Справа № 147/439/16-а
Суддя: Савченко С. М.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/439/16-а
Провадження № 2-а/147/12/16
ПОСТАНОВА

іменем України

02.08.2016 року смт.Тростянець.

Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Савченко С.М.,

секретаря Чудак Г.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Дудін Л.В.,

представника відповідача Пентюк О.В.,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення 3 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради від 09.12.2015 року щодо відмови у наданні у приватну власність земельної ділянки площею 0,16 га., яка знаходиться в АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням виконавчого комітету від 22.03.2013 року № 32 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок в АДРЕСА_1», вирішено оформити право приватної власності за нею в цілому на житловий будинок в АДРЕСА_1, та видати їй свідоцтво на право приватної власності на нього.

13.10.2015 вона звернулася до сесії Ободівської сільської ради Тростянецького району з заявою від 08.10.2015 в якій просила передати їй у приватну власність земельну ділянку, площею 0,16 га., яка знаходиться в с. Ободівка. Зазначеною земельною ділянкою вона користується з 1990 року по даний час, а на даний час бажає приватизувати її в порядку ст.ст. 118, 121 ЗК України.

Рішенням 3 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради від 09.12.2015 року №42-03/2015 року її заяву було залишено без задоволення до пред'явлення документів на право власності на житловий будинок.

Вважає, що відмова у наданні у приватну власність шляхом приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 до пред'явлення документів на право власності на житловий будинок є протиправною, оскільки суперечить нормам ЗК України.

Ухвалою суду від 26.04.2016 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 06.07.2016 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач, представник позивача, кожний окремо, позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що вищевказане рішення є законним.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, оскільки він зареєстрований в будинку, який будував і також має право на частку будинку та земельної ділянки.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, на адресу суду подала заяву, в якій просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки станом на 1991 рік в будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані всі члени нашої сім'ї.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є депутатами Ободівської сільської ради, кожний окремо пояснили, що при вирішенні заяви ОСОБА_1 вони враховували не тільки її інтереси, але й інтереси її бувшого чоловіка ОСОБА_4 в якого немає житла, вважаючи, що він також має право на житловий будинок, а значить і на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 статті 2 КАС України - до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 3 статті 2 КАС України - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2015 року ОСОБА_1, посилаючись на положення статей 118, 121 Земельного кодексу України, звернулася до сесії Ободівської сільської ради із заявою про передачу їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га, яка знаходиться в с. Ободівка по АДРЕСА_1 для обслуговування збудованого на ній житлового будинку та господарських будівель.

Рішенням 3 сесії 7 скликання від 09 грудня 2015 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення до моменту пред'явлення право установчих документів на будинок в АДРЕСА_1, а саме свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання щодо регулювання земельних відносин.

Статтею 59 вищевказаного закону передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Порядок передачі земель комунальної власності безоплатно у власність фізичних осіб передбачений в ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно ч. 1 ст. 118 ЗК Українигромадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ободівської сільської ради № 32 від 22.03.2013 вирішено: 1. Оформити за ОСОБА_1 право приватної власності в цілому на житловий будинок, що розташований за адресою: с. Ободівка, АДРЕСА_1, загальною площею 78,7 кв. м, житловою -55,10 кв. м, з господарськими будівлями, а саме: А - житловий будинок; а - веранда; а1 - веранда; Б - сарай; б - прибудований сарай. 2. Видати свідоцтво на право приватної (спільної, часткової) власності згідно п. 1.

13.10.2015 ОСОБА_1 звернулася до сесії Ободівської сільської ради Тростянецького району з заявою від 08.10.2015 в якій просила передати їй у приватну власність земельну ділянку, площею 0,16 га., яка знаходиться в с. Ободівка по АДРЕСА_1, де вона проживає з дочкою ОСОБА_6.

Рішенням 3 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради від 09.12.2015 року №42-03/2015 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення до пред'явлення документів на право власності на житловий будинок.

Третя особа ОСОБА_12 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно по запису в господарської книзі особовий рахунок НОМЕР_1 суспільна група господарства на 1991 рік значиться робочий двір, головою двору є ОСОБА_4, членами двору дружина ОСОБА_1, дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Позивач ОСОБА_1, представник відповідача та третя особа ОСОБА_4 визнають названі обставини.

Також позивач ОСОБА_1 не заперечує, що разом з чоловіком ОСОБА_4, шлюб з яким розірвано в 1995 році, вони будували будинок за вказаною адресою.

Третя особа ОСОБА_4 підставно вважає, що він має право на частку в житловому будинку з господарськими спорудами, оскільки він є головою двору та будував будинок, перебуваючи у шлюбі з позивачем.

Крім того, згідно змісту ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (1969 р.), чинного на час будівництва будинку, розташованого на даний час по АДРЕСА_1, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Доводи позивача про неможливість оформлення права власності на житловий будинок є помилковими з наступних підстав.

Законом України від 15 квітня 2014 року № 1212-VII внесені зміни до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Статтю 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № 18, ст. 141; 2014 р., № 12, ст. 178) доповнено частиною третьою такого змісту:

"3. Для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими об'єктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 5 серпня 1992 року вже був збудований, отже перешкод для його реєстрації не існує.

Позивач вважає, що вона має бути єдиним власником земельної ділянки на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_1.

Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Згідно з положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не оформлено.

Суд вважає, що позивач та третя особа вправі вирішувати питання про оформленню права власності на житловий будинок.

З огляду на наведене суд, вважає оскаржуване рішення сесії законним, оскільки задоволення заяви позивача у наданні у приватну власність земельної ділянки площею 0,16 га., яка знаходиться в АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у власність ОСОБА_1 призведе до порушення прав третьої особи ОСОБА_4 на частку житлового будинку та земельної ділянки.

У власності третьої особи ОСОБА_4 немає житлового будинку.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини вважаю, що прийняте відповідачем відносно позивача рішення є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, у задоволені позову необхідно відмовити.

На підставі статей 12, 88, 118, 120, 121, 122 ЗК України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та керуючись статтями 2, 9, 11, 41, 71, 72, 86, 94, 160-163, 167 КАС України,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення 3 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради від 09.12.2015 щодо відмови у наданні їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,16 га в АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, - відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Тростянецький районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: