Справа № 185/736/16-а (2-а/185/43/16)
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2016 рокусправа № 185/736/16-а (2-а/185/43/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року

у справі №185/736/16-а (2-а/185/43/16)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області

про визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, в якому просив визнати неправомірними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області щодо відмови йому у виконанні судового рішення та у перерахунку коштів з державного бюджету; зобов'язати відповідача перерахувати з державного бюджету на його рахунок кошти стягнуті за рішенням суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області повернуло йому виконавчий лист з відмовою у виконанні рішення Київського районного суду м. Донецька від 14 серпня 2013 року про стягнення з управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради, за рахунок коштів Державного бюджету України, щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік в сумі 4415,00 грн. Позивач вважає такі дії неправомірними.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми пунктів 9 та 24 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі Постанова №845), а також тим, що боржник за виконавчим документом не перебуває на обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Донецькій області, оскільки його не було переміщено на територію, що підконтрольна органам державної влади.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення обставинам справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким визнати дії відповідача незаконними; зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області прийняти виконавчий лист та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 4415,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач та суд безпідставно посилаються на норми, які регулюють порядок стягнення грошових коштів з рахунків боржників, тоді як виконавчий лист передбачає стягнення грошових коштів у розмірі 4415,00 грн. з Державного бюджету України.

Вважає, що відповідачем та судом порушено норми статей 19, 21 Конституції України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», статей 7, 14 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області подало письмові заперечення, у яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, постанову суду - без змін, як законну та обґрунтовану.

Зазначає, що боржник - управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Донецьку ради не здійснило переміщення на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не відкрило рахунки в органах казначейської служби України за місцем переміщення.

Також вказує на те, що Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників передбачає направлення запитів до боржника з метою встановлення обставин, що унеможливлюють виконання рішення, про часткове або повне виконання рішення, про скасування чи відстрочення виконання рішення, тощо, що на цей час не можливо здійснити у зв'язку із відсутністю боржника на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Згідно з Тимчасовим порядком фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595, казначейське обслуговування установ, які знаходяться на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади або переміщення на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Сторони та їх представники до суду не прибули, про час та місце судового розгляду справи належним чином повідомлені.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 13 листопада 2013 року, на підставі постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2011 року, з урахуванням додаткової постанови від 14 серпня 2013 року та ухвали про виправлення описки від 16 жовтня 2013 року, Київським районним судом м. Донецька видано виконавчий лист № 2а-46/11 про стягнення з управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Донецьку ради за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік у розмірі 4415,00 грн. Згідно з записами, що містяться у названому виконавчому документі, виконавчий лист направлено на виконання до відділу Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у місті Донецьку. У кінці липня 2014 року, на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист повернуто стягувачеві.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 поновлено строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа №2а-46/11 з тих підстав, що стягувач був позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання, у зв'язку з проведенням у м. Донецьку антитерористичної операції.

За станом на 30 листопада 2015 року позивач звернувся до Державної казначейської служби України з приводу виконання названого виконавчого листа.

З метою формування документів відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, Державна казначейська служба України Листом від 30 листопада 2015 року №510/3739-30279 направила на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області оригінал виконавчого листа з доданими документами (а.с.23).

Листом від 23 грудня 2015 року №15-08/3316 Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області повернуло без виконання рішення суду від 14 серпня 2013 року у справі №2а-46/11 разом з виконавчим листом від 13 листопада 2013 року. Підставою для повернення стало те, що управління праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Донецьку ради, як боржник по справі, не перебуває на обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Донецькій області.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон №1697-VII).

Відповідно до статті 3 названого Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача. У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Зі змісту виконавчого документу убачається, що стягнення грошових коштів повинно бути здійснено за рахунок коштів Державного бюджету України. Доказів та пояснень стосовно того, боржник не відносився до системи територіальних органів Міністерства соціального захисту населення (соціальної політики України), відповідач не надав.

Таким чином, відповідно до норм статті 3 Закону №1697-VII право на повернення позивачу поданих останнім документів належить центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Зазначені висновки також підтверджуються змістом листа Державної казначейської служби України від 30 листопада 2015 року №5-10/3739-30279, згідно якого виконавчий документ позивача було направлено територіальному органу Державної казначейської служби, а саме Головному управлінню Державної казначейської служби України у Донецькій області «з метою оформлення документів».

На підставі зазначеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії відповідача стосовно повернення ОСОБА_1 документів, зазначених у листі Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області від 23 грудня 2015 року №15-08/3316, здійснено без наявності підстав та повноважень, передбачених Конституцією України та законами України.

Посилання Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на норми Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників не приймаються судом до уваги з наступних підстав.

По-перше, відповідно до частин 1, 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

По-друге, в обґрунтування правомірності своїх дій відповідач послався на норми пункту 24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, у якому йдеться про стягнення коштів з рахунку боржника. В той же час, норми щодо безспірного списання коштів державного бюджету, про що йдеться у виконавчому листі, викладено у пунктах 35-40, 47-52 названого Порядку.

Посилання відповідача на Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 є безпідставним, оскільки вимог щодо казначейського обслуговування державних органів та установ позивач не заявляв.

Отже, вимоги позивача щодо визнання протиправними дій Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам пунктів 1, 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим підлягають задоволенню судом.

Висновки суду першої інстанції стосовно необґрунтованості названих вимог позивача спростовуються викладеним вище та не відповідають нормам статті 19 Конституції України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується вимог про покладення на відповідача обов'язку щодо перерахування коштів Державного бюджету, то вони заявлені без врахування наведених вище норм статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Виходячи з зазначеного, а також, приймаючи до уваги норми пункту 1 частини 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково, визнавши дії Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області щодо повернення ОСОБА_1 рішення суду від 14 серпня 2013 року у справі №2а-46/11 та виконавчого листа від 13 листопада 2013 року протиправними. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Викладене у апеляційній скарзі клопотання ОСОБА_1 про встановлення, згідно з статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України, контролю за виконанням судового рішення слід залишити без задоволення, оскільки обов'язку щодо вчинення конкретних дій судом на відповідача не покладено.

Керуючись статтями 196, 198, 202, 205, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області щодо повернення ОСОБА_1 рішення суду від 14 серпня 2013 року у справі №2а-46/11 та виконавчого листа від 13 листопада 2013 року протиправними.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Постанову суду в повному обсязі виготовлено 15.08.2016 року.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун