Справа № 2а-12247/12/2670
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Київ К/800/22680/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними, скасування наказу в частині та зобов'язання поновити на посаді, за касаційною скаргою Генерального штабу Збройних Сил України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2012 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом, у якому після уточнення у листопаді 2012 року позовних вимог просив: визнати незаконними дії Генерального штабу Збройних Сил України щодо звільнення його з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України за скороченням чисельності штату працівників; скасувати наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 10 серпня 2012 року № 46 в частині звільнення його з роботи за скороченням чисельності штату працівників, як незаконний; зобов'язати Генеральний штаб Збройних Сил України поновити його на роботі і на державній службі та провести всі виплати з заробітної плати за вимушений прогул.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2013 року, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 10 серпня 2012 року № 46 в частині звільнення ОСОБА_4 із займаної посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Поновлено позивача на посаді начальника Відділу аналізу інформації Генерального штабу Збройних Сил України з 13 серпня 2012 року. Стягнуто з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у встановленому чинним законодавством розмірі по день фактичного поновлення на роботі. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на роботі з 13 серпня 2012 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник Генерального штабу Збройних Сил України, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2013 року і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 з 1 серпня 1973 року проходив службу в Збройних Силах.

Позивач є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення НОМЕР_1, видане 30 травня 1996 року, згідно якого він має на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 20 вересня 2010 року № 66 ОСОБА_4, помічника Міністра оборони України Управління організаційно-аналітичного забезпечення роботи Міністра оборони України (патронатна служба), обіймав цю посаду з 1 лютого 2008 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 грудня 1994 року № 804 після успішного проходження стажування призначено на посаду начальника Відділу аналізу інформації Генерального штабу Збройних Сил України за переведенням з Міністерства оборони України з 21 вересня 2010 року.

На підставі директиви Міністра оборони України від 23 квітня 2012 року № Д-322/1/5дск були внесені зміни до штату відповідача, згідно яких Відділ аналізу інформації Генерального штабу Збройних Сил України чисельністю 7 працівників (державних службовців) підлягав виключенню зі штату у повному складі в термін до 31 липня 2012 року. Відповідно до цієї ж директиви до складу Генерального штабу Збройних Сил України вводився Відділ інформаційно-аналітичного забезпечення чисельністю 7 працівників (державних службовців) в той же термін.

У періоди з 5 березня 2012 року по 30 квітня 2012 року включно, з 3 травня 2012 року по 31 травня 2012 року включно та з 6 липня 2012 року по 31 липня 2012 року включно позивач перебував на лікарняному.

Згідно листа Головного управління особового складу Генерального штабу Збройних Сил України від 30 жовтня 2012 року 2012 року № 6249/321/К ОСОБА_4 19 квітня 2012 року у ході телефонної розмови було повідомлено про проведення організаційних заходів у Генеральному штабі Збройних Сил України, а саме: виключення зі штату Відділу аналізу інформації Генерального штабу Збройних Сил України чисельністю 7 працівників. Водночас позивача повідомлено, що посади, які б відповідали його рівню освіти та напряму підготовки, та на які його можливо призначити, у Генеральному штабі Збройних Сил України відсутні. Також у цьому листі зазначено, що у першій половині травня 2012 року на мобільний телефон генерал-лейтенанта ОСОБА_6 позивачем був здійснений дзвінок, у ході якого його було повідомлено про проведення у Генеральному штабі Збройних Сил України зазначених вище організаційних заходів в термін до 31 липня 2012 року, та що посади, які б відповідали його рівню освіти та напряму підготовки, та на які його можливо призначити, у Генеральному штабі Збройних Сил України відсутні, тому він підлягає звільненню.

Як встановлено судами, письмово під розпис про наступне вивільнення ОСОБА_5 повідомлений не був. За доводами позивача про наступне вивільнення по телефону його не повідомляли, при цьому як його могли були повідомляти про зазначене 19 квітня 2012 року, якщо директива № Д-322/1/5дск Міністром оборони України прийнята 23 квітня 2012 року.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 липня 2012 року № 43 ОСОБА_4, начальника Відділу аналізу інформації Генерального штабу Збройних Сил України, на виконання директиви Міністра оборони України від 23 квітня 2012 року № Д-322/1/5дск звільнено з 1 серпня 2012 року з роботи за скороченням чисельності штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (пункт 2 наказу).

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 10 серпня 2012 року № 46 пункт 2 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу державних службовців) від 31 липня 2012 року № 43 стосовно звільнення ОСОБА_4, начальника Відділу аналізу інформації Генерального штабу Збройних Сил України, відмінено як нереалізований. У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю позивача під час щорічної відпустки продовжено відпустку на 41 календарний день та надано її з 1 червня по 13 липня 2012 року (пункти 1, 2 наказу). Пунктом 3 вказаного наказу ОСОБА_4 у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю під час щорічної відпустки продовжено відпустку на 8 календарних днів та надано її з 1 серпня по 8 серпня 2012 року з подальшим звільненням згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України за скороченням чисельності штату працівників та відповідно до директиви Міністра оборони України від 23 квітня 2012 року № Д-322/1/5/дск з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій дійшли висновку про протиправне звільнення позивача із займаної посади.

Так, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 вказаного Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У відповідності до положень частин 1-3 статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно зі статтею 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що ОСОБА_4 звільнено із займаної посади без дотримання вимог трудового законодавства, встановивши у справі, що відповідач, звільняючи позивача, не прийняв до уваги факту, що останній має статус учасника бойових дій, а тому має переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, навіть при наявності працівників з такою ж самою кваліфікацією. Також суди першої та апеляційної інстанцій урахували, що доказів вручення ОСОБА_4 письмового повідомлення про майбутнє вивільнення відповідачем не надано, як і того, що позивачеві пропонувалися інші посади та він від них відмовився, а також доказів, що відповідачем розглядалося питання переведення ОСОБА_4 на іншу роботу в Генеральному штабі Збройних Сил України та доказів неможливості

його переведення на будь-яку іншу посаду, відмітивши, що відповідачем не доведено і неможливість виконання позивачем роботи у новоствореному відділі.

За приписами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, суди попередніх інстанцій правомірно задовольнили позовні вимоги ОСОБА_4 щодо скасування наказу відповідача від 10 серпня 2012 року № 46 в частині його звільнення з роботи та про поновлення позивача

на займаній посаді із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Доводи, викладені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними, скасування наказу в частині та зобов'язання поновити на посаді - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.