Справа № 2а/1970/1201/12
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року К/800/34878/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Загороднього А.Ф., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного малого підприємства «ВІЧ» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 4 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2015 року по справі № 2а/1970/1201/12

за позовом Приватного малого підприємства «ВІЧ»

до Міжрайонної виконавчої дирекції м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального

страхування з тимчасової втрати працездатності

про визнання нечинним та скасування рішення щодо повернення коштів фонду,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2012 року Приватне мале підприємство «ВІЧ» звернулось до суду з позовом до Міжрайонної виконавчої дирекції м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання нечинним та скасування рішення щодо повернення коштів фонду.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 4 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працює у Приватному малому підприємстві «ВІЧ» на посаді помічника бухгалтера за сумісництвом на 0,1 ставки.

Згідно із записами в трудовій книжці та довідки Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» від 22 грудня 2011 року № 12/11 ОСОБА_4 за основним місцем роботи працювала в Публічному акціонерному товаристві «Кредобанк» на різних посадах, за період з 1 січня 2009 року по 22 грудня 2011 року путівками санаторно-курортного лікування не користувалась.

Приватним малим підприємством «ВІЧ» 7 червня 2008 року ОСОБА_4 було видано путівку на санаторно-курортне лікування №241580.

Позивачем до Міжрайонної виконавчої дирекції м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подано звіт Ф 4-ФСС з тимчасової втрати працездатності за 2010 рік, згідно якого за ним рахувалась заборгованість по сплаті страхових внесків до Фонду у сумі 198,16 грн., у зв'язку з чим 8 грудня 2011 року на підприємстві було проведено планову перевірку використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Перевіркою встановлено, що путівку на санаторно-курортне лікування №241580 було видано із порушенням.

За результатами перевірки відповідачем прийнято рішення від 16 грудня 2011 року № 95/02-19/2847, яким до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 6249,60 грн., у тому числі 4166,40 грн. - не прийнятих до зарахування витрат та 2083,20грн - нарахованого штрафу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суб'єкта владних повноважень, Приватне мале підприємство «ВІЧ» звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України від 18 січня 2001 року №2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (чинним на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2240-III) законодавство, що регулює відносини у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 47 вказаного Закону застрахована особа та члени її сім'ї для відновлення здоров'я мають право на отримання санаторно-курортного лікування в порядку та на умовах, визначених правлінням Фонду.

Статтею 2 Закону № 2240-ІІІ визначено, що застрахована особа - це фізична особа, яка працює за трудовим договором на підприємстві, установі, організації незалежно від форм власності, виду діяльності або господарювання фізичної особи.

Відповідно пунктів 4.1, 4.2 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року №12, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 квітня 2009 року № 339/16355 путівка видається застрахованій особі за її основним місцем роботи для санаторно-курортного лікування у період відпустки.

Тобто, враховуючи, що на час видачі путівки санаторно-курортного лікування основним місцем роботи ОСОБА_4 було Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», а в Приватному малому підприємстві «ВІЧ» працювала за сумісництвом, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності прийняття Фондом рішення від 16 грудня 2011 року № 95/02-19/2847 про застосування до позивача фінансових санкцій.

Посилання позивача на те, що Міжрайонною виконавчою дирекцією м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності при прийнятті оскаржуваного рішення порушено вимоги статті 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно господарських санкцій суд касаційної інстанції вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 238 вказаного Кодексу за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

В даному випадку відповідачем до позивача не було застосовано адміністративно-господарських санкцій за порушення правил здійснення господарської діяльності як до суб'єкта господарювання, а були застосовані фінансові санкції за порушення у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, а отже положення Господарського кодексу України на дані правовідносини не розповсюджуються.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Приватного малого підприємства «ВІЧ.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного малого підприємства «ВІЧ» залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 4 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Загородній А.Ф.

Рецебуринський Ю.Й.