Справа № 815/6545/15
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6545/15

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, третя особа, військова частина НОМЕР_1 , Командування Повітряних Сил України про визнання протиправним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про визнання протиправним наказу в частині звільнення через службову невідповідність, про визнання протиправною бездіяльності щодо не оформлення і не направлення до кадрового органу Міністерства оборони України документів про звільнення з військової служби у запас за станом здоров`я, про зобов`язання оформити і направити до кадрового органу Міністерства оборони України через Командування Повітряних Сил України документи про звільнення з військової служби у запас за станом здоров`я, про зобов`язання змінити підставу звільнення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою визнати протиправним і скасувати наказ Міністра оборони України № 222КП від 22 жовтня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Постановою від 23 лютого 2016 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністра оборони України, третя особа, військова частина НОМЕР_1 , Командування Повітряних Сил України про:

- визнання протиправним і скасування наказу Міністра оборони України № 222КП від 22 жовтня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

- визнання протиправним п. 6 наказу Міністра оборони України № 893 від 06 листопада 2015 року (по особовому складу) в частині звільнення позивача за п. «е» (через службову невідповідність) частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- визнання протиправною бездіяльності командира військова частина НОМЕР_1 та протиправною бездіяльність військової частина НОМЕР_1 щодо не оформлення і не направлення до кадрового органу Міністерства оборони України документів про звільнення позивача з військової служби у запас за п «б» за станом здоров`я;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 оформити і направити до кадрового органу Міністерства оборони України через Командування Повітряних Сил України документи про звільнення позивача з військової служби у запас за п «б» за станом здоров`я;

- зобов`язання Міністра оборони України змінити підставу звільнення позивача, зазначену у п. 6 наказу Міністра оборони України № 893 від 06 листопада 2015 року (по особовому складу) за п. «е» (через службову невідповідність) частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на п. «б» (за станом здоров`я).

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалення незаконного судового рішення.

Так апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку (вважає доведеним), що позивач вживав алкогольні напої у службовий час. Апелянт вважає, що цей висновок не відповідає обставинам справи і спростовується постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі про адміністративне правопорушення № 522/20271/15-п від 25 листопада 2015 р., яка набрала законної сили 4 січня 2016 р.

При цьому апелянт посилається на приписи ч. 4 ст. 72 КАС України відповідно до якої вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Апелянт вказує, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 р. по справі № 522/20271/15-п було закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ознаками ст. 177- 20 КпАП України - «Розпивання ... алкогольних, ... напоїв військовослужбовцями, ... на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані», у зв`язку із відсутністю події адміністративного правопорушення (п. 1 частини першої ст. 247 КпАП України), якою надано правову оцінку доказам, в тому числі і протоколу медичного огляду № 000522 від 25 вересня 2015 р., який суд визнав таким, що є недостатнім доказом на підтвердження обставини - вживання алкогольних напоїв під час виконання службових обов`язків. Приморський районний суд м. Одеси встановив, що таке вживання відбулося приблизно о 18 годині, тобто після завершення робочого часу.

Апелянт вважає, що ця постанова носить преюдиціальний характер, і суд першої інстанції не мав право повторно досліджувати цю обставину, самостійно встановлювати час вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв і вважати доведеним, що таке вживання відбулося в службовий час на підставі доказів, наданих відповідачем та третьою особою, яким вже надано іншу оцінку під час розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, апелянт зазначає що він не вживав алкогольні напої у службовий час, про що зазначено в оскарженому наказі Міністра Оборони України, і відповідно, не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за це.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння апелянт не оспорює та зазначає, що він вже притягнутий за це до адміністративної відповідальності. При цьому апелянт вказує на приписи ч. 1 ст. 61 Конституції України, відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне її те саме правопорушення.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції зазначив в оскарженій постанові, що позивачем «були порушені вимоги наказу Міністра Оборони України від 29 серпня 2013 р. № 580 «Про заходи щодо попередження пияцтва та впровадження здорового способу життя у Збройних Силах України».

Однак апелянт зазначає, що в оскарженому наказі відсутнє посилання на порушення відповідачем вимог наказу Міністра оборони України від 29 серпня 2013 р. № 580, посилання на це є виключно протиправною ініціативою суду, який самостійно доповнив підстави притягнення апелянта до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, на думку апелянта, за сам факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння він не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за умови притягнення його до адміністративної відповідальності за той ж самий вчинок, а будь-яких інших порушень з боку апелянта, які були підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, визначені в оскарженому наказі, суд першої інстанції не встановив, що є підставою для визнання його протиправним і скасування.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не правильно оцінив надані сторонами докази та ухвалив незаконну та необґрунтовану постанову, що є підставою для її скасування і ухвалення нової постанови, якою позовні вимоги мають бути задоволені.

Міністр оборони України, Командування Повітряних Сил України надали письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Військова частина НОМЕР_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира військової частини НОМЕР_2 , про що свідчить посвідчення офіцера НОМЕР_3 від 02.03.2010 р. (а.с.12).

26 вересня 2015 року наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України - Головнокомандувачем Збройних Сил України генералом - полковником Муженко В.М. від №363 призначено службове розслідування та склад комісії з метою уточнення причин та умов, що призвели до вчинення правопорушення під час керування автомобілем у нетверезому стані командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_1 та його затримання 25 вересня 2015 року представниками патрульної поліції у м. Одесі та встановлення його вини (а.с.54-55).

Суд першої інстанції встановив, що 01 жовтня 2015 року за результатами проведеного службового розслідування складений акт (а.с.57-68). Згідно висновків акту службового розслідування від 01 жовтня 2015 року комісією підтверджений факт правопорушення щодо керування легковим автомобілем у стані алкогольного сп`яніння командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_1 та затримання його 25 вересня 2015 року працівниками патрульної поліції у м. Одеса, що було висвітлено у засобах масової інформації і мережі Інтернет та отримало негативний резонансний характер.

Також суд першої інстанції встановив, що комісією зазначено, що вказаний факт правопорушення підтверджений:

- протоколом від 25 вересня 2015 року серії АП2№244226 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, складеним патрульним поліції з вилученням посвідчення водія;

- протоколом від 25 вересня 2015 року №000522 медичного огляду, складеним лікарем у кабінеті цілодобового огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння;

- протоколом про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 172-20 КУпАП, відносно полковника ОСОБА_1 , який направлений з відповідними матеріалами до Приморського районного суду м. Одеси за №350/174/20/1140/пс від 28.09.2015р.;

- внесенням 26 вересня 2015 року слідчим Приморського РВ Одеського МУ ГУ МВС України в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального правопорушення №0008692, передбаченого ч.1 ст.125 КК України «Умисне легке тілесне ушкодження» за фактом отримання громадянином ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

Також, у ході службового розслідування встановлено, що алкогольні напої полковник ОСОБА_1 вживав у службовий час.

Суд першої інстанції встановив, що саме за таких обставин комісія пропонувала притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби.

22 жовтня 2015 року тимчасово виконуючим обов`язки Міністра оборони України генералом - лейтенантом Дублян О.В., на підставі висновків проведеного службового розслідування прийнято наказ №222КП про притягнення командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю за порушення вимог ст.11, 13, 49, 56, 59, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, відповідно до п. «є» ст.68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України (а.с.41-43). При цьому суд першої інстанції зауважив, що в позовній заяві помилково зазначений номер наказу від 22.10.2015р. як 222КР, оскільки, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач прийняв наказ №222КП, якого стосуються позовні вимоги ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції встановив, що оскаржений наказ №222КП від 22.10.2015р. є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Так, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до оскарженого наказу дисциплінарне стягнення застосовано до позивача у зв`язку із тим, що 25 вересня 2015 року працівниками патрульної поліції у м. Одеса було затримано командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 під час керування автомобілем у нетверезому стані. При цьому, зупинення автомобіля під керуванням полковника ОСОБА_1 відбувалось 25 вересня 2015 р. близько 18:00 год. у м. Одесі на проспекті Гагаріна громадськими активістами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з якими у позивача виникла бійка внаслідок якої громадянин ОСОБА_2 отримав травму правої руки, що не було спростовано в ході офіційного з`ясування обставин справи з боку позивача.

На місце події прибув патрульний екіпаж поліції міста Одеси, який за допомогою спеціального технічного засобу зафіксував факт перебування у нетверезому стані полковника ОСОБА_1 (виявлено 1,8 проміле алкоголю) та складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з вилученням посвідчення водія, та викликані представники Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до протоколу медичного огляду від 25.09.2015р. №000522, складеного лікарем ОСОБА_6 в організми полковника ОСОБА_1 виявлено 2,25 проміле алкоголю методом дослідження повітря на пристрої Alkotest 6810 AKAF 0366, проведеного о 20:08год. (тест №25861) та 4,17 проміле алкоголю методом дослідження сечі, проведеного о 20:35 год. (тест №1963). Суд першої інстанції зазначив, що ці обставини не заперечувались позивачем та не спростовані у ході судового розгляду справи.

