Справа № 2а-26945/08/0570
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2010-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

доповідач 1 інстанції - ОСОБА_1
суддя-доповідач - ОСОБА_2
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року справа №2а-26945/08/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючий: Ястребова Л.В.

судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача від відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 не з'явився не з'явився
розглянувши апеляційну скаргуГоловне управління Державного казначейства у Донецькій області
на постанову Донецького окружного адміністративного суду
від 18 листопада 2009 р.
по адміністративній справі№2а-26945/08/0570 (суддя Козаченко А.В. )
за позовомОСОБА_5
до треті особи Донецьке міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Донецькій області Донецький слідчий ізолятор №5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області
провизнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року частково задоволений позов ОСОБА_5 до Донецького міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, Донецького слідчого ізолятору № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, треті особи: Головне управління державного казначейства України в Донецькій області, ЕЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня» про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди. Визнані протиправними дії Донецького слідчого ізолятору № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області стосовно відмови у прийнятті 27.05.2006 року від Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_5, якому було обрано постановою Київського районного суду м. Донецька від 24.05.2009 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою донецькому слідчому ізоляторі № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області та стягнуто з Державного бюджету України за рахунок Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 грн.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач - Донецький слідчий ізолятор № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області та третя особа: Головне управління Державного казначейства у Донецькій області, які посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 в повному обсязі.

Позивач, представник позивача та представник третьої особи КЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня» до суду сторони не прибули, повідомлені належним чином.

Представники відповідачів та третьої особи Головного управління державного казначейства України в Донецькій області підтримали доводи апеляційних скарг.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

22.05.2006 року Київським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області затримано позивача в порядку ст.115 КПК України за скоєння злочину, передбаченого ч. ст.121 КК України.

24.05.2006р. на підставі постанови судді Київського районного суду м. Донецька позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту в Слідчому ізоляторі № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області 26.05.2006р. позивач був доставлений до ІТТ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області.

Як вбачається із матеріалів справи при обслідуванні у позивача було встановлено захворювання ХТБ (11.03.2004) лівої легені (фіброзно-кавернозний) деструкція +, МБТ +М +КоРоГо, категорія 4, каторга 1 (04).

27.05.2006р. позивача з ІТТ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області було етаповано до Донецького СІ № 5, але останнім було відмовлено у прийнятті позивача, взятого під варту, з посиланням на п.2.3.6 наказу ДДУПВГІ від 20 вересня 2000 року, спільного наказу МВС України та МОЗ України №104/224 від 12 березня 2003 року у зв'язку з важким захворюванням позивача на туберкульоз та потребою у лікуванні в спеціалізованому протитуберкульозному закладі, у зв'язку з чим позивача було повернуто до ІТТ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області.

31.01.2007р. позивача з ІТТ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області знову було етаповано до Донецького СІ № 5 та повторно було відмовлено у прийнятті позивача з посиланням на п.2.3.6 наказу ДДУПВГІ від 20 вересня 2000 року, спільного наказу МВС України та МОЗ України №104/224 від 12 березня 2003 року у зв'язку з важким захворюванням позивача на туберкульоз та потребою у лікуванні в спеціалізованому протитуберкульозному закладі.

Із матеріалів справи вбачається, що позивача було оглянуто лікарем - фтізіатром протитуберкульозного диспансеру №1 м. Донецька та призначено лікування в умовах ІТТ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області. В подальшому позивач оглядався лікарем - фтізіатром кожні 10 діб.

20.12.2006 року позивач був переведений до спеціальної палати в міському тубдиспансері, для подальшого лікування в умовах тубдиспансеру м. Донецька.

23.02.2007 року позивача з особовою справою та медичними документами було переведено до Донецького СІ, що підтверджується довідкою начальника медичної частини та лікаря - фтізіатра Донецького СІ, а також довідкою начальника ІТТ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, протоколом обшуку особи від 23.02.2007 року.

Відповідно до ч. 3 ст..2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для

прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо, неупереджено;

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. І ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 155 Кримінально-процесуального кодексу України передбачено, що місцями досудового ув'язнення для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту, є слідчі ізолятори. В окремих випадках ці особи можуть перебувати в місцях тримання затриманих. У місцях тримання затриманих особи, взяті під варту, можуть перебувати не більше як три доби. Якщо доставка ув'язнених у слідчий ізолятор у цей строк неможлива через віддаленість або відсутність належних шляхів сполучення, вони можуть перебувати в місцях тримання затриманих до десяти діб.

Статтею 4 Закону України «Про попереднє ув'язнення» від 30 червня 1993 року № 352-ХІІ встановлено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання. Порядок і термін тримання осіб, взятих під варту, в ізоляторі тимчасового тримання визначаються законодавством України.

Згідно із Законом України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» лікувально-профілактична допомога громадянам України, хворим на туберкульоз, у тому числі стосовно яких як запобіжний захід обрано під вартою, здійснюється спеціалізованими протитуберкульозними закладами. Статтями 12, 17 зазначеного Закону передбачено, що лікування та диспансерний нагляд за хворими на туберкульоз, інфікованими мікробактеріями туберкульозу, повинні здійснюватися виключно спеціалізованими протитуберкульозними закладами МОЗ України. У медичних частинах слідчих ізоляторів протитуберкульозна допомога надається лише особам, у яких цю хворобу виявлено під час їх перебування у зазначених установах.

Пунктом 26.2 Єворпейських вязничих Правил передбачено, що увязнені, які потребують спеціалізованої медичної допомоги переводяться до спеціалізованих закладів.

Порядок і підстави прийняття в слідчі ізолятори осіб, які взяті під варту, визначений наказом Держдепартаменту України від 20.09.2000 року № 192, де у редакції, що діяла час виникнення спірних правовідносин, п. 2.3.6 встановлено, що не дозволяється прийняття в слідчі ізолятори осіб хворих на алкогольний психоз, та осіб, які страждають на тяжкі соматичні або інфекційні захворювання». Суд першої інстанції помилково не врахував, що пункт 2.3.6 Наказу № 192 був виключений згідно наказу ДДУПВП № 216 лише 12.08.2008 року та на момент відмови в прийомі 27.05.2006 року ОСОБА_5 в Донецькій слідчий ізолятор зазначені вимоги Наказу скасовані не були, тому дії слідчого ізолятору у зазначений період відповідали вимогам п. 26.2 Єворпейських вязничих Правил, ст.ст. 12, 17 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», п. 2.3.6 Правил тримання осіб, узятих під варту, і засуджених у слідчих ізоляторах Державного департаменту України з питань виконання покарань, у редакції, яка діяла у спірний період.

Крім цього суд першої інстанції, визначаючи протиправними дії Донецького слідчого ізолятору № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області стосовно відмови у прийнятті 27.05.2006 року від Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не врахував, що постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.07.2009 року, яка набрала чинності27.07.2009 року у справі за позовом прокурора м. Донецька до управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області та Донецького СІ УДДУВІП в Донецькій області про визнання дій посадових осіб управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області щодо відмови у прийнятті слідчо-заарештованих хворих на туберкульоз за період часу 2006-2007 роки було відмовлено.

Відповідно до ст.. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин , колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача щодо стягнення Державного бюджету України за рахунок Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області моральної шкоди внаслідок протиправних дій Донецького СІ № 5.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, а потому апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову..

Керуючись статтями 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Донецького слідчого ізолятору № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області та Головного управління Державного казначейства у Донецькій області - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року по справі № 2а-26945/08/0570 за позовом ОСОБА_5 до Донецького міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, Донецького слідчого ізолятору № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, треті особи: Головне управління державного казначейства України в Донецькій області, ЕЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня» про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Донецького міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, Донецького слідчого ізолятору № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, треті особи: Головне управління державного казначейства України в Донецькій області, ЕЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня» про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Колегія суддів: