Справа № 810/1488/16
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2016 року Справа № 810/1488/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючий - суддя Волков А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Києво-Святошинського районного відділу Державної міграційної служби України у Київській області, треті особи: ОСОБА_7, орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до Києво-Святошинського районного відділу Державної міграційної служби України у Київській області, треті особи: ОСОБА_7, орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що відповідач прийняв незаконне рішення, яким зняв з реєстрації місця проживання позивачів за заявою третьої особи - ОСОБА_7 Житловий будинок, в якому проживають позивачі, перейшов у власність ОСОБА_7 шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки. Позивачі своєї згоди на зняття з реєстрації місця проживання не надавали, жодного судового рішення з приводу позбавлення позивачів права користування житлом або їх виселення суди не ухвалювали, тому законних підстав для винесення оскаржуваного рішення у відповідача не було.

Відповідач позову не визнав, зазначив що рішення про зняття позивачів з реєстрації місця проживання є законним, адже прийнято на підставі документів, що свідчать про припинення у позивачів права користування житлом, тому підстави для його скасування відсутні.

У призначений день і час до суду з'явилися позивачі ОСОБА_8 (який також є законним представником неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_2.), ОСОБА_5 та представник третьої особи ОСОБА_7

Позивач ОСОБА_4 на день судового розгляду померла (свідоцтво про смерть від 01.07.2016 серії НОМЕР_1).

Позивач ОСОБА_6 та представник відповідача до суду не з'явилися, про причини неприбуття суд не повідомили.

Від третьої особи - органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь і справі і з'явилися у судове засідання, враховуючи факт неявки в судове засідання представника відповідача та третьої особи, а також відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експертів суд, керуючись положеннями частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, постановив про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (померла), ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_1

Земельна ділянка та житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належали на праві приватної власності ОСОБА_9 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 24.01.2010, на підставі рішення 14 сесії 5 скликання Михайлівсько-рубежівської сільської ради від 15.04.2009, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.09.2014 Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області (індексний номер 26702155).

У жовтні 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 був укладений договір позики, посвідчений 24.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 629648,44 грн., що на дату укладання договору становило 48620,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики того ж дня між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., відповідно до якого земельна ділянка та житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були передані в іпотеку ОСОБА_7

Відповідно до умов договору позики від 24.10.2014 ОСОБА_9 зобов'язувалась повернути кошти позикодавцю до 24.01.2015 згідно з графіком, передбаченим договором.

Оскільки ОСОБА_9 не повернула позикодавцю вказані кошти, ОСОБА_7 звернула стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі умов договору іпотеки.

1 вересня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області Крамом О.С. на підставі іпотечного договору від 24.10.2014 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким право власності житловий будинок садибного типу (об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) перейшло до ОСОБА_7.

10 березня 2016 року ОСОБА_7 надіслала ОСОБА_9М вимогу про звільнення житлового приміщення та добровільне виселення.

Однак, як встановив суд, ОСОБА_9 та позивачі вказану вимогу іпотекодержателя не виконали.

Крім того, у березні 2016 року ОСОБА_7 звернулась до відділу Державної міграційної служби України у Київській області із заявами про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв'язку з втратою ними права користування житлом.

За результатом розгляду вказаних заяв 04.03.2016 та 01.04.2016 посадовою особою відділу ДМСУ у Київській області було прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяв ОСОБА_7

Як встановлено судом, рішення прийнято на підставі пункту 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 № 1077, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2109/22421.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачі звернулися з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 33 Конституції України проголошено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України, регулюються Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV).

Згідно зі статтею вказаного 3 Закону реєстрація місця проживання - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Таким чином, суд зазначає, що реєстрація місця проживання або зняття з реєстрації місця проживання особи є адміністративними актами індивідуальної дії, які стосується виключно особи, щодо якої здійснюється така реєстрація/зняття з реєстрації.

Водночас, аналіз положень статті 7 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" надає підстави для висновку, що зняття з реєстрації місця проживання особи допускається й за ініціативою інших осіб, а саме, на підставі:

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Крім того, положеннями статті 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 40 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що вимогу іпотекодержателя про звільнення житлового приміщення та добровільне виселення позивачі не виконали. Зняття позивачів з реєстрації місця проживання відбулось без їх згоди, за заявою ОСОБА_7 за відсутності судового рішення про позбавлення позивачів права власності на житлове приміщення чи права користування житловим приміщенням, про виселення тощо.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно прийняв рішення про зняття з реєстрації місця проживання позивачів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4, яка померла 01.07.2016, суд зазначає, що частині цих вимог провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту п'ятого частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки правовідносини з приводу реєстрації місця проживання не допускають правонаступництва.

За наведених обставин позов є таким, що підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач ОСОБА_1 за подання позовної заяви сплатив судовий збір у сумі 551,20 грн., доказів понесення інших судових витрат суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь ОСОБА_1

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Києво-Святошинського районного відділу Державої міграційної служби України у Київській області про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 громадян:

ОСОБА_1;

ОСОБА_2;

ОСОБА_3;

ОСОБА_5;

ОСОБА_6.

У частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення Києво-Святошинського районного відділу Державої міграційної служби України у Київській області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 - провадження у справі закрити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнувань Києво-Святошинського районного відділу Державої міграційної служби України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.