяву про проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі, або інші заяви про переведення на будь-яку вакантну посаду, зокрема з тих, що були запропоновані відповідачем під час попередження про заплановане звільнення згідно переліку вільних вакансій у період з 14 серпня по 15 жовтня 2015 року. У судовому засіданні позивач звернув увагу суду на те, що він є інвалідом ІІІ групи довічно, а тому мав переважне право залишитись працювати у прокуратурі. В той же час представник відповідача надав пояснення та зазначив, що позивач не повідомляв прокуратуру про своє бажання взяти участь у тестуванні для призначення його на вільні вакансії в прокуратурі Донецької області.

Частиною другою статті 38 Конституції України передбачено, що громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

За приписами частини 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч.1 ст.13 ОСОБА_4 України від 05 листопада 1991 року №1789-XII Про прокуратуру встановлено, що систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури. У разі необхідності Генеральний прокурор України може створювати спеціалізовані прокуратури на правах обласних, міських, районних та міжрайонних прокуратур.

Частиною першою ст.46-2 вказаного ОСОБА_4 встановлено, що прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Військовослужбовці військових прокуратур можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження.

У відповідності до ч.1 ст.7 ОСОБА_4 України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Про прокуратуру, який опубліковано в офіційному виданні Голос України від 25.10.2014р. №206, передбачено, що систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

У відповідності до п.1 розділу XII Прикінцеві положення вказаного ОСОБА_4 встановлено, що цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім: пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього ОСОБА_4, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього ОСОБА_4, які набирають чинності 15 квітня 2016 року; статті 12 та Додатка до цього ОСОБА_4 щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

Згідно з пп.1 п.3 розділу XII Прикінцеві положення вказаного ОСОБА_4 визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим ОСОБА_4: Закон України Про прокуратуру (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793, № 50, ст. 474; 1995 р., № 11, ст. 71, № 34, ст. 268; 2001 р., № 9, ст. 38, № 44, ст. 233; 2002 р., № 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., № 29, ст. 233, № 30, ст. 247; 2004 р., № 8, ст. 66; 2005 р., № 2, ст. 32, № 6, ст. 132, № 11, ст. 198; 2006 р., № 1, ст. 18, № 19-20, ст. 156; 2007 р., № 7-8, ст. 66, № 33, ст. 442; 2008 р., №№ 5-8, ст. 78, № 48, ст. 357; 2010 р., № 37, ст. 497, №№ 41-45, ст. 529; 2011 р., № 23, ст. 160, № 30, ст. 279; 2012 р., № 12-13, ст. 82; 2013 р., № 14, ст. 89, № 21, ст. 208, № 37, ст. 490, № 39, ст. 517; 2014 р., № 11, ст.132, № 17, ст. 593, № 20-21, ст. 745, № 22, ст. 816; із змінами, внесеними ОСОБА_4 України від 14 серпня 2014 року № 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини пятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим ОСОБА_4), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Згідно з п.3 ч.1 ст.11 ОСОБА_4 України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Про прокуратуру передбачено, що керівник регіональної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим ОСОБА_4 порядку.

За приписами п.1 ч.1 ст.16 вказаного ОСОБА_4 передбачено, що незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Частиною 3 ст.16 ОСОБА_4 України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Про прокуратуру встановлено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим ОСОБА_4.

Таким чином, на момент прийняття наказу № 1689-к від 15 жовтня 2015 року, звільнення з посади прокурора повинно було відбуватися лише з підстав та в порядку, передбаченому ОСОБА_4 України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Про прокуратуру, з урахуванням окремих чинних в спірний період положень ОСОБА_4 України від 05 листопада 1991 року №1789-XII Про прокуратуру.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованим посилання позивача у позовній заяві та у судовому засіданні на приписи Кодексу законів про працю України, оскільки, правовідносини, що виникають при звільненні публічного службовця у зв'язку зі скороченням штатів юридичної особи, за наявності спеціального законодавства, регулюються останнім.

Зазначена правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» від 26 травня 2010 року № 753/11/13-10, який підготовлено на підставі аналізу вивчення та узагальнення причин скасування Верховним Судом України судових рішень Вищого адміністративного суду України, переглянутих за винятковими обставинами у 2009 році, визначено, якщо у спеціальному законі (ОСОБА_4 України "Про міліцію", "Про Кабінет Міністрів України", тощо) не передбачено або прямо заборонено застосування норм трудового законодавства, то особа може бути звільнена виключно з підстав, передбачених цими законами. Так, правовідносини, що виникають при звільненні публічного службовця у зв'язку зі скороченням штатів юридичної особи, регулюються спеціальним законодавством.

У вищезазначеному Інформаційному листі ВАС України також вказано, що розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади у зв'язку з ліквідацією публічної установи, суди повинні, по-перше, перевірити наявність чи відсутність факту ліквідації юридичної особи публічного права згідно з Конституцією України та чинним законодавством, по-друге, встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 КЗпП України.

Положеннями ст. 244-2 КАС України передбачено, що висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У відповідності до ст.12 ОСОБА_4 України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Про прокуратуру, яка набрала чинності з 15.12.2015р., встановлено, що у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього ОСОБА_4.

Місцеву прокуратуру очолює керівник місцевої прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників.

У структурі місцевої прокуратури в разі необхідності утворюються такі підрозділи, як відділи.

З копії Наказу Генерального прокурора України від 15 липня 2015 року № 41 ш (а.с. 25-29) вбачається, що у звязку з набранням чинності 15 липня 2015 року ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, з 15 липня 2015р., внесені зміни до структури та штатного розпису Прокуратури Донецької області, у тому числі ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Донецької області структурні підрозділи та штатні одиниці управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту.

Згідно з п.9 ч.1 ст.51 ОСОБА_4 України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Про прокуратуру встановлено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Таким чином, відповідачем правомірно застосовано наведений законодавчий припис при звільненні позивача у звязку з припиненням діяльності - ліквідацією у структурі та штатному розписі прокуратури Донецької області Управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту прокуратури Донецької області.

Статтею 60 вказаного ОСОБА_4 передбачено, що прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим ОСОБА_4 приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом пятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

У відповідності до п.1-1 розділу XIIІ Перехідні положення ОСОБА_4 України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Про прокуратуру передбачено, що до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим ОСОБА_4, при реалізації функцій прокуратури.

За приписами підпунктів 1, 2, 4 та 6 п.5-1 розділу XIIІ Перехідні положення ОСОБА_4 України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Про прокуратуру передбачено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення цього ОСОБА_4: 1) прокурорами місцевих прокуратур призначаються: а) особи, які не мають досвіду роботи в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування та подальшого стажування строком до одного року. На таких осіб поширюються вимоги частин першої та пятої статті 27 цього ОСОБА_4, крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права; б) особи, які мають досвід прокурорської діяльності, проте на день набрання чинності цим ОСОБА_4 не працюють в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування; в) прокурори, які на день набрання чинності цим ОСОБА_4 працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України; 2) призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 11, 12, 13 частини першої статті 39 цього ОСОБА_4, здійснюється за результатами чотирирівневого відкритого конкурсу, порядок проведення якого затверджується Генеральним прокурором України. Проведення конкурсу забезпечують пять конкурсних комісій, до складу кожної з яких входять: а) чотири особи, визначені Генеральним прокурором України; б) три особи, визначені Верховною Радою України; 4) прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами; 6) кількість прокурорів та інших працівників органів прокуратури визначається, а структура Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, Національної академії прокуратури України затверджується без погодження з Радою прокурорів України.

На виконання пункту 5-1 розділу ХІІІ Перехідні положення ОСОБА_4 України Про прокуратуру, з метою кадрового наповнення місцевих прокуратур, Наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015р. №98, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 липня 2015р. за № 928/27373, затверджено Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури та Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників.

Вказаний наказ опубліковано в офіційному виданні Офіційний вісник України від 04.08.2015р. № 59.

Відповідно до п.5.1 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури передбачено, що працівник, який на день набрання чинності ОСОБА_4 України Про прокуратуру працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Заява у встановлені строки подається до кадрового підрозділу відповідної регіональної прокуратури.

Згідно з п.3.2 Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників передбачено, що кандидати, які на день набрання чинності ОСОБА_4 України Про прокуратуру працюють на посадах прокурорів, подають у встановлені строки заяви для участі у конкурсі на зайняття посади керівника місцевої прокуратури, його першого заступника та заступників у такому порядку: а) прокурори, які працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах, містах з районним поділом прокуратурах, мають право претендувати на зайняття адміністративної посади в місцевій прокуратурі в межах своєї області. Такі кандидати особисто подають заяву за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до кадрового підрозділу відповідної регіональної прокуратури, який їх опрацьовує, інформує кандидатів про допуск або відмову в допуску до участі в конкурсі, створює реєстр заяв для кожної місцевої прокуратури та передає їх до регіонального центру, територіальна юрисдикція якого поширюється на відповідну область; б) прокурори, які працюють в Генеральній прокуратурі України, прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей та міста Києва, мають право претендувати на зайняття адміністративних посад у будь-якій новоствореній місцевій прокуратурі. Такі кандидати особисто подають до регіонального центру, юрисдикція якого поширюється на територію, де знаходиться новоутворена місцева прокуратура, такі документи: заяву про участь у відкритому конкурсі на посаду керівника місцевої прокуратури, його першого заступника та заступників; копію та оригінал паспорта громадянина України; належним чином завірену копію трудової книжки; довідку з місця роботи кандидата.

Суд зазначає, що вказаними порядками не передбачено обовязку органів прокуратури, повідомляти прокурорів про необхідність подання заяви для участі у тестуванні для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури або у чотирирівневому відкритому конкурсі на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників. Тобто, право позивача взяти участь у конкурсі на будь-яку іншу вакантну посаду в прокуратурі відповідачем не було порушено. Те, що позивач не скористався наданим йому законом правом прийняти участь у конкурсі, було спочатку його особисте небажання, а у подальшому, внаслідок обєктивних причин тимчасової непрацездатності позивача, а не наслідком протиправних дій відповідача.

Що стосується внесення відповідачем змін до наказу № 1689-к від 15 жовтня 2015 року відповідним наказом № 1271-к від 28 квітня 2016 року, в частині перенесення дати звільнення позивача на перший робочий день після виходу з лікарняного, тобто, на 27 квітня 2016 року, то суд зазначає наступне.

Докази, що наявні в матеріалах справи не доводять, що позивач офіційно повідомив відповідача про початок хвороби та своєчасно направив на адресу прокуратури листи тимчасової непрацездатності. Посилання позивача на те, що відповідач був повідомлений в телефонному режимі судом до уваги не приймаються, оскільки вони не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. В той же час, відповідач проти таких стверджень позивача заперечує, зазначаючи, що останній не повідомив його про початок перебігу тимчасової непрацездатності з 07 жовтня 2015 року. Про хворобу позивача відповідачеві стало відомо лише тоді, коли останній надав для здійснення розрахунків листки тимчасової непрацездатності.

В матеріалах справи міститься лист прокуратури Донецької області від 07 червня 2016 року № 18-57-1059 (а.с. 49), з якого вбачається, що позивачеві було нараховано компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 13 867, 15 грн. Крім того, були нараховані та виплачені лікарняні згідно з наданими листками непрацездатності:

- АГУ № 983765 (період непрацездатності з 07 жовтня 2015 року по 29 жовтня 2015 року), АГК № 387602 (період непрацездатності з 30 жовтня 2015 року по 16 листопада 2015 року) виплачені у грудні 2015 року;

- АГК № 387657 (період непрацездатності з 17 листопада 2015 року по 16 грудня 2015 року), АГК № 387702 (період непрацездатності з 17 грудня 2015 року по 26 січня 2016 року) виплачені у березні 2016 року;

- АГК № 387757 (період непрацездатності з 27 січня 2016 року по 22 лютого 2016 року), АГК № 387779 (період непрацездатності з 23 лютого 2016 року по 17 березня 2016 року) виплачені у квітні 2016 року;

- АГК № 387803 (період непрацездатності з 18 березня 2016 року по 19 квітня 2016 року), АГК № 387830 (період непрацездатності з 20 квітня 2016 року по 26 квітня 2016 року) виплачені у травні 2016 року.

Крім того, у листі зазначено, що в звязку з перенесенням дати звільнення з 15 жовтня 2015 року на 27 квітня 2016 року, ОСОБА_1 було донараховано компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 7 242,01 грн. та повний розрахунок здійснено у травні 2016 року після отримання листків непрацездатності.

Тобто, з позивачем було здійснено остаточний розрахунок при звільненні, як з особою, працюючою в штаті прокуратури Донецької області в період з 15 жовтня 2015 року по 27 квітня 2016 року (включно). Даний факт не заперечується сторонами та доводиться наявними у справі доказами, зокрема, довідкою прокуратури від 07 червня 2016 року № 18-57-1064 (а.с. 74), копіями розрахункових листків позивача за 2015 та 2016 роки (а.с. 75-76) та копіями листків тимчасової непрацездатності (а.с. 77-84), які були оплачені відповідачем та передані для проведення подальшої оплати до Виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (лист від 10 липня 2016 року № 07-19-981 з інформацією (а.с. 62-63).

Також, суд звертає увагу і на те, що підставою перенесення дати звільнення стала власноручно написана заява позивача, копія якої міститься в матеріалах справи. При цьому, в зазначеній заяві позивач не заперечував проти правомірності винесення наказу від 15 жовтня 2015 року № 1689-к про його звільнення та не зауважив, що звільнення відбулось безпідставно (а.с. 34).

Тому, суд приходить до висновку, що при внесенні змін до наказу № 1689-к від 15 жовтня 2015 року щодо перенесення дати звільнення, відповідач дотримався вимог чинного законодавства України та правомірно переніс дату звільнення на перший робочий день позивача після тимчасової непрацездатності.

Крім того, суд звертає увагу, що на момент звільнення позивача ОСОБА_4 України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Про прокуратуру не було передбачено отримання попередньої згоди профспілки для звільнення прокурора. Також, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що він має переважне право на продовження проходження служби в органах прокуратури у звязку з наявністю ІІІ групи інвалідності (довічно), оскільки нормами чинного законодавства, зокрема приписами Розділу VII вищезгаданого ОСОБА_4, не передбачені пільги при вивільненні зазначеної категорії працівників у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулось не 15 жовтня 2015 року, а 27 квітня 2016 року, тобто у наступний день після тимчасової непрацездатності, що підтверджується відповідним наказом № 1271-к від 28 квітня 2016 року, суд приходить до висновку, що відповідачем були дотримані вимоги чинного законодавства України при звільненні позивача, а тому, оспорювані накази є правомірними, у звязку з чим, позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказів прокурора Донецької області № 1689-к від 15 жовтня 2015 року та № 1271-к від 28 квітня 2016 року щодо звільнення позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про його поновлення на попередній посаді та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 15 жовтня 2016 року по день винесення судом рішення, оскільки зазначені вимоги позивача є похідними від первісних про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення. Тому ці вимоги, на думку суду, задоволенню також не підлягають.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову та відмовляє в їх задоволенні у повному обсязі.

Судовий збір, у відповідності до статті 94 КАС України, стягненню не підлягає.

Повний текст постанови складений 16 серпня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126-128, 130, 133-135, 138-140, 143, 150 154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена у судовому засіданні 11 серпня 2016 року в присутності позивача та представників сторін.

Повний текст постанови складається у відповідності до ст.160 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Голошивець І.О.