Факт затримання військовослужбовця представниками патрульної поліції у місті Одесі в стані алкогольного сп`яніння, який був висвітлений у засобах масової інформації і мережі Інтернет, отримав резонансний характер та негативно вплинув на імідж військовослужбовців і Збройних Сил України в цілому.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, та відповідно до якого усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Зокрема суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 1 та положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Послався суд першої інстанції на приписи:

- ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до якої військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якою встановлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

- п. «є» ст.68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якою встановлено, що на старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення як звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

- ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої командир зобов`язаний встановлювати у військовій частині такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини;

- ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України якою визначено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

- ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- ст. ст. 13, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України якими встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок. Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, обов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Встановлюючи фактичні обставини справи, суд першої інстанції з посиланням на ч. 4 ст. 72 КАС Украйни, зазначив, що згідно постанови апеляційного суду Одеської області від 13 січні 2016 р. по справі №522/21137/15-п, яка набрала законної сили, суд встановив що ОСОБА_1 25.09.2015р. о 18:08 год. скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, а саме, керуючи транспортним засобом, рухався по проспекту Гагаріна в бік проспекту Шевченка у м. Одесі, перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України від 10.10.2001р. №1306 (а.с.177-179).

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 року по справі №522/20271/15-П суд також встановив, що 25 вересня 2015р. під час медичного огляду ОСОБА_1 о 20:08 год., згідно протоколу медичного огляду №000522, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак, у зв`язку з відсутністю наданих до суду доказів того, що ОСОБА_1 прийняв алкоголь до 17:00 год., як було зазначено у протоколі огляду з його слів, суд дійшов висновку про недоведеність цих обставини у межах розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с. 180-181).

Суд першої інстанції по цій справі встановив, що згідно плану інспекційної перевірки, яка проводилась у в/ч НОМЕР_2 , у період з 17:00 год. до 18:00 год. 25 вересня 2015 р. була запланована нарада за участю командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 (а.с.89-95). Згідно акту службового розслідування під час опитування військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 встановлено, що до 17:30 год. 25 вересня 2015 р. ОСОБА_1 перебував на території в/ч НОМЕР_2 .

Враховуючи те, що полковника ОСОБА_1 було затримано 25.09.2015р. о 18:08 год. у стані сильного алкогольного сп`яніння, згідно показників дослідження його стану, на проспекті Гагаріна у м. Одесі, що, з урахуванням місця розташування військової частини в/ч НОМЕР_2 , яка знаходиться на відстані приблизно 14,5 км. від місця його затримання, суд першої інстанції встановив факт доведеності висновків відповідача про те, що вживання спиртних напоїв відбулось у службовий час, чим були порушені вимоги наказу Міністерства оборони України від 29.08.2013р. №580 «Про заходи щодо попередження пияцтва та впровадження здорового способу життя у Збройних Силах України» та вимог ст.11, 13, 49, 56, 59, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

Суд першої інстанції зауважив, що позивач у ході судового розгляду справи не спростував зазначені обставини.

Також, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 займав відповідальну посаду командира військової частини та те, що вказані події мали місце у період проведення Антитерористичної операції на Сході України.

Таким чином, з посиланням на положення ч. 1 ст. 71, ст. 86 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, представника відповідачів та третьої особи, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України апеляційний суд переглядає оскаржену постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року в межах доводів апеляційної скарги.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору по справі є:

- правомірність наказу Міністра оборони України № 222КП від 22 жовтня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

- правомірність п. 6 наказу Міністра оборони України № 893 від 06 листопада 2015 року (по особовому складу) в частині звільнення позивача за п. «е» (через службову невідповідність) частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- бездіяльність командира військова частина НОМЕР_1 та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не оформлення і не направлення до кадрового органу Міністерства оборони України документів про звільнення позивача з військової служби у запас за п «б» за станом здоров`я;

- зобов`язання військової частини А-0800 оформити і направити до кадрового органу Міністерства оборони України через Командування Повітряних Сил України документи про звільнення позивача з військової служби у запас за п «б» за станом здоров`я;

- зобов`язання Міністра оборони України змінити підставу звільнення позивача, зазначену у п. 6 наказу Міністра оборони України № 893 від 06 листопада 2015 року (по особовому складу) за п. «е» (через службову невідповідність) частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на п. «б» (за станом здоров`я).

Апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги стосуються тільки висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання неправомірним наказу Міністра оборони України № 222КП від 22 жовтня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

В прохальній частині апеляційної скарги апелянт просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою тільки визнати неправомірним та скасувати наказ Міністра оборони України № 222КП від 22 жовтня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с. 207).

Апеляційний суд встановив, що оскарженим наказом Міністра оборони України № 222КП від 22 жовтня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю (а.с. 41-43).

Підставою для застосування до апелянта зазначеного дисциплінарного стягнення є результати службового розслідування, оформлені актом від 01 жовтня 2015 року (а.с. 57-68).

При цьому апеляційний суд зазначає, що апеляційна скарга не містить заперечень щодо правомірності призначення службового розслідування (а.с. 54-55), щодо процедури проведення службового розслідування, ознайомлення апелянта з його результатами.

Апеляційний суд зазначає, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених Статутами та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних сил України).

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст. 2 Дисциплінарного статуту Збройних сил України).

За стан дисципліни в підрозділі (частині) відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно вимагати їх додержання від підлеглих, не залишаючи поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Кожний військовослужбовець, зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку і дисципліни. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця (ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України): додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватись визначених Статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів та один до одного, бути ввічливим і додержуватись військового етикету; поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Військова дисципліна досягається шляхом ( ст.3 Дисциплінарного статуту Збройних сил України): виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно - історичних традиціях українського народу та традиціях ЗС України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових частинах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового вкладу до бойового навчання. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не за кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержання вимог законів і військових статутів, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушень військової дисципліни.

Відповідно до ст. 241 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю). Кожний командир (начальник) зобов`язаний забезпечити у підпорядкованій йому частині (підрозділі) додержання військовослужбовцями правил особистої і громадської гігієни.

У разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил країни, командувач Національної гвардії України користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто (ст. 12 Дисциплінарного статуту Збройних сил України).

Під час накладання дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховуються (ст. 45, 86 Дисциплінарного статуту Збройних сил України): характер та обставини вчинення правопорушення; його наслідки; попередня поведінка військовослужбовця; тривалість військової служби; рівень знань про порядок служби.

Стягнення, які накладаються за порушення військової дисципліни: на офіцерів, передбачені ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України): а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Доводи апеляційної скарги стосуються того, що:

- апелянт вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому його не може бути притягнуто до юридичної відповідальності за одне і теж порушення вдруге;

- судовим рішенням, яке набрало законної сили (постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 р. по справі № 522/20271/15-п) надана правова оцінку доказам, в тому числі і протоколу медичного огляду № 000522 від 25 вересня 2015 р., який суд визнав таким, що є недостатнім доказом на підтвердження обставини - вживання алкогольних напоїв під час виконання службових обов`язків. Апелянт вважає, що ця постанова носить преюдиціальний характер, і суд першої інстанції не мав право повторно досліджувати цю обставину, самостійно встановлювати час вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв і вважати доведеним, що таке вживання відбулося в службовий час на підставі доказів, наданих відповідачем та третьою особою, яким вже надано іншу оцінку під час розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд відхиляє зазначені доводи апелянта.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України постанова суду у справі про адміністративний проступок, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Апеляційний суд зазначає, що постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі про адміністративне правопорушення № 522/20271/15-п від 25 листопада 2015 р., яка набрала законної сили 4 січня 2016 р. (а.с. 180-181) Приморський районний суд м. Одеси встановив відсутність, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення, належних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. ч. 1 ст. 170-20 КУпАП, а не відсутність самого факту вживання алкогольних напоїв у службовий час та виконання службових обов`язків по несенню військової службу, у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд зазначає про помилковість доводів апелянта про те, що суд першої інстанції у цій справі не мав права досліджувати докази яким, в іншій справі надана правова оцінка, зокрема протокол медичного огляду № 000522 від 25 вересня 2015 р.

Факт порушення військової дисципліни (вживання спиртних напоїв у службовий час) встановлений судом першої інстанції не тільки на підставі протоколу медичного огляду № 000522 від 25 вересня 2015 р., а також з урахуванням того, що:

- згідно плану інспекційної перевірки, яка проводилась у в/ч НОМЕР_2 , у період з 17:00 год. до 18:00 год. 25 вересня 2015 р. була запланована нарада за участю командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 (а.с.89-95);

- згідно акту службового розслідування під час опитування військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 встановлено, що до 17:30 год. 25 вересня 2015 р. ОСОБА_1 перебував на території в/ч НОМЕР_2 .

- полковника ОСОБА_1 було затримано 25.09.2015р. о 18:08 год. у стані сильного алкогольного сп`яніння, згідно показників дослідження його стану, на проспекті Гагаріна у м. Одесі;

- місце розташування військової частини в/ч НОМЕР_2 , знаходиться на відстані приблизно 14,5 км. від місця його затримання полковника ОСОБА_1 .

Зазначені доводи суду першої інстанції, апелянт не оспорює.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та порушення військової дисципліни є різними за змістом порушеннями, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо порушення приписів ч. 1 ст. 61 Конституції України, відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне її те саме правопорушення.

Також апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що суд першої інстанції самостійно доповнив підстави притягнення апелянта до дисциплінарної відповідальності, зазначивши в оскарженій постанові, що позивачем «були порушені вимоги наказу Міністра оборони України від 29 серпня 2013 р. № 580 «Про заходи щодо попередження пияцтва та впровадження здорового способу життя у Збройних Силах України», посилання на який відсутні в оскарженому наказі №222КП від 22.10.2015р.

Зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення апелянтом військової дисципліни, а лише підтверджують нехтування апелянтом вимог нормативно-правових актів щодо дотримання військової дисципліни.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-72, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 10.08.2016 р.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець