Справа № 2а-3779/10/1270
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року справа №2а-3779/10/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Міронової Г.М. суддів: Юрко І.В., Яманко В.Г., розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_2, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2010 року у справі № 2а-3779/10/1270 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Луганської області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, про визнання бездіяльності незаконною та стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИЛА:

17 травня 2010 року позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом. Просив суд визнати незаконною бездіяльність відповідачів щодо неусунення порушення у нарахуванні заробітної плати та неприведення її розміру у відповідності із діючим законодавством, стягнути з Державної судової адміністрації України з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, заборгованість по заробітній платі за період з 1 червня 2005 року по 31 грудня 209 року на користь позивача у сумі 111 153,27 грн., зобовязати апеляційний суд Луганської області провести з 1 січня 2010 року перерахунок розміру заробітної плати у відповідність зі ст. 44 Закону України «Про статус суддів» та виплачувати її у визначеному законом розмірі, зобовязати Міністерство фінансів України профінансувати вказані витрати на виплату позивачу заборгованості з заробітної плати з 1 червня 2005 року по 31 грудня 2009 року та на виплату самої заробітної плати з 1 січня 2010 року у встановленому ст. 44 Закону України «Про статус суддів» розмірі.

В обґрунтування позову зазначив, що з 2002 року по червень 2008 року він працював на посаді судді Свердловського міського суду Луганської області, а з липня 2008 року працює на посаді судді апеляційного суду Луганської області. Постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 р. з 1 січня 2006 року підвищено посадові оклади суддям та в основу посадового окладу судді покладено розмір мінімальної заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 р. до постанови Кабінету Міністрів України № 865 внесено зміни та зазначено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Починаючи з 01.01.2006 року позивачу перераховано розмір заробітної плати на підставі вищевказаних постанов Кабінету Міністрів України і у подальшому, незважаючи на неодноразове підвищення мінімальної заробітної плати, не змінювався та не перераховувався з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 р.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2008 р. визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865. Також позивач зазначає, що ОСОБА_3 Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 1-28/2008, № 10-рп/2008 положення пунктів 36-100 розділу ІІ та пункту 3 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», у яких містяться положення стосовно бази для розрахунку надбавки за вислугу років, визнано неконституційними. Таким чином, вважає позивач, є всі підстави для перерахунку його заробітної плати.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Визнано неправомірною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Зобовязано Апеляційний суд Луганської області провести перерахунок позивачу з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обовязкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу. Зобовязано Міністерство фінансів України профінансувати вказані виплати. Зобовязано Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої позивачу з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведених виплат з 19.08.2009 року з урахуванням раніше проведених виплат. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 1,70 грн. (одна грн. 70 коп.), сплачені квитанцією від 12.05.2010 за № 21676. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідачі Міністерство фінансів України, Державна судова адміністрація України та позивач оскаржили його до Луганського апеляційного адміністративного суду. В апеляційних скаргах відповідачі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просили скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так в свої апеляційній скарзі Міністерство фінансів України зазначає, що виплата матеріального забезпечення суддів потребує фінансування з Держбюджету України. Апелянт просить звернути увагу суду на те, що видатки, передбачені в Державному бюджеті України на відповідні роки, на оплату праці суддів були фактично здійснені Державним казначейством України на 100% від плану. Частиною 2 ст.51 Бюджетного кодексу України встановлено, що відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження , а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису державного бюджету України. Відповідач посилається на те, що з 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених у Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду (ст.120 Закону України «Про судоустрій України» від 07.07.2002 №3018-ІІІ). Відповідно до ст..35 Бюджетного кодексу України головні розпорядники несуть відповідальність за своєчасність, достовірність та зміст поданих бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну для аналізу показників проекту Державного бюджету України.

Державна судова адміністрація України у свої скарзі зазначає, що діяла в межах передбачених чинним законодавством, на час проведення виплат була звязана нормами вищевказаних постанов Кабінету Міністрів України, профінансувала видатки по заробітній платі суддям стовідсотково, бюджетних призначень для додаткового фінансування немає.

Позивач у свої скарзі також зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та невірно встановив справжні обставини справи. Вважає, що спірні постанови Кабінету Міністрів України є незаконними з моменту їх прийняття, оскільки суперечать законам України та Конституції України, та не повязує обовязок відповідачів перераховувати заробітну плату з 19 серпня 2009 року з визнанням не чинними цих самих постанов. Вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню повністю починаючи з 01 червня 2005 року.

В судове засідання представники сторін не прибули. Про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно приписів ч. 4 статті 196 КАС України їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд, під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За нормами частин першої та другої статті 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Колегія суддів, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що позивач працює суддею Апеляційного суду Луганської області з 03.07.2008 року та має третій кваліфікаційний клас (а.с.23). Згідно листа Апеляційного суду Луганської області № 440 від 08.11.2010 року кількість розмірів заробітної плати покладених для визначення посадового окладу позивача становить 9,5 розмірів мінімальної заробітної плати. З січня 2006 року перерахунок

Заробітну плату судді (грошове утримання), в тому числі позивачу, виплачує суд, як бюджетна установа, яка, у свою чергу, є розпорядником бюджетних коштів другого рівня. Недофінансування певної бюджетної установи веде до спору в межах бюджетних відносин.

Закон України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (далі Закон № 2862-ХІІ, в редакції до 30.07.2010 року) визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно Конституцією України та законами України, якими гарантовано незалежність і недоторканність суддів (частина перша статті 126 Конституції України). А згідно з частиною першою статті 130 Основного Закону, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Зазначені функції держави, в межах визначених відповідними нормативними актами, покладені на відповідачів: Державну судову адміністрацію України, Апеляційний суд Луганської області, Міністерство фінансів України, Державне казначейство України.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на 01.01.2006і до 30.07.2010 року) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на рівні Закону посадові оклади професійних суддів не встановлювались, а тому на реалізацію цього Закону, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи, яка набрала законної сили з 1 січня 2006 року. Відповідно до додатку 4 до постанови Кабінету Міністрів України № 865 з 01 січня 2006 року посадовий оклад судді апеляційного суду Луганської області становить 9,5 розмірів мінімальних заробітних плат.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, а саме: постанову доповнено п. 41 наступного змісту: «Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року дана постанова окружного суду залишена без змін, однак питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято, а тому Постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт41 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865» та пункт 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратили чинність лише з 19 серпня 2009 року, тобто з часу набрання чинності рішення суду першої інстанції та є обовязковою для виконання саме з цього часу.

Колегія суддів погоджує рішення суду першої інстанції, що з даного моменту втрачає чинність пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», а тому відповідачі зобовязані були застосовувати Постанову № 865 в первісній редакції, тобто проводити розрахунок посадового окладу судді з розміру мінімальної заробітної плати на дату 19.08.2009 року з послідовним збільшенням відповідно до статті 55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 року № 835-VI та Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати", який спрямований на встановлення розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, що забезпечить належний соціальний захист кожного громадянина України у період фінансово-економічної кризи, який складає з 1 листопада 2009 року в розмірі 744 грн., а з 1 січня 2010 року в розмірі 869 гривень.

Тобто, невиплата позивачеві заробітної плати, розрахованої з посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні, починаючи з 19 серпня 2009 року є звуженням його права на отримання належної заробітної плати від держави як конституційної гарантії, повязаного з одночасним порушенням державою конституційної гарантії недоторканості судді, втручанням виконавчої влади у виключну сферу судової влади, що порушує фундаментальний принцип поділу влади, як демократичної організації держави в розумінні ст. 6 Конституції України.

Враховуючи, що розмір щомісячного довічного грошового утримання прямо залежить від заробітної плати, яку отримує позивач, судом першої інстанції правомірно визначено, що позовні вимоги щодо його перерахунку підлягають задоволенню лише за періоди, коли заробітна плата судді не відповідала законодавчо встановленому рівню, а саме на суму недоплаченого посадового окладу, розрахованого у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством, з 19 серпня 2009 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 р. змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

ОСОБА_3 Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 61 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» яким внесено зміни до ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

Таким чином, зміни до абзацу другому частини четвертої ст. 44 Закону України «Про статус суддів», внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», втратили чинність з 22 травня 2008 року.

Відповідно до п. 5 ст. 116 Закону України «Про судоустрій в Україні», ОСОБА_3 суддів України, розробляє та організовує виконання заходів щодо забезпечення незалежності судів і суддів, поліпшення стану організаційного забезпечення діяльності судів, розглядає питання правового захисту суддів, соціального захисту суддів та їх сімей і приймає відповідні рішення з цих питань, здійснює контроль за організацією діяльності судів та діяльністю державної судової адміністрації, заслуховує інформацію голів судів і посадових осіб державної судової адміністрації про їх діяльність, та виконує інші функції.

ОСОБА_3 суддів України від 27.06.2008 року № 105 зобовязано Державну судову адміністрацію України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України та вищі спеціалізовані суди України обрахувати і включити до бюджетного запиту на 2009 рік кошти, необхідні для здійснення перерахунку заробітної плати, щомісячного грошового (довічного) утримання та вихідної допомоги суддям за період з 01.06.2005 р. по 31.12.2005 р. та за період з 2005 по 2008 роки, а також підготувати пропозиції про внесення змін до скасованих постанов Уряду.

Бюджетним кодексом України (статті 32 37 в редакції до 13.10.2010 року) на Міністерство фінансів України покладено обовязок щодо складання проекту закону про Державний бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України в терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України.

Міністерство фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України (стаття 111 Бюджетного кодексу України в редакції до 13.10.2010 року).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 14 від 14.01.2009 року Державна судова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів.

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій України» (в редакції до 30.07.2010 року) було встановлено, що Державна судова адміністрація України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, а згідно приписів статті 58 Бюджетного кодексу України (ред. до 13.10.2010 року) є розпорядником коштів і зобовязане організовувати розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про Державний бюджет України. Видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією та законами і не можуть бути скасовані чи зменшені без відповідної компенсації.

Тобто, Державна судова адміністрація України повинна була внести до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетного фінансування судової системи у звязку з визнанням судом незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункту 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» та пункту 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, що не було виконано в порушення вимог ст.ст. 20, 21 Бюджетного кодексу України, а тому порушено принцип відповідальності учасника бюджетного процесу, яким передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу (п.11 ч. 1ст. 7 Бюджетного кодексу України).

З огляду на зазначене, апеляційним судом Луганської області не було своєчасно здійснено відповідного перерахунку посадового окладу та грошового забезпечення позивачу, оскільки нарахування заробітної плати та грошового утримання з 19.08.2009 року здійснювалось на підставі скасованого пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України № 865.

Згідно ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При розгляді даного спору керуючись вказаним принципом, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог задля повного та всебічного захисту права судді на належне матеріальне забезпечення з боку держави.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, однак частково невірно встановив обставини справи у звязку з чим його рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 2, ст. 160, ст. 167, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст. 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Державної судової адміністрації України, Міністерства Фінансів України та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду у справі від № 2а-3779/10/1270 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Луганської області скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Луганської області щодо неприйняття заходів по повному фінансуванню заробітної плати судді апеляційного суду Луганської області Руденка Віталія Валентиновича з 19 серпня 2009 року по 20 серпня 2010 року з розрахунку 9,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був встановлений законами України про Державний бюджет на 2009 - 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді, з урахуванням недоплаченої за період з 22 травня 2008 року по 20 серпня 2010 року щомісячної надбавки за вислугу років.

Зобовязати Міністерство фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування Державної судової адміністрації України на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати судді апеляційного суду Луганської області Руденку Віталію Валентиновичу недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 20 серпня 2010 року заробітної плати та недоплаченої за період з 22 травня 2008 року по 20 серпня 2010 року щомісячної надбавки за вислугу років.

Зобовязати Державну судову адміністрацію України виділити апеляційному суду Луганської області додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати судді апеляційного суду Луганської області Руденку Віталію Валентиновичу недоплачену за період з 19 серпня 2009 року по 20 серпня 2010 року заробітну плату та недоплачену за період з 22 травня 2008 року по 20 серпня 2010 року щомісячну надбавку за вислугу років.

Зобовязати Апеляційний суд Луганської області здійснити нарахування судді апеляційного суду Луганської області Руденку Віталію Валентиновичу недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 20 серпня 2010 року заробітної плати та недоплаченої за період з 22 травня 2008 року по 20 серпня 2010 року щомісячної надбавки за вислугу років.

Зобовязати апеляційний суд Луганської області за рахунок додатково отриманого від Державної судової адміністрації України фінансування здійснити виплату судді апеляційного суду Луганської області Руденку Віталію Валентиновичу недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 20 серпня 2010 року заробітної плати та недоплаченої за період з 22 травня 2008 року по 20 серпня 2010 року щомісячної надбавки за вислугу років з утриманням податків та інших обовязкових платежів.

Постанова апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Юрко І.В.

ОСОБА_4