Справа № 813/2487/16
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року № 813/2487/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Потабенко В.А.

за участю секретаря судового засідання Богаченка В.С.,

за участю:

позивача - не прибув,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Галицький ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, відповідач) про визнати незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ільчишин Любові Володимирівни від 29.06.2016 року ВП № 50743436 про повернення виконавчого документа.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що 06.04.2016 року старшим державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Ільчишин Л.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50743436 з виконання постанови № ПС2 716028 від 21.01.2016 року, винесеної УПС у м. Львові про стягнення з позивача 850,00 грн. Однак, з невідомих причин, не вчиняючи жодних виконавчих дій та не з'ясувавши майнового стану боржника, державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа. Крім того, позивач наголошує, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 876/4456/16 від 11.07.2016 року визнано незаконною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 50743436 від 06.04.2016 року, відтак, усі рішення, які були прийняті державним виконавцем в межах даного виконавчого провадження, є незаконними та не можуть створювати жодних правових наслідків. Враховуючи все вищенаведене, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не прибув. 01.08.2016 року скерував на адресу суду клопотання за вх. № 19892, в якому зазначив, що просить проводити розгляд даної справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причин неявки та відношення до позову суду не повідомив. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06.04.2016 року Галицьким ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження № 50743436 з виконання постанови УПС у м. Львові № ПС2 716028 від 21.01.2016 року.

В подальшому, 29.06.2016 року Галицьким ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області в межах даного виконавчого провадження було винесено постанову про повернення виконавчого провадження на підставі того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Не погоджуючись з наведеним та вважаючи вказану постанову незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження", цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", основними завданнями державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

У відповідності зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Підстави за яких виконавчий документ може бути повернено стягувачу визначено у ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 48 цього Закону, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред'явив виконавчий документ до виконання.

Суд зазначає, що в обґрунтування повернення виконавчого документа, державний виконавець зазначив про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, однак позивач у позовній заяві вказав про те, що має офіційне місце праці та постійне джерело доходу у вигляді щомісячної заробітної плати.

Крім того, позивачем доведено суду факт наявності у нього на праві власності майна - автомобіля Renault Simbol, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Як уже зазначалося вище, державний виконавець, покликаючись при поверненні виконавчого документа на підстави, що передбачені в ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", повинен скласти акт.

Однак, жодних доказів, які б вказували на проведення виконавцем дій на розшук майна та з'ясування майнового стану боржника відповідачем суду не надано, так само не надано і відповідного акта, складеного відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано положення ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 876/4456/16 від 11.07.2016 року визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ Ільчишин Л.В. від 06.04.2016 року ВП №50743436 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови №ПС2 716028 від 21.01.2016 року, виданої УПС у м. Львові про стягнення з ОСОБА_1 850,00 грн. штрафу.

Враховуючи те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 876/4456/16 від 11.07.2016 року визнано незаконною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 50743436 від 06.04.2016 року, усі рішення, які були винесені державним виконавцем в межах даного виконавчого провадження є незаконними, відтак, не можуть породжувати жодних правових наслідків.

Отже, підсумовуючи наведене, суд дійшов переконання, що жодних правових підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа у відповідача не було.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Законом України "Про виконавче провадження", зокрема, ст.ст. 85, 87, передбачено право оскарження дій державного виконавця до суду.

Зважаючи на наведені вище обставини, суд вважає, що дії відповідача не відповідають вимогам, визначеним ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов переконання визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Ільчишин Л.В. від 29.06.2016 року ВП № 50743436 про повернення виконавчого документа.

У зв'язку з вищенаведеним, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 551,21 грн., такі судові витрати, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з рахунку бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі в користь ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18-19, 33-35, 69-71, 72, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ільчишин Любові Володимирівни від 29.06.2016 року ВП № 50743436 про повернення виконавчого документа.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст виготовлено та підписано 15.08.2016 року

Суддя Потабенко В.А.