Справа № 813/2215/16
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року № 813/2215/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Потабенко В.А.

за участю секретаря судового засідання Богаченка В.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Паїк М.В., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Буська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, відповідач) в якому, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 01.08.2016 року, просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 30-О від 03.06.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади з 03.06.2016 року за п. 1.ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників;

- визнати незаконними дії начальника Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області щодо проведення процедури звільнення ОСОБА_1 з займаної посади;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді головного державного ревізора - інспектора сектору оподаткування юридичних осіб Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області;

- стягнути з Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2016 року по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом начальника Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 03.06.2016 року № 30-О його було незаконно звільнено із займаної посади головного державного ревізора - інспектора сектору оподаткування юридичних осіб Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. Незаконність звільнення, на думку позивача, полягає в тому, його було звільнено на підставі п. 1.ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників, водночас, як зазначив позивач, посада на якій він працював скорочена не була, а відбулося скорочення чисельності штату. Крім того, при прийнятті рішення про звільнення позивача через скорочення чисельності штату начальником Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області мало б враховуватися переважне право на залишення позивача на роботі у зв'язку з високою кваліфікацією, тривалим безперервним стажем роботи, сімейним станом та наявністю утриманців тощо, чого, однак, зроблено не було. Виходячи з наведеного, позивач вважає винесений наказ про його звільнення незаконним, а дії начальника Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області щодо проведення його звільнення - незаконними. У зв'язку з наведеним позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, підтримав повністю, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Свою позицію виклала у письмових запереченнях на адміністративний позов від 19.07.2016 року, суть яких полягає в наступному. Буською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області проведено процедуру скорочення (зменшення) штатної чисельності працівників. Зазначила, що переліком змін № 3 до штатного розпису на 2015 рік Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, із внесеними змінами, станом на 01.12.2015 року затверджено штат в кількості 66 штатних одиниць, а штатним розписом на 2016 рік, що затверджений 18.01.2016 року передбачено 50 штатних одиниць. Відповідно, штатна чисельність Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області була зменшена на 16 штатних одиниць. В свою чергу, згідно зазначеного переліку змін № 3 штатного розпису на 2015 рік у секторі оподаткування юридичних осіб Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області було передбачено 6 штатних одиниць, а в штатному розписі на 2016 рік у секторі податків і зборів передбачено 3 штатні одиниці, що й призвело до скорочення у даному відділі. Також представник відповідача наголосила, що позивача про наступне вивільнення із займаної посади було попереджено завчасно, а саме 08.02.2016 року. Підсумовуючи наведене, представник зазначила, що звільнення позивача проведено у відповідності до вимог чинного трудового законодавства, відтак, жодних підстав для задоволення позовних вимог немає. Тому, представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.09.1991 року працював на посаді державного податкового інспектора відділу оподаткування громадян ДПІ у Бродівському районі Львівської області.

В процесі реорганізації ДПІ у Бродівському районі Львівської області ДПС наказом Буської ОДПІ від 01.07.2013 року № 1-0 був призначений на посаду головного державного ревізора - інспектора Бродівського відділення в порядку переведення з ДПІ у Бродівському районі Львівської області з 01.07.2013 року.

Відповідно до наказу № 7-О від 24.09.2013 року переведений на посаду головного державного ревізора - інспектора сектору оподаткування та контрою об'єктів і операцій Бродівського відділення.

Наказом № 4-0 від 10.02.2015 року з 10.02.2015 року був переведений на посаду головного державного ревізора інспектора сектору оподаткування юридичних осіб Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

В подальшому, наказом начальника Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 30-О від 03.06.2016 року був звільнений із займаної посади з 03.06.2016 року на підставі п. 1.ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників.

Не погоджуючись зі своїм звільненням, позивач звернувся до суду.

Суд, при вирішенні даного спору, виходив з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - з КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Вказана вище норма передбачає два вихідних критерії, виходячи з яких роботодавець приймає рішення про те, який з працівників має переважне право на залишення на роботі: кваліфікація та продуктивність праці.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду трудових спорів" (з наступними змінами та доповненнями), при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було попереджено про наступне вивільнення 08.02.2016 року, тобто своєчасно.

Однак, з цього моменту і до дати звільнення, а саме до 03.06.2016 року жодних заходів на виконання вимог ст.ст. 42, 492 КЗпП України відповідачем проведено не було.

Так, суд зазначає, що при звільненні позивача не було проведено порівняльного аналізу та характеристик працівників сектору оподаткування юридичних осіб Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівської області, не з'ясовано хто з працюючих має переважне право на залишення на роботі.

Крім того, згідно долученого до матеріалів справи наказу в.о. начальника Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 152 від 16.07.2016 року, лише з 06.07.2016 року введено в дію перелік змін № 4 до штатного розпису на 2016 рік Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, що був затверджений 22.06.2016 року начальником Головного управління ДФС у Львівській області Кондро І.В., тобто після дати звільнення позивача.

Вказаним наказом також було запропоновано головному державному інспектору по роботі з персоналом ОСОБА_4 здійснити комплекс заходів, згідно із затвердженим переліком змін № 4 відповідно до вимог чинного законодавства.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що при звільненні позивача у зв'язку з скороченням штатної чисельності працівників службовими особами Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області було грубо порушено чинне трудове законодавство України. Звільнення проведено до моменту введення в дію переліку змін № 4 до штатного розпису на 2016 рік Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, який і є підставою для скорочення чисельності штату відповідача.

Крім того, на вимогу суду представником відповідача було надано суду інформаційну довідку про працівників сектору оподаткування юридичних осіб Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівської області, серед яких ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та характеристики про вказаних працівників, датовані 26.07.2016 року (!!!). Тобто, такі були виготовлені вже після звільнення позивача.

Документів, які б свідчили про проведення відповідачем перед звільненням порівняльного аналізу кандидатур сектору оподаткування юридичних осіб Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівської області, які мають переважне право на залишення на посадах, суду надано не було.

Більше того, аналізуючи вказані додаткові докази, суд зазначає, що у позивача (на відміну від інших працівників) було переважне право на залишення на роботі.

Так, згідно долучених документів, у позивача наявний стаж в органах державної служби 30 років 08 місяців та 10 днів, з них в органах державної служби 30 років 03 місяці 10 днів. Слід зазначити, що позивач має найбільший стаж, в тому числі і в органах податкової служби зі всіх працівників сектору оподаткування юридичних осіб Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Крім того, на утриманні позивача перебуває четверо дітей - син ОСОБА_10, 1991 року народження, донька ОСОБА_11, 1992 року народження, донька ОСОБА_12, 2003 року народження та син ОСОБА_13, 2004 року народження, - двоє з яких малолітні.

Згідно наданої на вимогу суду характеристики № 8/13-15-1000 від 26.07.2016 року позивач зарекомендував себе як дисциплінований спеціаліст, який з відповідальністю ставиться до дорученої йому роботи. З повагою ставиться до співробітників та платників, дотримується належної культури спілкування, не допускає дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам держави чи податкової служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця, досконало володіє державною мовою.

В матеріалах справи наявні подяки та грамоти, якими нагороджений позивач, що додатково підтверджує його професійні якості та сумлінну працю.

З наявних у справі доказів не вбачається, що до позивача за час його роботи в Буській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області застосовувалися дисциплінарні стягнення чи висувалися зауваження до строків чи якості виконуваної роботи.

Підсумовуючи все наведене, суд зазначає про значні порушення трудового законодавства при проведенні звільнення позивача, зокрема, про недотримання відповідачем при винесенні оскарженого наказу вимог ст.ст. 42, 492 КЗпП України.

Також суд вважає за необхідне наголосити, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 ст. 40 КЗпП України, частини 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як зазначив позивач та свідчать матеріали справи, жодних посад позивачу у зв'язку із його скороченням не пропонувалося.

Вказане свідчить про протиправність дій начальника Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області при проведенні звільнення, а відтак і протиправність самого наказу № 30-О від 03.06.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, адже протиправні дії не можуть нести будь - яких правомірних наслідків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення ст. 19 Конституції України та ст. 2 КАС України відповідачем при прийнятті наказу № 30-О від 03.06.2016 року дотримані не були, що зумовило звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В супереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора інспектора сектору оподаткування юридичних осіб Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, як такого, що не має переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі, не доведено дотримання вимог ст.ст. 42, 492 КЗпП України.

Тому, наказ № 30-О від 03.06.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на попередньо займаній перед звільненням посаді.

Пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду трудових спорів" містить роз'яснення, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 30-О від 03.06.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, а також поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного державного ревізора - інспектора сектору оподаткування юридичних осіб Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як встановлено судом, тривалість вимушеного прогулу позивача склала 44 робочих днів, починаючи з 04.06.2016 року (з дня наступного за датою звільнення) по 08.08.2016 року включно (по день ухвалення рішення у справі).

Згідно довідки Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 2166/8/13-15/0500 від 14.07.2016 року розмір середньоденного заробітку позивача становив 185,62 грн., відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.06.2016 року по 08.08.2016 року складає 8167,28 грн. (44 робочі дні х 185,62 = 8167,28 грн.). Тому, саме ця сума підлягає стягненню з Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області в користь ОСОБА_1

Відповідно до ст. 256 КАС України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання постанови в частині поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць, а саме 3712,40 грн.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до правил ст. 94 КАС України та Закону України "Про судовий збір", судовий збір у даній справі не сплачується.

Керуючись ст. ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 30-О від 03.06.2016 року про звільнення.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора - інспектора сектору оподаткування юридичних осіб Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Стягнути з Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (, що знаходиться за адресою: 80500, Львівська область, м. Буськ, пл. 900-річчя Буська, 1) в користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8167 (вісім тисяч сто шістдесят сім) гривень 28 коп.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в сумі 3712 (три тисячі сімсот дванадцять) гривень 40 коп. підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 15.08.2016 року.

Суддя Потабенко В.А.