Справа № 2а-14996/10/0570
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чучко В.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року справа №2а-14996/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Юрко І.В., Яманко В.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-14996/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області, Територіального управління державної судової адміністрації у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення з Державної судової адміністрації України недоплаченої заробітної плати у розмірі 73 310,70 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення з Державної судової адміністрації України недоплаченої заробітної плати у розмірі 73 310,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року затверджені схеми посадових окладів керівників і суддів Конституційного суду України, Верховного суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6 у співвідношенні до мінімальної заробітної плати. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року, постанову № 865 доповнено п. 41, якою мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 332.00 грн. і при її підвищенні у подальшому перерахунок заробітної плати не провадиться. Посилаючись на скасування цих змін постановою Печерського районного суд від 19 березня 2007 року, вважає необґрунтованим нарахування посадового окладу, виходячи із розмірів мінімальної заробітної плати 332,00 грн., а не з розмірів мінімальної заробітної плати, яка встановлена законодавчими актами. Таким чином, вважає, що заробітна плата виплачується їй не у повному обсязі, а тому просить визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати заробітної плати відповідно до Постанови КМУ від 03.09.2005 року № 865, виходячи із посадового окладу, визначеного на рівні 7,5 розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законодавством у відповідний місяць за період з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року; стягнути з Державної судової адміністрації України за рахунок державного бюджету України на її користь суму недоплаченої заробітної плати за період з 01.12.2007 року по 31.12.2009 року в розмірі 73 310,70 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року позов було задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоотриманої заробітної плати з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» з 19 серпня 2009 року із врахуванням фактично отриманих сум. Зобовязати Міністерство фінансів України профінансувати вказані виплати. Стягнути з рахунків Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 1,70 грн. (одна грн. 70 коп.). В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідачі позивач, Міністерство фінансів України, Державна судова адміністрація України оскаржили його.

Позивач своєю скаргою вимагає скасування постанови суду першої інстанції та задоволення її вимог в повному обсязі. У скарзі посилається на порушення норм процесуального права (вихід суду за межі позовних вимог), вважає, що нарахування заробітної плати відповідачами має проводитися без урахування обмежень розміру мінімально заробітної плати починаючи 01.01.2006 року. Посилаючись на довідку про заборгованість із заробітної плати, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Донецькій області, просить стягнути розмір недоплаченої заробітної плати 73310,70 грн. за період 01.12.2007 року по 31.12.2009 року, які визнані відповідачем.

Міністерство фінансів України, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Так, в своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не є належним відповідачем, оскільки не є розпорядником державних коштів для фінансування судової системи України.

Аналогічні вимоги містяться в апеляційній скарзі Державної судової адміністрації України. У скарзі відповідач звертає увагу суду на те, що право брати на себе бюджетні зобовязання може лише в межах, передбачених кошторисами, якими не передбачено збільшення розмірів фінансування заробітної плати суддів. Вважає, що діяв у межах, встановлених законами та Конституцією України.

В судове засідання представники сторін не прибули. Про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Згідно приписів ч. 4 статті 196 КАС України їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За нормами частини другої статті 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що позивач працює на посаді судді Харцизького міського суду Донецької області з 25.11.2002 року, що підтверджено копією трудової книжки та довідкою від 15.03.2010 року № 13.

Заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332,00 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2006-2009 роки, що призвело до недоотримання нею заробітної плати.

Закон України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (далі Закон № 2862-ХІІ, в редакції до 30.07.2010 року) визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно Конституцією України та законами України, якими гарантовано незалежність і недоторканність суддів (частина перша статті 126 Конституції України). А згідно з частиною першою статті 130 Основного Закону, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Зазначені функції держави, в межах визначених відповідними нормативними актами, покладені на відповідачів: Державну судову адміністрацію України, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Міністерство фінансів України, Державне казначейство України.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на 01.01.2006) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на рівні Закону посадові оклади професійних суддів не встановлювались, а тому на реалізацію цього Закону, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці суддів» було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи, яка набрала законної сили з 1 січня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, а саме: постанову доповнено п. 41 наступного змісту: «Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому, при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року дана постанова окружного суду залишена без змін, однак питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято, а тому Постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865» та пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратили чинність лише з 19 серпня 2009 року, тобто з часу набрання чинності рішення суду першої інстанції та є обовязковою для виконання саме з цього часу.

Колегія суддів зазначає, що саме з даного моменту втрачає чинність пункт 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», а тому вважає, що відповідачі зобовязані були застосовувати Постанову № 865 в первісній редакції, тобто проводити розрахунок посадового окладу судді з розміру мінімальної заробітної плати на дату 19.08.2009 року з послідовним збільшенням відповідно до статті 55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 року № 835-VI та Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати", який спрямований на встановлення розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, що забезпечить належний соціальний захист кожного громадянина України у період фінансово-економічної кризи, який складає з 1 листопада 2009 року в розмірі 744 грн.

Тобто, невиплата позивачеві заробітної плати, розрахованої з посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні, починаючи з 19 серпня 2009 року є звуженням його права на отримання належної заробітної плати від держави як конституційної гарантії, повязаного з одночасним порушенням державою конституційної гарантії недоторканості судді, втручанням виконавчої влади у виключну сферу судової влади, що порушує фундаментальний принцип поділу влади, як демократичної організації держави в розумінні ст. 6 Конституції України.

