Справа № 814/582/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року м. Київ К/800/66521/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення, за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив скасувати рішення від 27 листопада 2012 року (протокол № 11), зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо визнання його учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року, позов задоволено. Скасовано рішення від 27 листопада 2012 року (протокол № 11) комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій, та зобов`язано її прийняти рішення щодо визначення ОСОБА_1 учасником бойових дій, на підставі чого видати посвідчення встановленого зразка. Вирішено питання щодо судових витрат.
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Позивач подав письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про визнання його учасником бойових дій.
27 листопада 2012 року комісією Миколаївського обласного військового комісаріату по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника бойових дій за відсутністю підтвердження його участі у розмінуванні.
Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження факту його участі в розмінуванні бойових мін у 1995 році в місті Новий Буг у складі групи, у зв`язку з чим рішення відповідача про відмову у встановленні статусу учасника бойових дій підлягає скасуванню.
Пунктом 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 3551-XII) встановлено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у травленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.
Відповідно до Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України (далі Комісії), затвердженого наказом Міністра оборони України від 8 квітня 2009 року № 158 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Положення № 158), вирішення питань про визначення учасників бойових дій відповідно до статті 6 Закону № 3551-XII покладається на Комісії, що створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_1 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.
Згідно пункту 8 Положення № 158 Комісії зобов`язані: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону № 3551-XII; реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії; робити запити до відповідних архівних установ, про що повідомляти заявника; розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісій, у тримісячний термін; заслуховувати пояснення громадян, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази; у разі відмови в задоволенні вимог, викладених у заяві, рішення доводити до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок оскарження прийнятого рішення.
За змістом пункту 9 Положення № 158 Комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів: витягу з наказу командира військової частини про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін); витягу з наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін); акта на виконання робіт із розчистки місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).
Підтвердження розмінування або тралення бойових мін можливе при наданні вищевказаних документів в комплексі (призначення до групи розмінування, виїзд у складі групи на розмінування, акт виконання робіт з розмінування).
У відповідності до пункту 10 Положення № 158 за відсутності через незалежні від заявника причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником та яких визнано учасниками бойових дій.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується факт прийняття участі ОСОБА_1 в розмінуванні вибухонебезпечних речовин, але через відсутність витягу з наказу командира військової частини про призначення групи розмінування, він не знайшов можливості прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій.
Разом з тим, з довідки Новобузького районного військового комісаріату від 23 квітня 2001 року № 256 слідує, що ОСОБА_1 входив до складу групи розмінування та мав 10 виїздів по знешкодженню вибухонебезпечних предметів.
При зверненні з заявою до відповідача ОСОБА_1 були надані також Акти на виконання робіт по очистці місцевості від вибухонебезпечних предметів від 26 травня та 20 липня 1995 року, в яких міститься інформація про участь позивача у складі таких груп, а також витяг з наказу командира військової частини про виїзд групи на розмінування.
Показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким встановлені статуси учасника бойових дій, підтверджується те, що позивач разом з ними дійсно брав участь у знищені вибухонебезпечних предметів часів Великої Вітчизняної війни.
З огляду на зазначені норми права та обставини справи суди попередніх інстанцій вірно встановили, що ОСОБА_1 надано на розгляд Комісії документи, передбачені пунктом 9 Положення № 158 і архівні довідки, що містять необхідні відомості, яких достатньо для підтвердження права позивача на встановлення йому статусу учасника бойових дій, та дійшли обґрунтованого висновку, що рішення відповідача про відмову у наданні такого статусу підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.
Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.