Справа № 813/5591/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року № 813/5591/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

судді Кедик М.В.,

судді Потабенко В.А.

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівського міського управління юстиції, товариства з обмеженою відповідальністю "Семпер-Захід", товариства з обмеженою відповідальністю "ЄвроЛьвів" про визнання протиправним та скасування рішення,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівського міського управління юстиції, товариства з обмеженою відповідальністю "Семпер-Захід", товариства з обмеженою відповідальністю "ЄвроЛьвів" про визнання протиправним та скасування рішень.

Як убачається з позовної заяви, позивач просить визнати протиправним рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 02.10.2008 про реєстрацію права власності на нерухоме майно товариства з обмеженою відповідальністю "Семпер-Захід" - торгівельний кіоск за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 14,4 кв.м та скасувати його.

03.03.2016 ОСОБА_1 в судовому засіданні подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою додатково до первинних позовних вимог просить визнати протиправним рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 17.11.2008 про реєстрацію права власності на нерухоме майно товариства з обмеженою відповідальністю "ЄвроЛьвів" - торгівельний кіоск за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 14,4 кв.м та скасувати його.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію прав речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV містить перелік документів для державної реєстрації прав на нерухоме майно, серед яких рішення третейського суду відсутнє. Відповідно до приписів ст. 55 Закону України «Про третейські суди» (у редакції, що діяла на момент реєстрації права власності) виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється виключно за умови видачі компетентним судом виконавчого документа. У вказаному випадку виконавчого документу видано не було та державному реєстраторові не пред'являлося, отже державний реєстратор OKП ЛОР «БТІ та ЕО» вийшов за межі наданих йому повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення та вчинення реєстраційних дій. Також, висновком будівельного технічного дослідження ТОВ «Незалежний центр судових експертиз» від 18.09.2014 встановлено, що прибудований до будинку АДРЕСА_2 торгівельннй кіоск не є об'єктом нерухомості.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та доповненнях до позову. Просили позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, письмових пояснень на позов суду не надав.

Представники третіх осіб у судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "ЄвроЛьвів" надав суду письмові заперечення на позов, у яких зазначив, що спір не має встановлених нормами КАС ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом. Публічно-правовий спір виникає із публічно-правових відносин між суб'єктом владних повноважень з приводу прийняття ним рішення, вчинення дії або бездіяльності, і саме в тих правовідносинах, учасником яких є фізична чи юридична особа. Вказану правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 1 червня 2010 у справі за позовом ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» до державної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Здійснення відповідачем дій з реєстрації права власності на підставі рішення третейського суду, жодним чином не стосується та не порушує прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин. Таким чином, не будучи суб'єктом вказаних владних правовідносин, ОСОБА_1 виступає неналежним позивачем у даній справі, оскаржуючи рішення, яке не підлягає застосуванню до Позивача. Вважає, що право власності на майно не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права на нього в порядку, передбаченому законом, а така реєстрація є лише офіційним визнанням та підтвердженням державною такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, здійснюючи реєстрацію права власності, уповноважені органи держаної реєстрації не встановлюють право власності, зокрема, на об'єкт нерухомості, а реєструють його на підставі чітко визначених правовстановлюючих документів. Вищенаведена позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 28 жовтня 2014.

Заслухавши доводи позивача та його представника, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом переданого на вирішення суду спору є, зокрема, правомірність здійснення комунальним підприємством Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" державної реєстрації 02.10.2008 права власності на об'єкт нерухомого майна за товариством з обмеженою відповідальністю "Семпер-Захід" і 17.11.2008 за товариством з обмеженою відповідальністю "ЄвроЛьвів" торгівельного кіоску за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 14,4 кв.м.

Судом встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Львівській асоціації учасників ринку нерухомості від 29.09.2008 у справі №28Ю-58/07.08 визнано дійсним непосвідчений нотаріально Договір купівлі-продажу майна від 02.07.2008, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Семпер-Захід" та ОСОБА_3; визнано за товариством з обмеженою відповідальністю "Семпер-Захід" право власності на об'єкт нерухомого майна - торгівельного кіоску за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано Обласне комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" провести реєстрацію права власності на вказаний об'єкт.

Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" було залучено до участі в справі №28Ю-58/07.08 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

На підставі рішення третейського суду Державний реєстратор Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 02.10.2008 зареєстрував право власності на об'єкт нерухомого майна - торгівельний кіоск на АДРЕСА_1 за ТОВ «Семпер Захід».

Торгівельний кіоск на АДРЕСА_1 було придбано Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2008.

Зазначений торгівельний кіоск належав ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом 29.10.2008 за реєстровим №5493, зареєстрованого Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 31.10.2008, витяг №20766653. Реєстраційний номер об'єкта 24913493.

Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" 17.11.2008 зареєструвало за товариством з обмеженою відповідальністю "ЄвроЛьвів" право приватної власності на нерухоме майно - торгівельний кіоск за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 14,4 кв.м.

Не погодившись із рішеннями Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 02.10.2008 та від 17.11.2008 ОСОБА_1 оскаржила їх до суду.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав, для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права.

Положеннями ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено перелік підстав (документів) для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, серед яких також передбачено і рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили, також нормами цієї статті передбачено перелік підстав за наявності яких у державній реєстрації права може бути відмовлено і цей перелік, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає, крім цього відмова в державній реєстрації прав із підстав, зазначених в абзаці четвертому частини першої цієї статті, не позбавляє особу права повторно звернутися із заявою за умови усунення підстав для відмови у державній реєстрації прав (ч.1 та ч. 2 ст. 24 цього ж Закону).

Відповідно до пункту 1.4 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 р. № 157/6445 (далі - Положення), у редакції на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи, їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням (пункт 2.1 Положення).

Пунктом 10 Додатку 1 Положення передбачено, що правовстановлювальними документами є, зокрема, рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про третейські суди» №1701-IV від 11.05.2004 року (зі змінами та доповненнями) третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Згідно зі ст. 46 Закону України «Про третейські суди» третейські суди приймають рішення тільки від свого імені, а тому ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов'язковими лише для сторін спорів.

Відповідно до ст.55 Закону України "Про третейські суди" (у редакції, що діяла на момент реєстрації права власності) виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа.

Порядок видачі виконавчого документа на виконання рішення третейського суду компетентним судом встановлений ст. 56 Закону України «Про третейські суди».

Під компетентним судом, що видає виконавчий документ, відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди», розуміється місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.

Пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2008 від 10 січня 2008 року встановлено, що відповідно до Закону України „Про третейські суди", третейські суди приймають рішення тільки від свого імені, а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов'язковими лише для сторін спорів. Забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебуває за межами третейського розгляду та є завданням компетентних судів і державної виконавчої служби.

Помилковим і необгрунтованим є твердження позивача про те, що оскільки на підставі рішення третейського суду від 29.09.2008 р. про визнання за ТОВ «Семпер Захід» права власності на торгівельний кіоск компетентним судом виконавчий документ не видавався, то Обласним комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" протиправно всупереч вимогам ч.3 ст. 55 Закону України «Про третейські суди» проведено державну реєстрацію права власності. Таке переконання позивача ґрунтується на помилковому тлумаченні зазначених норм, згідно із якими видача виконавчого документа є передумовою лише для примусового виконання рішення третейського суду.

У спірних відносинах не відбувалось примусового виконання рішення третейського суду, а тим більше органом, який не був стороною у справі. Рішення третейського суду було використане заявником як правовстановлюючий документ для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно у загальному порядку, передбаченому діючою на той час редакцією Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Частина 3 статті 55 Закону України «Про третейські суди» була виключена лише Законом України від 05.03.2009 р., а відтак, була чинною на час існування спірних відносин. Подане власником рішення третейського суду від 29.09.2008 р. відповідало вимогам ст. 46 Закону України «Про третейські суди». З матеріалів справи не вбачається передбачених законодавством на відповідну дату підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на підставі поданих документів.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України державний реєстратор діяв в межах, у порядку та на підставах, які передбачені законами України.

Як визначено п. 4 ч. 1 ст. 24 цього Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Оскільки, ухвала третейського суду на час здійснення реєстрації права власності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Семпер-Захід" на нерухоме майно була чинною, у відповідача були відсутні підстави для відмови у реєстрації права власності цього товариства за ухвалою третейського суду.

Суд звертає увагу на ті обставини, що договори купівлі-продажу торгівельного кіоску, які слугували підставою для здійснення державної реєстрації права власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Семпер-Захід" і товариством з обмеженою відповідальністю "ЄвроЛьвів" були чинними та ніким не оспореними як на момент реєстрації, так і на момент судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Згідно з пунктом 10 цієї постанови рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Аналіз наведених положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 дає підстави для висновку, що вимоги про скасування попередньої реєстрації та здійснення реєстрації прав позивач може заявляти тільки після вирішення спору про право цивільне.

У той же час захист права власності особи від порушень з боку третіх осіб, які не здійснюють владних управлінських функцій, здійснюється з урахуванням положень Глави 29 Цивільного кодексу України та знаходиться поза межами компетенції адміністративного суду.

Окрім цього, на думку колегії суддів, позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки скасування рішень державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" не відновлює його прав та інтересів, які, на думку позивача, порушені через укладення договорів купівлі-продажу торгівельного кіоску за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 14,4 кв.м, який не є об'єктом нерухомості та прийняття рішень про реєстрацію права власності на вказаний кіоск.

Щодо твердження позивача про порушення спірними рішеннями державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" його прав та інтересів суд зазначає наступне.

Пунктом восьмим частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що позивач не є учасником розглядуваних публічно-правових відносин, через що оскаржувані рішення відповідача по реєстрації права власності на торгівельний кіоск, не порушують прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту другого мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

З системного аналізу вказаних норм та висновку Конституційного Суду України слідує, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Таким чином підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Суд наголошує, що позивач оскаржує рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", які прийняті не стосовно нього, а стосовно товариства з обмеженою відповідальністю "Семпер-Захід" та товариства з обмеженою відповідальністю "ЄвроЛьвів".

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент винесення оспорюваного акту, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд дійшов висновку, що оскаржуваними рішеннями не порушені права, свободи або інтереси позивача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Р.М. Брильовський

Суддя М.В. Кедик

Суддя В.А. Потабенко