Справа № 820/3427/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
12 серпня 2016 р. № 820/3427/16
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Зінченка А.В.,
Суддів Самойлової В.В., Тітова О.М.
при секретарі Абоян І.І.
за участі представників сторін:
позивача Щукіна І.С., Головашич Ю.О.
відповідача МО Вельми І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просив суд: визнати протиправною відмову командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 капітана 1 рангу ОСОБА_2 вирішити питання щодо звільнення позивача - ОСОБА_1 , з військової служби за контрактом, викладену у відповіді від 09.06.2016 року за № 1474 на рапорт як військовослужбовця від 03.06.2016 року та зобов`язати Міністерство оборони України, військову частину - польова пошта НОМЕР_1 звільнити позивача - ОСОБА_1 , старшину 1-ої статті, з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 15 липня 2011 року.
Свій позов позивач обґрунтував тим, що 15.07.2011 року між ним та Міністерством оборони України в особі Командувача сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_3 було укладено контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 (три роки).
На підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 221 від 05 листопада 2011 року ОСОБА_1 , старшину 1-ої статті, було зараховано до списків особового складу даної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду розвідника 2-го загону.
Відповідно до Контракту встановлено, що Контракт є строковим та укладений строком на три роки. Сторони не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту зобов`язуються укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні.
Строк дії контракту закінчився 15.07.2014 року, жодних нових контрактів не укладалося.
Не зважаючи на закінчення дії вищенаведеного контракту ОСОБА_1 , будучи старшиною 1-ої статті на посаді старшого розвідника 2-го загону, враховуючи проведення АТО, та виконуючи при цьому свій громадський обов`язок, продовжив проходити військову службу у польовому таборі 2-го загону військової частини НОМЕР_2 у м. Краматорськ Донецької області.
Але, на сьогоднішній час позивач, бажаючи звільнитися з військової служби, вважаючи при цьому, що він в повній мірі виконав конституційний обов`язок щодо захисту України, її незалежності та територіальної цілісності, бравши участь в антитерористичній операції та будучи учасником бойових дій, неодноразово звертався до відповідачів з рапортами про звільнення його, ОСОБА_1 , з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 15.07.2011 року, та видати з приводу цього відповідний наказ.
За розглядом останнього поданого ним рапорту від 03.06.2016 року, відповідач-1 надав позивачу відповідь про те, що відсутні правові підстави для звільнення його з військової служби із закінченням строку контракту, що унеможливлює задоволенню мого рапорту. Відповідь датована 09.06.2016 року.
В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача, Військової частини, в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, але надав до суду клопотання, в якому проти позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник відповідача, Міністерства оборони України, у судовому засіданні проти позову заперечував, обґрунтувавши це тим, що дії відповідача відносно позивача правомірні, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Суд вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що 15.07.2011 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі Командувача сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_3 було укладено контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 (три роки).
На підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 221 від 05 листопада 2011 року ОСОБА_1 , старшину 1-ої статті, було зараховано до списків особового складу даної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду розвідника 2-го загону.
Відповідно до Контракту встановлено, що Контракт є строковим та укладений строком на три роки. Сторони не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту зобов`язуються укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні.
Строк дії контракту закінчився 15.07.2014 року, жодних нових контрактів не укладалося.
Не зважаючи на закінчення дії вищенаведеного контракту ОСОБА_1 , будучи старшиною 1-ої статті на посаді старшого розвідника 2-го загону, враховуючи проведення АТО, та виконуючи при цьому свій громадський обов`язок, продовжив проходити військову службу у польовому таборі 2-го загону військової частини НОМЕР_2 у м. Краматорськ Донецької області.
Але, на сьогоднішній час позивач, бажаючи звільнитися з військової служби, вважаючи при цьому, що він в повній мірі виконав конституційний обов`язок щодо захисту України, її незалежності та територіальної цілісності, бравши участь в антитерористичній операції та будучи учасником бойових дій, неодноразово звертався до відповідачів з рапортами про звільнення його, ОСОБА_1 , з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 15.07.2011 року, та видати з приводу цього відповідний наказ.
Але, за розглядом останнього поданого ним рапорту від 03.06.2016 року, відповідач надав позивачу відповідь про те, що відсутні правові підстави для звільнення його з військової служби із закінченням строку контракту, що унеможливлює задоволенню мого рапорту. Відповідь датована 09.06.2016 року.
Таку відмову відповідач мотивує тим, що Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року за № 1126-VII в Україні оголошено та проводиться часткова мобілізація, а отже з того часу настав, і на даний час продовжується особливий період, а це є підставою для відмови у звільненні з військової служби.
Суд вказує, що згідно абз.12 ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до абз.6 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію , особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Абзацем 5 статті 1 цього ж Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
З набранням чинності Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, а саме з 14 квітня 2014 року розпочалось проведення антитерористичної операції на Сході України.
Крім того, згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та набрання законної сили Законів України №1126-УІІ від 17.03.2014р., яким затверджено Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014р. №303/2014, №1240- VII від 06.05.2014р., яким затверджено Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року №454/2014, №1595-УІІ від 22 липня 2014 року, яким затверджено Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року №607, №113-УІІІ від 15.01.2015р., яким затверджено Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15, з 18 березня 2014 року в Україні наступив особливий період, який триває і по цей час.
Суд вважає за необхідним вказати, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження військової служби.
Відповідно до п.2 ч. 9 ст.23 цього Закону, у разі настання особливого періоду, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абз.2 ч.3 цієї статті та ч.8 ст.26 цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.26 Закону, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці зокрема з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягай граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті.
Згідно підпункту 2 п.252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язокі військову службу". Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку військовослужбовців, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та в запас за підставами, що відповідають підставам звільнення, визначеним частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Таким чином, під час особливого періоду чинним законодавством України не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як «у зв`язку із закінченням строку контракту», разом з тим, військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки контракту" на період до оголошення демобілізації, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.
А згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем надані суду усі необхідні докази правомірності своїх дій.
При зазначених обставинах, суд вважає позовні вимоги позивача не правомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, не підтверджені матеріалами справи, а тому є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 69-71, 94, 160 163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.
Постанова в повному обсязі виготовлена 15 серпня 2016 року.

Головуючий суддя А.В. Зінченко
Судді В.В. Самойлова
О.М. Тітов