Справа № 804/2985/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Київ К/800/28080/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І.- головуючий, судді Ланченко Л.В., Пилипчук Н.Г.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Інспекція)

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2015

у справі № 804/2985/14

за позовом Інспекції

до товариства з обмеженою відповідальністю "СІ-АЛЬ" (далі - Товариство)

про стягнення заборгованості.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Інспекція звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила стягнути з рахунків Товариства грошові кошти у сумі 4101,14 грн. на погашення податкового боргу позивача.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2014 позов задоволено з посиланням на наявність у платника податкового обов'язку сплатити до бюджету самостійно узгоджену суму податкового зобов'язання із земельного податку з урахуванням пені.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено. Постанову мотивовано тим, що при визначенні обсягу податкового обов'язку Товариства позивачем не враховано факту зменшення платником задекларованого грошового зобов'язання за грудень 2012 року на 4611,72 грн. шляхом подання уточнюючої податкової декларації; також апеляційний суд зазначив про об'єктивну відсутність у платника обов'язку зі сплати земельного податку в силу припинення права користування відповідною земельною ділянкою.

У касаційній скарзі до Вищого адміністративного суду України Інспекція просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду зі спору як скасоване помилково. Мотивуючи касаційні вимоги, скаржник зазначає, що оспорювана сума податкового боргу виникла у зв'язку з несплатою відповідачем податкового зобов'язань за серпень 2012 року, тобто за період, за який платником не подавалася уточнююча податкова декларація.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, підставою для виникнення у відповідача податкового боргу в оспорюваній сумі став факт несплати Товариством податкового зобов'язання з земельного податку в розмірі 4611,72 грн., самостійно визначеного у податковій декларації за 2012 рік. Вказану суму податкового боргу було включено Інспекцією до податкової вимоги від 01.10.2012 № 984, яку вручено представнику відповідача 12.10.2012.

Приймаючи рішення про задоволення даного позову, суд першої інстанції керувався, зокрема, положеннями статті 36 Податкового кодексу України (далі - ПК).

Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

В силу пункту 36.3 статті 36 ПК податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

За змістом статей 37, 38 ПК податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв'язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, набуває статусу податкового боргу у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК.

Втім згідно з визначенням, наведеним у підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК, грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності

За правилами пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (пункт 270.1 статті 270 ПК).

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції додатково встановив, що право користування земельними ділянками, розташованими у м. Дніпропетровську по вул. Гаванській, 4, у відповідача припинилося у 2007 році за фактом відчуження об'єктів нерухомості, які знаходяться на цих ділянках. В силу вимог статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала будівлю, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вона - розміщена без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором і якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Наведена обставина цілком об'єктивно була розцінена апеляційним судом як така, що виключає наявність у Товариства прав та обов'язків землекористувача, у тому числі обов'язку сплачувати земельний податок.

Помилкове декларування платником грошових зобов'язань із земельного податку не породжує у Товариства обов'язку з їх сплати, позаяк таке декларування не є самостійним юридичним фактом, з якими закон пов'язує безумовне виникнення у платника податкового обов'язку. Обов'язковим елементом податкових правовідносин є, зокрема, об'єкт оподаткування, за відсутності якого обов'язок зі сплати податку не виникає.

Таким чином, відсутність у даних правовідносинах об'єкта справляння земельного податку (тобто земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні відповідача) виключає обов'язок Товариства з декларування та сплати земельного податку.

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність заявлених позовних вимог Інспекції.

Норми матеріального права застосовані апеляційним судом правильно, порушень процесуальних норм, що тягнуть зміну або скасування оскаржуваної постанови, касаційним судом не виявлено.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відхилити.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2015 у справі № 804/2985/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:Л.В. Ланченко
Н.Г. Пилипчук