Справа № 2а-9148/12/2670
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2016 року м. Київ К/9991/65353/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Загороднього А.Ф.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2012 року в справі за його позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, Головного управління казначейської служби у місті Києві про зобов'язання відкрити виконавче провадження та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що у листопаді 2008 року подав до підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у місті Києві заяву про примусове виконання виконавчого листа №3/389, виданого 14 жовтня 2008 року Окружним адміністративним судом міста Києва. Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у місті Києві від 01 грудня 2008 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа на підставі пунктів 4, 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначав, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист відповідав вимогам закону та пред'явлений за належним місцем виконання. Також, всупереч вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» йому не були повернуті у повному обсязі матеріали виконавчого провадження. Вказаними протиправними діями відповідач завдав йому моральну шкоду.

Просив визнати протиправними дії підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у місті Києві щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №3/389, виданим 14 жовтня 2008 року Окружним адміністративним судом міста Києва, зобов'язати відкрити виконавче провадження та відшкодувати завдану неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останньою постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2012 року, позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 01 грудня 2008 року ВП 10297827 управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві; зобов'язано управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві повторно, відповідно до вимог чинного законодавства України, розглянути питання щодо прийняття до провадження виконавчого листа по адміністративній справі №3/389, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 14 жовтня 2008 року.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що виконавчий лист відповідає вимогам, передбаченим статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження», пред'явлений до виконання за належним місцем виконання й у встановлений строк. Позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, та такої не було встановлено судами.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Поняття моральної шкоди визначено у частині другій статті 23 Цивільного кодексу України, за змістом якої моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, виходячи зі змісту наведеної норми, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в редакції, чинній на час звернення до суду, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: на-явність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом (заявляє такі вимоги).

За змістом частини 1 статей 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між рішеннями, діями органу державної виконавчої служби та завданням йому внаслідок цих дій чи рішень моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

З огляду на наведені обставини, висновок судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судових рішень.

Помилкове посилання судів попередніх інстанцій на статтю 1166 Цивільного кодексу України, якою визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, не є підставою для скасування судових рішень.

На підставі наведеного та керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: