Справа № 332/2293/16-а
Суддя: Федоренко О. І.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2293/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року м.Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

Головуючого судді: Федоренка О.І.;

при секретарі: Євдокимовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського третьої роти управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 та Управління патрульної поліції міста Запоріжжя про визнання протиправної та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить скасувати постанову серії ПС 3 № 035357 від 18.6.2016 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та призначення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.6.2016 року, йому зателефонувала близька йому людина, назвати яку він відмовився, посилаючись на ст.63 Конституції України з проханням забрати належний йому автомобіль від торгівельного центру «Ельдорадо». Побачивши біля припаркованого на дорозі свого автомобілю, працівників поліції, злякавшись, що автомобіль може бути вилучений працівниками поліції позивач зізнався, що він є власником автомобілю. В ході розмови з працівниками поліції його повідомили про намір притягти до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, щодо парковки автомобілю, на що позивач заявив, що чекає фахівця в галузі права для юридичної допомоги.

Під час очікування на позивача працівниками поліції здійснювався тиск який виразився в погрозах притягти до адміністративної відповідальності, відмова в наданні часу для очікування фахівця в галузі права. Позивач відмовився предявити працівникам поліції документи оскільки на той час він не був водієм (не керував) транспортним засобом.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконної з наступного оскільки вона складена на нього не як водія, а як власника автомобілю, текст постанови заповнений не інспектором Щегловим а іншим працівником поліції, при складанні постанови працівникам поліції ним не були повідомлені дані про особу позивача, а також не враховано ст.33 КУпАП.

Разом з тим, на запитання суду позивач підтвердив, що належний йому автомобіль був припаркований саме в тому місці, яке й зазначено в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідач - поліцейський третьої роти управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, підтвердив обставини, викладені в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, пояснивши, що під час патрулювання помітив припаркований в забороненому місці автомобіль, викликав евакуатор. Коли підїхав евакуатор зявився позивач, признавшись, що залишив автомобіль на цьому місці, попросив відпустити, а коли отримав відмову, закрився в салоні автомобілю, відмовився предявити документи, почав комусь телефонувати. Через деякий час зявився син позивача, вів себе зухвало, провокував. Всі обставини події фіксувалися за допомогою технічного засобу відео фіксації. З-за непредявлення позивачем документів, які посвідчують його особу, дані про особу позивача були отримані з бази даних. Від підпису в постанові та від отримання копії постанови позивач відмовився, у звязку з чим постанова була направлена йому поштою.

Представник відповідача Управління патрульної поліції міста Запоріжжя, підтвердив покази відповідача поліцейського управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ОСОБА_2 щодо обставин події, вважає дії поліцейського правомірними, просить в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_3 підтвердив покази позивача, щодо обставин події, а саме що йому зателефонував батько попросив допомоги, оскільки він має вищу освіту в галузі дорожнього руху, вважає себе фахівцем в галузі права. На запитання суду свідок підтвердив факт знаходження належного позивачеві автомобілю саме в тому місці, в якому він зазначений в постанові про притягнення позивача до адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено у судовому засіданні, 18.6.2016 року відносно позивача винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ПС 3 № 035357 в якій зазначено: «11 червня 2016 року об 11 годині м. Запоріжжя, пр. Соборний, 51 водій ОСОБА_1 керуючи ТЗ здійснив рух та зупинку на полосі для маршрутних ТЗ, позначеній розміткою 1.2 та 1.24, чим порушив п.п.17.1» Вказаною постановою позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.16).

Позивач зазначає в своїх поясненнях, що не він залишив належний йому транспортний засіб, а це зробила інша людина назвати яку відмовився. Разом з тим, визнав факт зупинки належного йому автомобілю в забороненому для цього місці на смузі руху маршрутного транспорту. Позивач з посиланням на примітку дост.122 КУпАП вважає, що в даному випадку не є субєктом адміністративної відповідальності, оскільки в даному випадку він був не водій, а власник.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частина 2 статті 71 КАС Україні передбачає при розгляді справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкту владних повноважень обовязок саме відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності. Який у відповідності до ч.4 вказаної Статті повинен надати суду всі наявні у нього документи чи матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачами по справі надані суду запис фіксації події за допомогою технічного засобу, при дослідженні якого підтверджено факт знаходження автомобіля позивача на смузі руху маршрутного транспорту, що є порушенням п.17.1 ПДР України: «На дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.»

За що відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП: «… порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів …», настає адміністративна відповідальність.

Щодо стверджень позивача, що субєктом адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП може бути лише водій то в примітки до цієї статті є чітке зазначення: «Субєктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмежень швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки і стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, - юридична або фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.»

Доводи позивача, що він не є субєктом адміністративної відповідальності суд вважає безпідставними.

Щодо стверджень позивача про складання тексту постанови не тою особою, від імені якого складена постанова, а іншим поліцейським, суд не вбачає в цьому порушення, оскільки постанова складена працівником поліції.

Щодо погроз з боку працівників поліції притягти позивача до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, то це не погроза, а законі дії працівників поліції, отримання відомостей про особу позивача з невідомих йому джерел, теж не є порушенням оскільки як зазначив сам позивач, він відмовився надати працівникам поліції документи які посвідчують його особу.

Щодо стверджень про перешкоджання працівниками поліції фахівцеві з надання правової допомоги, якого запросив позивач, то за змістом ст.271 КУпАП ця особа не є фахівцем в області права і в наданих матеріалах відеофіксації як працівниками поліції так і самим позивачем відсутні факти протиправної поведінки з боку працівників поліції. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки не вбачає порушення закону працівниками поліції при фіксації правопорушення, та при складанні постанови.

Керуючись ст.ст.122,268,283 КУпАП, ст.ст. 2,8,11,69-72,94,158-164 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.1712 КАС України постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Федоренко