Справа № 802/2848/14-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 серпня 2016 р. Справа № 802/2848/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

Суддів: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Шкільної О.С.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача та третьої особи: Широкого С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Державної пенітенціарної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області

про: скасування наказів від 26.06.2014 № 83 О/С-14 та від 01.09.2015 № 144/ОС-15,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України (далі - ДПтС України) про визнання незаконним звільнення, скасування наказів від 05.06.2014 № 271/ОД-14 та від 26.06.2014 № 83 о/с, зобов'язання поновити на посаді начальника Літинської виправної колонії управління ДПтС України у Вінницькій області з 26.06.2014 та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що під час прийняття відповідачем наказів про його звільнення від 05.06.2014 та від 26.06.2014 він був тимчасово непрацездатним, а тому таке звільнення з роботи є незаконним.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2015, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою від 21.07.2016 Вищий адміністративний суд України постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2015 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 0812.2015 року скасував в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу Голови ДПтС України від 26.06.2014 № 83 о/с, а справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті судові рішення залишені без змін.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяв позивача про збільшення розміру позовних вимог в частині скасування наказів від 06.08.2015 № 127/ОС-15 та від 01.09.2015 № 144/ОС-15 з тих підстав, що за наслідком їх прийняття зміниться предмет і підстава позову, заяви не відповідають вимогам статті 137 КАС України.

ВАСУ зазначив, що оскільки предметом цього позову є звільнення позивача, тому позовні вимоги про скасування наказів відповідача від 06.08.2015 та від 01.09.2015 не змінюють предмет та підставу цього позову. Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що визнаючи звільнення позивача 02.07.2014 правомірним, суди не перевірили, чи був позивач цього дня тимчасово непрацездатний, чи приступив він до роботи 02.07.2014, та за який період непрацездатності подав відповідні документи.

В судовому засіданні позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 01.09.2015 № 144/ОС-15, обґрунтовуючи тим що 02.07.2014 був, тимчасово непрацездатний, надавши відповідні листки непрацездатності.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що факт вчинення позивачем проступку, який дискредитує працівника ДПтС України, встановлений відповідними рішеннями суду, можливість накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення під час тимчасової непрацездатності особи, а також наявність певних строків притягнення до відповідальності, підтверджена рішенням ВАСУ від 21.07.2016.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив, що з 26.03.2006 позивач проходив службу на посаді начальника Літинської виправної колонії (№ 123) Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (після реорганізації - Управління ДПтС України у Вінницькій області).

В березні 2014 року до Одеського територіального відділу внутрішньої безпеки ДПтС України надійшла інформація про те, що начальник Літинської виправної колонії використовує працю засуджених, які утримуються та відбувають покарання у дільниці соціальної реабілітації при Літинській виправній колонії, у кількості трьох осіб для проведення ремонтних та інших робіт у приватному помешканні у місті Вінниці, що належить сину начальника вказаної установи ОСОБА_4

За даним фактом 24.03.2014 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України, та проведено два службових розслідування, в ході яких зазначена інформація знайшла своє підтвердження.

Згідно з висновком службового розслідування, затвердженим начальником УДПтС України у Вінницькій області 26.04.2014, за зухвале ігнорування вимогКримінального кодексу України, Кримінально-виконавчого кодексу України та нормативно-правових актів ДПтС України, низькі морально-етичні якості, порушення норм професійної етики, підрив авторитету і дискредитацію працівника ДПтС України, а також у зв'язку із відкриттям кримінального провадження ОСОБА_2 заслуговує на притягнення до суворої дисциплінарної відповідальності.

У висновку службового розслідування, затвердженому Головою ДПтС України 06.05.2014, запропоновано звільнити ОСОБА_2 з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах прокуратури Вінницької області від 31.05.2014 кримінальне провадження відносно начальника Літинської виправної колонії ОСОБА_2 закрито на підставі частини 2 статті 11 КК України у зв'язку із малозначністю вчиненого ним діяння.

05.06.2014 головою ДПтС України видано наказ № 271/ОД-14 «Про результати службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю начальника Літинської виправної колонії (№ 123) полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 та притягнення до дисциплінарної відповідності винних посадових осіб», яким позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за безвідповідальне ставлення до виконання службових обов'язків, порушення службової дисципліни, вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та організаційно-розпорядчих актів ДПтС України, що виразилось у безпідставному та безоплатному використанні праці засуджених.

Наказом голови ДПтС України від 26.06.2014 № 83/ОС-14 по особовому складу ОСОБА_2 звільнено у відставку за пунктом 65 (за віком) відповідно до пункту 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підставою для прийняття такого наказу став наказ ДПтС України від 05.06.2016 № 271/ОД-14.

Згодом головою ДПтС України прийнято накази від 06.08.2015 № 127/ОС-15 та від 01.09.2015 № 144/ОС-15, якими змінено наказ ДПтС України від 26.06.2014 № 83/ОС-14 в частині звільнення позивача у відставку та викладено його у наступній редакції: «вважати звільненим ОСОБА_2 з 02.07.2014 за пунктами 62 та 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Також цим наказом змінено вислугу років позивача.

Надаючи оцінку оскаржуваним наказам голови ДПтС України від 26.06.2014 № 83/ОС-14 по особовому складу та від 01.09.2015 № 144/ОС-15, суд враховував таке.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюється порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно з пунктом 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Наведене обумовлене тим, що такі працівники мають особливий правовий статус, який полягає у віднесенні вимог морального змісту до їх службово-трудових обов'язків; вони зобов'язуються не допускати вчинення проступків, що порушують вимоги Кримінально-виконавчого кодексу України, організаційно-розпорядчих актів ДПтС України, Норм професійної етики працівників Державної кримінально-виконавчої служби України та можуть дискредитувати звання працівника ДПтС України.

Матеріалами службового розслідування доведено факт вчинення позивачем проступку, який підриває авторитет та дискредитує працівника ДПтС України, що є визначальною обставиною при вирішенні питання про його звільнення зі служби.

Застережень щодо звільнення зі служби в період тимчасової непрацездатності Положення не містить, однак до спеціального законодавства, що поширює свою дію на порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом кримінально-виконавчої служби, належить також Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Статут), який це питання регулює.

Згідно зі статтею 16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Тобто, за вчинення працівником порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Однак, подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Враховуючи доведеність факту вчинення позивачем проступку, який дискредитує працівника ДПтС України, з огляду на можливість накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення під час тимчасової непрацездатності особи, а також наявність певних строків притягнення до відповідальності, ВАСУ дійшов висновку, що наказ голови ДПтС України від 05.06.2014 № 271/ОД-14 узгоджується з вимогами закону та підстав для його скасування немає.

Таким чином, підстави звільнення позивача зі служби, визначені в оскаржуваних наказах від 26.06.2014 № 83/ОС-14 та від 01.09.2015 № 144/ОС-15, визнані законними судовим рішенням.

Поряд із цим, як встановив суд, на дату, з якої позивача звільнено відповідно до наказу від 26.06.2014 № 83/ОС-14 з урахуванням змін, внесених наказом від 01.09.2015 № 144/ОС-15, позивач був тимчасово непрацездатний, що підтверджується відповідними доказами.

Так, згідно з листком непрацездатності Серії АГІ № 544262 з 30.06.2014 по 11.07.2014 ОСОБА_2 перебував у стаціонарі, з 02.07.2014 по 11.07.2014 звільнений від роботи, при цьому, стати до роботи зазначено 12.07.2014.

Листки непрацездатності позивача у період з 12.07.2014 у матеріалах справи відсутні. Крім того, як зазначив у судовому засіданні позивач, прибути до місця проходження служби він мав 12.07.2014.

Враховуючи, що відповідно до 18 Статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби, суд дійшов висновку, що виконання такого дисциплінарного стягнення відносно позивача повинне бути здійснене з 12.07.2014.

Згідно з п. 1 ч. 2, абз. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи зазначені вище мотиви, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню у спосіб зміни в наказі голови Державної пенітенціарної служби України від 01.09.2015 № 144/ОС-15 дати звільнення ОСОБА_2 з "02 липня 2014 року" на "12 липня 2014 року". Підстави для задоволення решти позовних вимог за наслідками розгляду справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Змінити у наказі голови Державної пенітенціарної служби України від 01.09.2015 № 144/ОС-15 дату звільнення ОСОБА_2 з "02 липня 2014 року" на "12 липня 2014 року".

В задоволенні решти позовних вимог відовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Вільчинський Олександр Ванадійович

Судді: Дмитришена Руслана Миколаївна

Заброцька Людмила Олександрівна