Справа № 814/1167/16
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

09 серпня 2016 року Справа № 814/1167/16

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1,55200

доГоловного Управління Держгеокадастру України у Миколаївській області., пр. Миру, 34,Миколаїв,54034

треті особиРадик О.В.- перший заступник Начальника Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, АДРЕСА_3,54056 ОСОБА_3, АДРЕСА_2,55223
провизнання протиправними та скасування наказу від 14.01.2015р. № 70-сг, від 10.12.2015р. № 2273-сг,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області (далі-відповідач), за участю третьох особи - Першого заступника начальника Головного управліня Держгеокадастру в Миколаївській області Радика О.В., ОСОБА_3 з наступними позовними вимогами:

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області за №70-сг від 14.01.2015 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою"

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області за №2273-сг від 10.12.2015 року "Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_3"

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.08.2016 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про: визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області за №2273-сг від 10.12.2015 року "Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_3" Роз'яснено позивачу, що позовні вимоги в цій частині підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було передано третій особі у власність земельну ділянку, що входить у склад ділянки, переданої йому в оренду, у зв'язку з чим, позивач вважає, що відповідачем протиправно прийнято оскаржуваний наказ, а тому, на його думку, він має бути визнанний недійсним та скасованим.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що Головним управлінням Держземагенства в Миколаївській області правомірно прийнято оскаржуваний наказ, за встановленою чинним законодавством процедурою надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Від третіх осіб заперечень не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні. Суд вважає, що в адміністративній справі достатньо матеріалів для її розгляду в письмовому провадженні.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до розпорядження голови Первомайської РДА від 14.09.2009 року №284-р «Про передачу земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу в межах території Первомайської районної ради» позивачу передано в оренду земельну ділянку площею в 3,9842 га., з них рілля 2,1420 га, під господарськими будівлями і дворами 1,8422 га.

26 липня 2011 року договір між позивачем та Первомайською районною державною адміністрацією укладено договір оренди на термін 49 років із виплатою орендної плати в сумі 196,54 грн. в місяць. Договір зареєстрований в Книзі державної реєстрації договорів 29.07.2011 року за номером 00056 (арк. с. 8-9). Згідно акту від 26.07.2011 року земельну ділянку позивачу було передано в натурі на місцевості (арк. с .12).

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач посилається на те, земельна ділянка, яку він використовує на праві користування з 2011 року, була передана у власність третій особі, ОСОБА_3

Так, Головним управлінням Держагеокадастру у Миколаївській області прийнято наказ від 14.01.2015 р. «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким громадянину ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Первомайської районної ради Первомайського району Миколаївської області. Орієнтований розмір земельної ділянки 2,0 га ріллі, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Надалі, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №2273-сг від 10.12.2015 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки» було затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_3 на території Первомайської районної ради Первомайської ради, Миколаївської області, а також надано третій особі у власність земельну ділянку, загальною площею 2,0000 га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_2.

Не погоджуючись з прийняттям вказаного наказу та передачею третій особі у власність відповідної земельної ділянки, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання недійсним, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України 2001 року право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 93 Земельного кодексу України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Частиною 8 Земельного кодексу України встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 2 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Пунктом 2.5.1. Наказу Держгеокадастру від 04.06.2015 № 95 "Про деякі питання взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагентства під час розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, у разі, якщо земельна ділянка передається у власність у межах норм безоплатної приватизації мають бути дотримані вимоги статей 116, 118, 122 Земельного кодексу України (далі - Кодекс), статей 2, 6 Закону України "Про землеустрій", статті 36 Закону України "Про охорону земель":

- наявність доданого до клопотання графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (частина шоста статті 118 Кодексу);

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Кодексу);

- чи не перебуває земельна ділянка у власності чи користуванні інших громадян або юридичних осіб (частина п'ята статті 116 Кодексу);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Кодексу);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Кодексу);

- чи не порушуватиме бажане місце розташування земельної ділянки вимог раціональної організації території (шляхом створення черезсмужжя) та компактності землекористування (у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) (статті 2, 6 Закону України "Про землеустрій" та стаття 36 Закону України "Про охорону земель").

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З огляду на вищезазначені норми, на відповідача покладено обов'язок перевіряти чи не перебуває земельна ділянка у власності чи користуванні інших громадян або юридичних осіб.

Позивачем надано до суду докази, що передана ділянка у власність ОСОБА_3 перебуває у його користуванні на підставі договору оренди земельної ділянки з 2011 року, а саме зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договір оренди земельної ділянки від 26.11.2011 року, опис меж земельної ділянки, розрахунок орендної плати, Акт про відновлення меж земельної ділянки в натурі та передачу і прийом межових знаків під охорону та зберігання, акт приймання-передачі земельної ділянки в натурі, розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області №284-р від 14.09.09 року.

Крім того, Управлінням Держагеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області у листі від 04.08.2016 року №19-14.05-0.4-2853/0/25-16 зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3, яка передана позивачу у користування перетинається з земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2, яка була передана у власність третій особі, ОСОБА_3

Тобто, на час прийняття оскаржуваного наказу 14.01.2015 року земельна ділянка вже була передана позивачу у користування в 2011 році.

Таким чином, відповідачем в порушення норм діючого законодавства не перевірено факту знаходження земельної ділянки в користуванні позивача та протиправно видано оскаржуваний наказ. Доказів, того що право користування позивачем даною земельною ділянкою було припинено відповідачем до суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду достатніх і належних доказів, які б спростовували твердження позивача щодо протиправності оскаржуваного наказу, отже не доведено правомірності своїх рішень та дій (бездіяльності).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області за №70-сг від 14.01.2015 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою".

3. Присудити на користь ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області сплачений судовий збір в сумі 552 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич