Справа № 825/1334/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року Чернігів Справа № 825/1334/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

за участі секретаря - Пушенко О.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної, матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 19.07.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області і просив:

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП України в Чернігівській області за № 1004 від 16 червня 2016 року в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції оперуповноваженого (карного розшуку) ОСОБА_1;

поновити його на службі в органах ГУНП України в Чернігівській області на аналогічній посаді;

зобовязати ГУНП в Чернігівській області провести нарахування ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

стягнути на його користь с ГУНП України в Чернігівській області 235 гривень 04 копійки матеріальної шкоді та 5 000 гривень моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу в суді в розмірі 5 000 гривень, всього 10539 грн.05коп.

В судовому засіданні позивач звернувся з клопотанням про уточнення позовних вимог та просить суд:

визнати протиправними та скасувати накази ГУНП України в Чернігівській області за № 1004 від 16 червня 2016 року та № 123- о/с від 11 липня 2016 року в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції оперуповноваженого (карного розшуку) ОСОБА_1;

поновити його на службі в органах ГУНП України в Чернігівській області на посаді старшого лейтенанта поліції оперуповноваженого карного розшуку ЧВП ГУНП в Чернігівській області з 12 липня 2016 року;

зобовязати ГУНП в Чернігівській області провести нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до наданого розрахунку, в сумі 3176 грн. 88 коп.;

стягнути на його користь с ГУНП України в Чернігівській області 539 гривень 05 коп. матеріальної шкоді та 5000 гривень моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу в суді в розмірі 5000 гривень, всього 10539 грн.05коп.;

в частині поновлення позивача на службі в органах поліції та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць допустити негайне виконання постанови.

Свої вимоги мотивує тим, що накази ГУНП України в Чернігівській області про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення є протиправними, оскільки процедура звільнення була проведена з грубим порушення вимог законодавства. Так, позивач зазначає, що з висновком про проведення службового розслідування його ознайомлено не було. Позивач вважає, що висновок про службове розслідування не може бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, адже він датований 15.06.2016, а пояснення з приводу обставин, що відбувались 15 червня 2016 року, позивач надавав лише вночі 16.06.2016 о 3 годині ночі. Відповідно до наказу «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» від 12.03.2013 № 230- у разі відмови особи надати пояснення на підставі статті 63 Конституції країни цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на г танку пояснення, без складання акта. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Крім того, позивач наполягає на тому, що Положенням Дисциплінарного статуту ОВС та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що наказ про накладення такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, є крайнім заходом дисциплінарного впливу і тому має бути прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення та з дотриманням вимог закону у повному обсязі. Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, його скоєнні, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо. Позивач вважає, що зазначені принципи не було дотримано під час його звільнення, так як не встановлено в чому саме полягає тяжкість скоєного проступку, обставини, за яких його було скоєно, не наведено наслідків порушення, не враховано попередньої службової поведінки особи, рівень кваліфікації. ОСОБА_1 вважає, що його звільнення є незаконним та таким, що здійснено з грубим порушенням дисциплінарного статуту ОВС України.

В обґрунтування завданої матеріальної та моральної шкоди позивач зазначає, що його звільнення спричинило розлад здоровя та він був змушений звернутись до ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області», та з 21.06.2016 по 04.07.2016 він перебував на лікарняному, в звязку з чим він витратив кошти на лікування на загальну суму 539 гривень 05 копійки, що підтверджується чеками. Позивач вважає зазначену суму матеріальною шкодою та просить стягнути її з відповідача. Також наполягає на тому, що внаслідок неправомірних дій зі сторони ГУНП України в Чернігівській області він зазнав моральної шкоди, що виявилась у переживанні та стражданні. Вся інформація відносно цієї ситуації широко освітлювалась в ЗМІ та інтернет-ресурсах, що вплинуло на моральний стан. Отже, позивач просить стягнути на його користь 1000,00 грн. моральної шкоди.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні, пояснив, що матеріалами службового розслідування встановлено, що оперуповноваженим (карного розшуку) Чернігівського ВП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 допущено грубе порушення службової дисципліни, невиконання функціональних обовязків, вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», положень ст. 1 та вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, дію якого поширено на поліцейських Законом України № 901 - VIII, п. 2.8. Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14 серпня 2012 року № 700. Враховуючи наведене за грубе порушення дисципліни та невиконання службових обовязків до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення та звільнено зі служби в поліції. Посилання позивача на те, що його не ознайомили з висновком службового розслідування, не відповідають дійсності. До УКЗ ГУНП області надійшов запит ОСОБА_2 представника позивача, в якому висловлено прохання надати матеріали службового розслідування відносно ОСОБА_4 На зазначений запит у відповідності до вимог «Інструкції про порядок службового розслідування в органах внутрішніх справ України» було надано відповідь в якому розяснено порядок ознайомлення з матеріалами службового розслідування. Враховуючи наведене, відповідача вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо скасування наказів та поновлення на посаді є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди відповідач вважає безпідставними з причин того, що позивач не навів причин та достатніх доказів, які саме б вказували на те, що погіршення здоровя викликано звільненням. Також, відповідач наполягає на тому, що в позовній заяві позивач не зазначає, в чому саме полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. В позовній заяві взагалі відсутні будь-які факти чи докази, які підтверджують заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Окрім того, позивачем не надано ні розрахунку моральної шкоди, ні доказів чи обґрунтування моральних страждань, спричинених неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача. Не підлягає, на думку відповідача, також стягненню сума витрат на правову допомогу, оскільки позивач не навів фактів про надання йому правової допомоги та не надав відповідних доказів. Враховуючи наведене, ГУНП в Чернігівській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на службу в органах внутрішніх справ 15.08.2009 на підставі наказу Харківського національного університету внутрішніх справ № 323о/с від 05.08.2009. На підставі наказу УМВС України в Чернігівській області № 416 о/с від 06.11.2015 позивач звільнений з органів внутрішніх справ МВС України(копія трудової книжки а.с. 16-18).

З 07.11.2015 ОСОБА_1 прийнятий на службу до Національної поліції на посаду оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу ГУНП відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 3 о/с від 07.11.2015 (а.с. 57).

Наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 16.06.2016 № 1004 за грубе порушення службової дисципліни, невиконання функціональних обовязків, вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», положень ст. 1 та вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, дію якого поширено на поліцейських Законом України № 901 - VIII, п. 2.8 Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14 серпня 2012 року № 700 оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Відповідно до наказу № 123 о/с від 11.07.2016 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію» з 11.07.2016. Згідно тексту наказу підставою став наказ ГУНП від 16.06.2016 № 1004 та висновок службового розслідування ГУНП від 15.06.2016.

Наказом від 29.07.2016 № 142 о/с по особовому складу до наказу № 123 о/с від 11.07.2016 внесено зміни та зазначено, що старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП вважати звільненим на підставі висновку службового розслідування ГУНП від 16.06.2016 та наказу ГУНП від 16.06.2016 № 1004.

Під час судового засідання встановлено, що 15.06.2016 до ГУНП в Чернігівській області звернулись з заявами офіційні спостерігачі Всеукраїнської громадської організації «Громадська мережа «ОПОРА»» в одномандатному виборчому окрузі № 206 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в яких виклали факти щодо неналежного виконання службових обовязків працівниками слідчо-оперативної групи Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області, що мало місце 15.06.2016 під час прибуття за викликом до КП «Міський палац культури», за адресою: м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 23, з приводу порушення виборчого процесу.

Наказом ГУНП в Чернігівській області від 15.06.2016 № 720 за вказаним фактом було призначено службове розслідування. За його наслідками складено висновок службового розслідування за результатами перевірки фактів, викладених у зверненнях офіційних спостерігачів від Всеукраїнської громадської організації «Громадська мережа «ОПОРА» в одномандатному виборчому окрузі № 206 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо неправомірних дій працівників Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області (а.с. 48-53). Висновок затверджений Т.в.о начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 від 16.06.2016.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд, зазначає таке.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

На час розгляду справи Закон України «Про Дисциплінарним статут Національної поліції України» не затверджений, тому в даному випадку підлягає застосуванню Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV, дію якого поширено на поліцейських Законом України № 901 VIII

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Як зазначено в ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком в силу приписів ст. 2 є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, аналіз наведених норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України свідчить про те, що звільнення зі служби в поліції як вид дисциплінарного стягнення є крайньою мірою дисциплінарного впливу та можу бути застосований в разі ретельного дослідження тяжкості проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяної шкоди. Також має враховуватися попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як свідчить текст висновку про службове розслідування відносно ОСОБА_1, відповідачем не наведено, які саме тяжкі наслідки за собою потягли дії ОСОБА_1, яка саме завдана шкода діями ОСОБА_1 Також відповідачем не надавалась належна оцінка попередній поведінці позивача, не досліджувалось, як охарактеризував позивач себе раніше під час виконання службових обовязків. Отже, відповідачем не дотримано принципу всебічного дослідження обставин стосовно предмета службового розслідування, та без врахування всіх складових застосовано крайню міру дисциплінарного впливу за наявності можливості застосувати попередні види дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до п. 6.3.5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 N 230 права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування: за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Відповідачем в судове засідання не надано суду доказів ознайомлення ОСОБА_9 з висновком службового розслідування від 16.06.2016.

Крім того, суд зазначає, що згідно висновку службового розслідування слідчо-оперативна група, що прибула на місце скоєння правопорушення складалася з старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та слідчого - лейтенанта поліції ОСОБА_10 Саме ОСОБА_10 здійснювала керівництво слідчо-оперативною групою та давала вказівки ОСОБА_1 Тобто, під час документування події і здійснення своїх функціональних обовязків ОСОБА_9 виконував вказівки старшого за званням.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП відповідно до наказів від 16.06.2016 № 1004 та № 123 о/с від 11.07.2016 було звільнено незаконно, враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено, що під час документування події та здійснення своїх функціональних обовязків ОСОБА_9 виконував вказівки старшого за званням, а відповідачем застосовано крайню міру дисциплінарного впливу без зясування обставини, за яких скоєно дисциплінарний проступок, без врахування тяжкості проступку, заподіяної шкоди таким проступком, а також враховуючи те, що позивач не має дисциплінарних стягнень та характеризується по службі позитивно тому, суд вважає, що позивач підлягає поновленню на посаді, а оскаржувані накази підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Таким чином, судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 12.07.2016 по 10.07.2016 є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Згідно довідки від 28.07.2016 року № 885/124/24/01-2016 (а.с. 58), наданої Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області, середнє грошове утримання ОСОБА_1 складає 4600,00 грн., а середньоденне грошове забезпечення на момент звільнення складало 151,28 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що саме з Головного управління Національної поліції підлягає стягненню середнє грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 12.07.2016 по 10.08.2016 у сумі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 16 коп. (22 дні X 151,28 грн.).

Щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, то суд зазначає, що аналіз статей 1166 та 1167 Цивільного кодексу України свідчить про те, що підставою для цивільно-правової відповідальності згідно Цивільного кодексу України є: наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювана шкоди, наявність причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки цивільно-правова відповідальність може наставати за наявності протиправних дій, вини та причино-наслідкового звязку між діями та наслідками.

Отже, позивач повинен довести, що матеріальна шкода була завдана протиправними діями відповідача, а саме, що існує причинно-наслідковий зв'язок між його незаконним звільненням та витраченими коштами. Суд вважає, що позивачем не доведено факту того, що його звільнення стало причиною погіршення стану його здоров'я та з причини звільнення він витратив суму коштів на лікування. Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_1 не доведено факту завдання йому матеріальної шкоду внаслідок незаконного звільнення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що в звязку із звільненням ОСОБА_1, йому заподіяно моральну шкоду, оскільки незаконним звільненням позивачу було завдано моральні страждання та переживання.

При визначенні розміру коштів на відшкодування моральної шкоди суд враховує характер порушення прав ОСОБА_1, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення, а тому вважає, що 1000,00 грн. буде достатньою грошовою компенсацією понесених позивачем моральних страждань, яка підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відповідачем не доведено правомірність своїх дій, оскільки до позивача застосовано дисциплінарне стягнення, яке не відповідає ступеню вини ОСОБА_1 та тяжкості вчиненого проступку, без належного дослідження всіх обставин вчинення проступку, та застосовано стягнення, яке є крайньою мірою впливу, а тому притягнення його до такого виду дисциплінарної відповідальності, як звільнення, є протиправним, отже накази Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 16.06.2016 № 1004 та № 123 о/с від 11.07.2016 є протиправними та підлягають скасуванню, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП з 12.07.2016, а середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 ст. 87 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на правову допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України).

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 05.07.2016 № 143, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 (а.с. 29) та додаткова угода до договору від 05.07.2016 № 14 (Розрахунок оплати витрат на правову допомогу) (а.с. 33), згідно якої адвокатом ОСОБА_2 на надання консультацій, що стосуються підготовки матеріалів позовного провадження щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі витрачено 3 години; на підготовку позовної заяви 4 години. Вартість однієї години встановлена на рівні 500,00 грн.

Згідно розрахунку вартість здійснення представництва прав та інтересів клієнта адвокатом в суді першої інстанції незалежно від кількості судових засідань встановлена на рівні фіксованої суми 1500,00 грн.

Як свідчать журнали судових засідань (а.с. 110-112, 128-129, 133-134) адвокатом ОСОБА_2 витрачено на участь у судових засіданнях понад три години. Отже сума витрат позивача на правову допомогу становить 5000,00 грн. (500,00 грн.*3+ 500,00 грн.*4+500,00 грн.*3=5000,00 грн.)

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати повязані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судом рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною не повинні перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

На час розгляду судом справи ця сума складає 551,20 грн. за годину. ОСОБА_1 згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 143 від 05.07.2016 було сплачено адвокату ОСОБА_2 5000,00 грн. (а.с. 24).

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено здійснені витрати на правову допомогу, а тому відповідно до вимог ст.. 94 КАС України вони підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 16.06.2016 № 1004 в частині притягнення поліцейського Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 11.07.2016 № 123о/с По особовому складу в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-158581), оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України Про національну поліцію.

Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП з 12.07.2016.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.07.2016 по 10.08.2016 у сумі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 16 коп.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн., 00 коп. моральної шкоди.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць в розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 16 коп. допустити до негайного виконання.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, пр. Перемоги, 74 ).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур