Справа № 813/2002/16
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року № 813/2002/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Богаченка В.С.,

з участю:

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс траст груп" до відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю "Фінанс траст груп" (далі - ТзОВ "Фінанс траст груп", позивач) звернулося до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області (далі - ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області, відповідач-1), Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Галицький ВДВС ЛМУЮ, відповідач-2) з вимогою скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.08.2015 року у виконавчому провадженні № 48553031, що перебуває у відділі Державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області та зняти арешт та заборону відчуження майна, що належить боржнику - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), а саме: художня майстерня, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем-1 винесено постанову про арешт майна та оголошено заборону його відчуження, яке належить боржнику ОСОБА_2 Водночас, позивач наголошує, що є правонаступником прав вимог по кредитному договору та договору іпотеки, що укладався між акціонерним банком "ФАКТОРІАЛ - БАНК" та ОСОБА_2 Тому винесена постанова унеможливлює скористатися правом задовольнити свої інтереси відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Представник позивача в судове засідання не прибув. 10.08.2016 року скерував на адресу суду клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника позивача. В попередніх судових засіданнях позов підтримав повністю, просив його задовольнити.

Представник відповідача-1 в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення судової кореспонденції. Крім того, 28.07.2016 року подав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив про те, що оскаржена постанова винесена у відповідності до чинного законодавства. Тому, жодних підстав для її скасування немає, у зв'язку з чим, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Додатково повідомив, що в даний час виконавче провадження № 48553031 перебуває на виконанні у Галицькому ВДВС ЛМУЮ.

Представник відповідача-2 в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення судової кореспонденції.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.06.2008 року між акціонерним банком "Факторіал - Банк" та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) був укладений кредитний договір під заставу нерухомого майна № 100-В/46.

З метою забезпечення договору кредиту між акціонерним банком "Факторіал - Банк" та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір від 02.06.2008 року.

Відповідно до п. 1.2.1 вищевказаного іпотечного договору, в якості забезпечення зобов'язання ОСОБА_2 було передано в іпотеку художню майстерню загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за планом земельної ділянки "1-1-1-7" та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі - продажу художньої майстерні, посвідченого Холявкою В.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 28.10.2003 року за зареєстрованим № 1596.

Правонаступником прав вимоги по кредитному договору на даний час є ТзОВ "Фінанс траст груп", яке набуло права кредитора на підставі Договору відступлення прав вимог (факторингу) № 334 від 03.08.2015 року, що був укладений з попереднім кредитором ТзОВ "Скай Кепітал", яке, в свою чергу. набуло права кредитора згідно договору факторингу № 15 від 28.08.2012 року, що був укладений з ПАТ "Фідобанк", який являється правонаступником всіх прав та обов'язків АБ "Факторіал - Банк".

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Кваснікевич О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48553031 з примусового виконання виконавчого листа № 450/1093/14-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області 23.07.2015 року у справі за позовом ПАТ "Кредобанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В подальшому, 28.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 48553031 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач не погоджуючись із зазначеною постановою звернувся до суду з даним позовом.

Суд при вирішенні спору, керувався наступним.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про іпотеку" та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження", цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", основними завданнями державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

У відповідності зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу -заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно ч. 8 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-які особі-покупцеві.

Так, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Як уже зазначалося, позивач є правонаступником АБ "Факторіал - Банк", ПУАТ "Фідобанк" та ТзОВ "ФК "Скай Кепітал" у правовідносинах щодо договору кредиту та договору іпотеки, укладених між акціонерним банком "Факторіал - Банк" та ОСОБА_2

Виходячи з наведеного, суд погоджується з твердженням представника позивача про те, що згідно положень Закону України "Про виконавче провадження" у разі звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних доказів, які б вказували на те, що позивача повідомлялося про накладення арешту на художню майстерню по АДРЕСА_1, немає.

Звідси, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.08.2015 року у виконавчому провадженні № 48553031 в частині накладення арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), а саме: художня майстерня, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, винесена державним виконавцем Кваснікевич О.А. всупереч чинному законодавству України, що в свою чергу перешкоджає позивачу у реалізації його законних прав щодо майна, яке належить йому на праві власності, а, отже, в тій частині є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як свідчать матеріали справи, вказані положення відповідачем-1 дотримані не були, що зумовило необхідність звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Надані відповідачем-1 заперечення на позовні вимоги не спростували доводів позивача про протиправність винесеної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.08.2015 року у виконавчому провадженні № 48553031 в частині накладення арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), а саме: художня майстерня, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана постанова винесена без врахування положень Закону України "Про іпотеку", а саме без врахування того, що майно перебуває не у власності боржника, а у власності іпотекодержателя.

Тому, на переконання суду, вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню в частині накладення арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), а саме: художня майстерня, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, визнання судом протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.08.2015 року в частині закономірно тягне за собою скасування усіх наслідків, які мали місце в зв'язку з виконанням оскарженого рішення.

Отже, враховуючи усе наведене, суд вважає за доцільне зняти арешт та заборону відчуження майна, що належить боржнику - ОСОБА_2, а саме: художня майстерня, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Статтею 162 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 1378,00 грн., такі судові витрати, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з рахунку бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі в користь ТзОВ "Фінанс траст груп".

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18-19, 33-35, 69-71, 72, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.08.2015 року ВП № 48553031, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Кваснікевич О.А. в частині майна, що належить боржнику - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), а саме: художня майстерня, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції зняти арешт та заборону відчуження майна, що належить боржнику - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), а саме: художня майстерня, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.08.2015 року ВП № 48553031.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 10 десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 15.08.2016 року.

Суддя Потабенко В.А.