Відповідно до п. 5 ст. 116 Закону України «Про судоустрій в Україні» (в редакції до 30.07.2010 року), ОСОБА_3 суддів України, розробляє та організовує виконання заходів щодо забезпечення незалежності судів і суддів, поліпшення стану організаційного забезпечення діяльності судів, розглядає питання правового захисту суддів, соціального захисту суддів та їх сімей і приймає відповідні рішення з цих питань, здійснює контроль за організацією діяльності судів та діяльністю державної судової адміністрації, заслуховує інформацію голів судів і посадових осіб державної судової адміністрації про їх діяльність, та виконує інші функції.

ОСОБА_3 суддів України від 27.06.2008 року № 105 зобовязано Державну судову адміністрацію України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України та вищі спеціалізовані суди України обрахувати і включити до бюджетного запиту на 2009 рік кошти, необхідні для здійснення перерахунку заробітної плати, щомісячного грошового (довічного) утримання та вихідної допомоги суддям за період з 01.06.2005 р. по 31.12.2005 р. та за період з 2005 по 2008 роки, а також підготувати пропозиції про внесення змін до скасованих постанов Уряду.

Бюджетним кодексом України (статті 32 37в редакції до 13.10.2010 року) на Міністерство фінансів України покладено обовязок щодо складання проекту закону про Державний бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України в терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України.

Міністерство фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України (стаття 111 Бюджетного кодексу України в редакції до 13.10.2010 року).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 14 від 14 січня 2009 року Державна судова адміністрація України до 30.07.2010 року була центральним органом виконавчої влади та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів.

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій України» (в редакції до 30.07.2010 року) встановлено, що Державна судова адміністрація України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, а згідно приписів статті 58 Бюджетного кодексу України є розпорядником коштів і зобовязане організовувати розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про Державний бюджет України. Видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією та законами і не можуть бути скасовані чи зменшені без відповідної компенсації.

Тобто, Державна судова адміністрація України повинна була внести до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетного фінансування судової системи у звязку з визнанням судом незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункту 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» та пункту 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, що не було виконано в порушення вимог ст.ст. 20, 21 Бюджетного кодексу України, а тому порушено принцип відповідальності учасника бюджетного процесу, яким передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу (п.11 ч. 1ст. 7 Бюджетного кодексу України в редакції до 13.10.2010 року).

Відповідно до наказу ДСА України від 09.06.2004 р. № 82/04 «Про організаційні заходи щодо забезпечення подання на затвердження штатних розписів апаратів місцевих та апеляційних судів» обовязок подавати штатні розписи до ДСА із зазначенням розміру фінансування оплати праці суддів покладено на Територіальне управління Державної судової адміністрації у Донецькій області, який і здійснює фактичну виплату заробітної плати позивачу. Зазначені повноваження сторонами не оспорюються. Однак, зміни до штатних розписів не вносилися.

В суді першої інстанції встановлено відсутність звернення Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області з даними про коригування заробітної плати позивача виходячи з посадового окладу, розрахованого з 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні на відповідний період. З огляду на що Територіальне управління Державної судової адміністрації у Донецькій області, як субєкт владних повноважень, на який законодавством покладено обовязок проінформувати Державну судову адміністрацію України головного розпорядника бюджетних коштів на утримання судової системи, щодо необхідності здійснення перерахунку заробітної плати позивача з нового розміру посадового окладу, не прийняв заходи щодо корегування посадового окладу позивача та кошторису суду з урахуванням визнання не чинним п. 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

З огляду на зазначене, відповідачами не було своєчасно здійснено відповідного перерахунку посадового окладу та грошового забезпечення позивача, оскільки нарахування заробітної плати та грошового утримання з 19.08.2009 року здійснювалось на підставі скасованого пункту 4-1Постанови Кабінету Міністрів України № 865.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є частково обґрунтованими. Проте, колегія суддів вважає доречним звернути увагу суду першої інстанції на наступне.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 257 КАС України, у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Суд першої інстанції частково неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права своїм рішенням ускладнивши його виконання у звязку з чим колегія суддів вважає, за необхідне його скасувати та прийняти нове рішення..

На підставі викладеного, керуючись, ст. 2, ст. 160, ст. 167, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду скасувати

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області щодо неприйняття заходів по повному фінансуванню заробітної плати судді Харцизського суду Демидової Віри Костянтинівни з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді.

Зобовязати Міністерство фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування Державної судової адміністрації України на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати ОСОБА_2 недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року заробітної плати.

Зобовязати Державну судову адміністрацію України виділити Територіальному управлінню державної судової адміністрації в Донецькій області додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати ОСОБА_2 недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

Зобовязати Територіальне управління державної судової адміністрації в Донецькій області здійснити нарахування ОСОБА_2 недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року заробітної плати.

Зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області за рахунок додатково отриманого від Державної судової адміністрації України фінансування здійснити виплату ОСОБА_2 недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року заробітної плати з утриманням податків та інших обовязкових платежів.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді В.Г. Яманко

ОСОБА_4