Справа № 810/2332/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2016 року 810/2332/16
Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:
25 липня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 21 липня 2016 р. № 338.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ від 21 липня 2016 р. № 338 відповідачем було винесено протиправно, оскільки позивач виїхав за межі гарнізону 8 липня 2016 р. на підставі рапорту від 7 липня 2016 р., погодженого з командиром військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_2 (а.с. 2-3).

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у його задоволенні просив відмовити посилаючись на те, що наказ від 21 липня 2016 р. № 338 відповідачем було винесено за наслідками службового розслідування по факту відсутності на військовій службі позивача, яким було встановлено, що позивач протиправно за відсутності дозволу командира відповідача 8 липня 2016 р. виїхав за межі гарнізону. Стверджував, що у командира відповідача не було прямого обов"язку надавати позивачу день відпочинку протягом наступного тижня у зв"язку з роботою у вихідний день (а.с. 45-47).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Позивач проходить військову службу на посаді заступника командира батальйону по роботі з особовим складом у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 9-10).

21 липня 2016 р. відповідачем було видано наказ № 338 "Про результати службового розслідування", п. 1 якого за невихід на військову службу без поважних причин, порушення порядку вибуття за межі військового гарнізону (порушення вимог абз. 2,4 ст. 11, ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та абз. 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України) позивачу оголошено сувору догану; п. 2 якого за систематичне порушення військової дисципліни наказано "позивача розглянути" на засіданні атестаційної комісії відповідача на предмет відповідності займаній посаді (далі - наказ № 338) (а.с. 4).

У зв`язку з тим, що позивач вважає оскаржуваний наказ таким, що винесений протиправно, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 р. № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) та Законом України "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 № 548-XIV(далі - Статут внутрішньої служби).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно з вимогами ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Як убачається з абз. 2, 4 ст. 11 Статут внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України

покладає на військовослужбовців обов`язки, зокрема, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці строкової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення - і в межах гарнізону. Виїзд офіцерів, прапорщиків (мічманів), військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений ст.ст. 50, 86 Дисциплінарного статуту.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

У період з 8 по 21 липня 2016 р. відповідачем було проведено службове розслідування по факту відсутності на військовій службі позивача (а.с. 25-43).

Як убачається з рапорту позивача від 7 липня 2016 р., він просив командира відповідача надати вихідний день 8 липня 2016 р., у зв`язку з тим, що 3 липня 2016 р. він виконував службові обов`язки (а.с. 27).

У цей же день командиром військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_2 на названому рапорті було вчинено резолюцію "клопочу за рапортом" позивача (а.с. 27).

У подальшому командиром позивача вчинено резолюцію на названому рапорті "після проведення (завершення) перевірки" (а.с. 27).

Наведене свідчить, що позивачу було дозволено виїхати за межі гарнізону лише після проведення (завершення) перевірки, а наказ про надання йому вихідного дня 8 липня 2016 р. відповідачем не видавався.

Отже, у позивача не було законних підстав для відсутності на службі у цей день, проте, він на військову службу не з`явився.

У зв`язку з цим, 8 липня 2016 р., командиром відповідача було видано наказ № 315 "Про створення оперативно-розшукової групи", яким наказано провести службове розслідування по факту відсутності на військовій службі позивача (а.с. 28-29).

19 липня 2016 р. за результатами службового розслідування було складено акт, яким запропоновано за не вихід на військову службу без поважних причин, порушення порядку вибуття за межі військового гарнізону позивача притягнути до дисциплінарної відповідальності у відповідності до ст. 86 Дисциплінарного статуту; за систематичне порушення військової дисципліни розглянути позивача на засіданні атестаційної комісії відповідача на предмет відповідності займаній посаді (а.с. 30-31).

21 липня 2016 р. з позивачем було проведено бесіду по результатах службового розслідування, що підтверджується аркушом бесіди (а.с. 42).

Як вже зазначалося, у цей же день видано наказ № 338 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді суворої догани (а.с. 4).

Згідно з вимогами ст. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до вимог ст. 50 Дисциплінарного статуту на сержантів (старшин) строкової військової служби можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи корабля на берег; е) пониження в посаді; є) пониження у військовому званні на один ступінь; ж) пониження у військовому званні на один ступінь з переведенням на нижчу посаду; з) позбавлення сержантського (старшинського) звання.

Наведене свідчить, що наказ № 338 відповідачем було винесено за порушення позивачем військової дисципліни, а саме, вибуття за межі військового гарнізону без відповідного дозволу.

При вирішенні справи судом не можуть бути взяті до уваги пояснення позивача, що дозвіл ним було отримано від свого безпосереднього начальника командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , оскільки відповідний наказ цією особою не видавався, а його резолюція на рапорті позивача від 7 липня 2016 р. ні за яких обставин не могла бути підставою для відсутності позивача на військовій службі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що дисциплінарне стягнення у виді суворої догани відповідачем було винесено правомірно.

Стосовно правомірності п. 2 наказу № 338, суд зазначає наступне.

Розгляд питання відповідності на засіданні атестаційної комісії не є дисциплінарним стягненням у розумінні ст. 50 Дисциплінарного статуту, а тому не підлягає оскарженню в межах даної адміністративної справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, чого не було зроблено позивачем.

Як убачається з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що було зроблено відповідачем.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:
у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.