Справа № 758/12747/15-а
Суддя: Трегубенко Л. О.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О.,

при секретарі - Міщенко К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом громадянина Сомалі, ОСОБА_2, до управління Державної міграційної служби України у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача на підставі угоди про надання правової допомоги - адвокат, Тимчій О.М., звернувся до суду з позовом у інтересах громадянина Сомалі, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до управління ДМС України у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Обгрунтовує позовні вимоги тим, що весною 2014 позивач у віці 17 років, за наявності цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у країні походження за ознакою належності до певної соціальної групи, а також через загальнопоширене насильство в ситуації внутрішнього збройного конфлікту, систематичного порушення прав людини, без супроводу батьків або інших законних представників залишив свою країну та прибув до України, де мав намір набути статус біженця або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Одразу ж, навесні 2014, він подав до управління ДМС України у Київській області відповідну заяву, та отримав роз'яснення, що на підставі ст.7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» така заява від імені дитини, розлученої з сім'єю, подається одним із її законних представників, тому управління звернеться до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради з проханням призначити законного представника для дотримання його прав та законних інтересів для подальшої процедури визначення статусу біженця або додаткового захисту.

Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради не здійснено необхідних заходів, і не призначено позивачу законного представника, що позбавило його можливості протягом більше року подати до управління ДМС України в Київській області заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та призвело до того, що він знаходився на території України без належних документів з неврегульованим міграційним статусом, не мав змоги проживати в закладі для дітей, як то передбачено законом, навчатися, звернутись за медичною допомогою та реалізувати інші права, передбачені Законом України «Про охорону дитинства», а також Конвенцією про права дитини.

Отже позивач не з власної вини, а внаслідок бездіяльності органів державної влади залишався протягом року з неврегульованим міграційним статусом.

Позивач після досягнення повноліття неодноразово в жовтні 2015 звертався до управління ДМС України у Київській області з метою врегулювання свого міграційного статусу, натомість 29.10.2015 відносно нього уповноваженими посадовими особами цього органу державної влади був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення в вигляді штрафу в розмірі 1020 грн..

Постанову вважає незаконною, винесеною з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, неповним з'ясуванням дійсних важливих обставин, що мають значення для справи, і за недоведеності вини, як підстави відповідальності.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення складений українською мовою, яка не є рідною мовою позивача, та вручено йому з формальним залученням перекладача, якого він не розумів, і не надано належного перекладу, а підпис під відміткою про ознайомлення з правами і обов»язками, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вважається формальним, що є грубим порушенням чинного законодавства України.

Крім того, під час складення протоколу та винесення оскаржуваної постанови не враховано, що позивач після перетину кордону України без зволікань звернувся з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, очікував на призначення законного представника, у призначенні якого було безпідставно відмовлено, тобто, не мав документів протягом більше року не з власної вини, а через бездіяльність органів державної влади, при досягненні повноліття в жовтні 2015 одразу ж подав відповідну заяву, тобто перебував на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та відповідно до законодавства не несе відповідальності за порушення правил перебування.

Представник позивача просив скасувати постанову ПН МКО 068869 від 29.10.2015 заступника начальника Управління ДМС України у Київській області, Підручного С.І., про накладення на позивача адміністративного стягнення.

У судове засідання представник позивача - адвокат, Тимчій О.М., не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити.

Відповідач, ДМС України у Київській області, із позовом ознайомлений, письмових заперечень не надав, його представник у судове засідання не прибув, причини неприбуття не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних даних і доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Доказами в адміністративному судочинстві згідно ст. 69 КАС України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно норм ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Аміністративним правопорушенням (проступком), згідно ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Стягнення за адміністративне правопорушення, на підставі ст. 33 КУпАП, накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Частинами 1, 3 статті 203 КУпАП передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно норм ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Перекладач призначається відповідно до ст. 274 КУпАП органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне равопорушення.

Перекладач зобов'язаний з'явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

Пунктом 2.6. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення ДМС України, затвердженої наказом МВС України від 28.08.2013 №825, визначено, що у разі коли особа, стосовно якої складається протокол, не володіє українською мовою, протокол складається за участю перекладача, який включений до Довідково-інформаційного реєстру перекладачів, ведення якого передбачено наказом МВС України від 11.03.2013 N 228 «Про затвердження Порядку ведення Державною міграційною службою України Довідково-інформаційного реєстру перекладачів», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.05. 2013 за N 801/23333.

Суд установив, що 29.10.2015 відносно позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є громадянином Сомалі, уповноваженими посадовими особами управління ДМС України у Київській області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКО 068869 та винесено постанову ПН МКО №068869 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 203 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., та зазначено, що у разі несплати штрафу в строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф стягується в примусовому порядку органами ДВС в подвійному розмірі 1020 грн., за те, що 29.10.2015 о 14.00 в м. Києві по вул. Петропавлівській, 11 він був виявлений без будь-яких документів, які б надавали право на законне перебування на території України і підтверджували його особу (а. с. 5, 6).

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення ПР МКО 068869 від 29.10.2015, у відповідній графі: переклад протоколу зроблено усно за участі перекладача (у разі наявності) лише зазначено прізвище, ім»я та по батькові особи, і паспортні дані, а в постанові про накладення адміністративного стягнення ПН МКО №068869 від 29.10.2015 будь-які відомості про перекладача відсутні ( а. с. 5,6).

Суд вбачає обґрунтованими доводи представника позивача про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення були порушенні вимоги закону щодо роз»яснення йому прав та обов'язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, протокол складений українською мовою, яку він не розуміє і якою не володіє, відмітка в протоколі зроблена формально, не забезпечено належного перекладача.

Крім того, за матеріалами адміністративної справи встановлено, що позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи громадянином Сомалі, з весни 2014 тимчасово перебуває в м. Біла Церква, прибув на територію України, за наявності цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у країні походження за ознакою належності до певної соціальної групи, а також через загальнопоширене насильство в ситуації внутрішнього збройного конфлікту, систематичного порушення прав людини, у віці неповних 17 років, без супроводу батьків або інших законних представників, і одразу ж звернувся до управління ДМС України у Київській області з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» щодо визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, дитина, розлучена із сім'єю, - це особа віком до вісімнадцяти років, яка прибуває чи прибула на територію України без супроводу батьків чи одного з них, діда чи баби, повнолітніх брата чи сестри, опікуна чи піклувальника, призначених відповідно до законодавства країни походження, або інших повнолітніх осіб, які до прибуття в Україну добровільно чи в силу звичаю країни походження взяли на себе відповідальність за виховання дитини.

Отже позивач, прибувши один на територію України у віці неповних 17 років, без супроводу батьків або інших законних представників, у розумінні п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» був дитиною, розлученою із сім'єю.

Відповідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частиною 4 цієї статті Закону передбачено, що особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до п. п. 2.3, 2.6., 2.7. Інструкції про взаємодію органів виконавчої влади в роботі з дітьми, розлученими із сім'єю, які не є громадянами України і звернулися до компетентних органів із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженої наказом МВС України, Міністерства соціальної політики України, Міністерства освіти та науки, молоді та спорту України, МОЗ України, Адміністрації ДПС від 07.07.2012 р. № 604/417/793/499/518, у разі виявлення дитини, розлученої із сім'єю, про це невідкладно повідомляються територіальний орган ДМС України, орган внутрішніх справ Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, на транспорті і відповідний орган опіки та піклування за місцем виявлення дитини.

Територіальний орган ДМС України і відповідний орган опіки та піклування спільно невідкладно вживають заходів для тимчасового влаштування дитини, розлученої із сім'єю, відповідно до пункту 2.9 цього розділу, а в разі потреби надання невідкладної медичної допомоги або стаціонарного лікування - до закладу охорони здоров'я за місцем виявлення дитини. Територіальний орган ДМС України забезпечує надання послуг перекладача.

Відповідний орган опіки та піклування протягом трьох робочих днів з дати виявлення дитини, розлученої із сім'єю, призначає їй законного представника.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 N 866 передбачено, що безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад .

Управління ДМС у Київській області, у зв»язку зі зверненням позивача, на той час неповнолітнього, щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно вимог закону, за місцем його тимчасового перебування, надіслало до голови виконкому Білоцерківської міської ради та начальника Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради лист від 18.06.2014 №9628 з проханням якнайшвидше призначити йому законного представника для отримання ним прав та захисту законних інтересів для подальшої процедури визначення статусу біженця або додаткового захисту ( а. с. 16).

Відповідно листа Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 12.09.2014 №1588 проекти рішень органу опіки та піклування про призначення законного представника неповнолітньому громадянину Сомалі, ОСОБА_2, розглядалися на засіданні виконкому, та одноголосно членами виконкому були відхилені ( а. с. 18, 19, 22).

При досягненні повноліття позивач в жовтні 2015 особисто звернувся до управління ДМС України в Київській області з метою врегулювання свого міграційного статусу, натомість при зверненні 29.10.2015 відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення в вигляді штрафу в розмірі 510 грн..

Отже обґрунтованими вважаються доводи представника позивача, що позивач перебував на території України без належних документів з неврегульованим міграційним статусом понад рік не з власної вини, а очікуючи призначення йому законного представника, у призначенні якого безмотивно відмовлено, і з досягненням повноліття особисто подав відповідну заяву, тобто перебував протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно ст. 280 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Уповноважені посадові особи відповідача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення не врахували наведені та відомі їм обставини і вимоги КУпАП, усупереч вимогам ст. 72 КАС України жодних доказів на підтвердження правомірності оспорюваної постанови, і спростовування доводів, викладених у позовній заяві, щодо безпідставності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суду не надали.

Відповідно до норм ст. ст. 10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо скасування постанови №ПН МКО 068869 від 29.10.2015 заступника начальника управління ДМС України у Київській області, Підручного С.І., про накладення на громадянина Сомалі, ОСОБА_2, адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу а розмірі 510 грн. правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст.19 Конституції України, ст. ст. 9, 33, 203, 245, 251, 252, 280, 283, 284, 287, 289 КУпАП, ст. ст. 1, 5, 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 17, 18, 69-72, 86, 99, 100, 158-163,167,171-2, 184 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову №ПН МКО 068869 від 29.10.2015 заступника начальника управління ДМС України у Київській області, Підручного С.І., про накладення на громадянина Сомалі, ОСОБА_2, адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн..

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд міста в порядку та строки, встановлені законом.

Апеляційна скарга на постану суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч. 3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Л. О. Трегубенко