Справа № 642/3846/16-а
Суддя: Лазарєв А. В.
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №642/3846/16-а
Провадження№2-а/642/128/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі:

головуючого Лазарєва А.В.,

секретаря Клименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова про визнання незаконним дій субєкта владних повноважень щодо виплати пенсії, -

ВСТАНОВИВ :

23 червня 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача, УПФУ в Ленінському районі м. Харкова, щодо припинення виплати йому пенсії державного службовця, призначеної постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 р. по справі №642/8153/14-а. Зобов»язати відповідача з 01 червня 2015 р. поновити йому виплату призначеної пенсії державного службовця, а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування адміністративного позову позивач ОСОБА_1 зазначив, що він перебуває на обліку в УПФУ у Ленінському районі м. Харкова та з 15.05.2014 р. отримував пенсію державного службовця у розмірі 70% від заробітної плати. Заробіток для обчислення пенсії складав 12180 гр.. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 р. по справі №642/8153/14-а УПФУ в Ленінському районі м. Харкова було зобов»язано здійснити йому, ОСОБА_1, перерахунок пенсії державного службовця з 15 травня 2014 р. з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 70% посадового окладу згідно довідки ТУ ДСАУ у Харківській області №497 від 12.08.2014 р. та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. Після призначення йому пенсії державного службовця він по теперішній час продовжує працювати в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова на посаді судді. Помітивши, що тривалий час відповідачем не виконуються вимоги зазначеної постанови, він у травні 2016 р. звернувся до УПФУ в Ленінському районі м. Харкова із заявою про надання інформації щодо нарахування та виплати йому пенсії державного службовця. Листом від 15.06.2016 р. УПФУ в Ленінському районі м. Харкова повідомило його про те, що з 01.04.2015 р. виплата пенсії йому була призупинена. В обґрунтування такого рішення відповідач зазначив, що Законом України від 02.03.2015 р. №213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» пенсії призначені відповідно до законодавства України у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсій в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», «Про статус народного депутата України» не виплачуються. З 01 квітня 2015 року йому припинено виплату пенсії. Жодних повідомлень про факт та підстави припинення виплати пенсії управлінням пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова йому не направлено. Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними, у зв»язку з чим він звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

12 липня 2016 р. відповідач надав суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав, та вказав, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 р. було встановлено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 р. по 31 грудня 2015 р., особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії, щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Державну службу», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсій, призначених відповідно до цього Закону, поновлюється. Тому з 01.04.2015 р. пенсія не виплачується.

У запереченнях звернуто увагу суду на те, що Законом України «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12.2015 р. були внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме в абзаці першому частини першої, у частині другій статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» слова «на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Крім того, відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12.2015 р. пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». У рішенні 26.12.2011 р. №20-рп/2011 Конституційний суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Вказана позиція конституційного суду узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, яка була висловлена в рішенні від 09.10.1979 р. в справі «Ері проти Ірландії», де було зазначено, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Позивач і представник відповідача у судове засідання не з»явилися, надавши клопотання з проханням розглянути справу за їх відсутністю.

Приймаючи до уваги, що сторони про слухання справи були повідомлені належним чином та надали письмові клопотання про розгляд справи без їх участі суд, керуючись п.2 ч.1 ст.128 КАС України, вирішив розглянути справу без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Позивач з 15 травня 2014 року перебуває на обліку в УПФУ в Ленінському районі м. Харкова та отримував пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивач працює суддею Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, посада якого згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відноситься до державної служби.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року (справа №642/8153/14-а) визнані неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії державного службовця з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 70% посадового окладу. Зобов»язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного службовця з 15 травня 2014 р. з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 70% посадового окладу згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України №497 від 12.08.2014 р. та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Дане судове рішення певний час виконувалось відповідачем, однак з 01 квітня 2015 р. відповідач зупинив виплату пенсії позивачу, як працюючому судді, з посиланням на Закон України від 02.03.2015 р. №213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення.

Листом від 15 червня 2016 р. за №156/М-10 на звернення ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова повідомило ОСОБА_1 про те, що на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 р. №642/8153/14-а йому в лютому проведено перерахунок пенсії з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 70% з 15.05.2014 р.. Сума заборгованості виплачена в квітні 2015 р.. Розмір пенсії з 15.05.2014 р. склав: травень 2014 - 7546,28 гр., червень 2014 - березень 2015 по 9490 гр.. З лютого 2015 року з його пенсії було утримано 15% ПДФЛО та 1,5% військовий збір. Нарахувати та виплачувати пенсію державного службовця на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 по справі №642/8153/14а з 01 квітня 2015 р. управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова не має права, оскільки Законом України від 02.03.2015 р. №213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» пенсії, призначені відповідно до законодавства України у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсій в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», «Про статус народного депутата України», не виплачуються.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-УІІ внесено зміни до ст.37 Закону України «Про державну службу» та ст.47 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Так в ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу» закріплено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 р. до 31 грудня 2015 р. особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.30 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/довічного утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії призначені відповідно до цієї статті не виплачуються.

Крім цього відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка чинна з 01.04.2015 р., тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1статті 30 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. В редакції Закону від 01.01.2016 року вказаний строк продовжено до 31.12.2016 р..

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. у разі неприйняття до 01.06.2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших. Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 р. не прийнятий, у зв»язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цим законом не призначаються. В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ін., пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

На підставі вказаних змін пенсійного законодавства ОСОБА_1 пенсія з 01.04.2015 р. не виплачується.

Не погодившись з відмовою в поновленні виплати пенсії позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено вище постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 р. (справа №642/8153/14-а) управління Пенсійного фонду Ленінського району м. Харкова було зобов»язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного службовця з 15 травня 2014 р. з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 70% посадового окладу згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №497 від 12.08.2014 р. та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Дана постанова набрала законної сили і певний час виконувалася, однак з 01 квітня 2015 р. управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова зупинило виплату пенсії ОСОБА_1, як працюючому судді, з посиланням на Закон України від 02.03.2015 р. №213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Відповідно до п.9 ст.129 Конституції України основним принципом судочинства являється обов»язковість рішень.

Частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з викладеного суд вважає, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 р. щодо призначення і виплати ОСОБА_1 пенсії державного службовця підлягає обов»язковому виконанню і не може бути скасована Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-УІІ або іншими законами, які були прийняті після набрання вказаною постановою суду законної сили і виконання даної постанови відповідачем.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 р. №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 р. №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 р. №19-рп/2004 ( справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01 грудня 2004 р. №20-рп/2004 ( справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. №8-рп/2005 ( справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст.22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні від 02 листопада 2004 р. №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що «верховенство права - це панування права у суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнути передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності». Складовою верховенства права є правова визначеність, яка, зокрема, знаходить свій вияв у принципі законних (легітимних) очікувань.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у пункті 23 рішення від 08.11.2005 р. «Кечко проти України», якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі умови, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть буди обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Також, відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, згідно якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст.72 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»зок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про необхідність захисту права позивача на отримання пенсії державного службовця шляхом визнання дій відповідача щодо відмови в поновленні виплати пенсії державного службовця, яка була призначена постановою суду і виплачувалася позивачу до змін пенсійного законодавства, неправомірними та зобов»язати відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1, що відповідає вимогам ст.11 КАС України.

Згідно наведених обставин, положень Конституційного Суду України та Європей- ського суду з прав людини, позбавлення права на отримання пенсії позивача, яка була призначена раніше, не відповідає вимогам Закону.

Виплата ОСОБА_1 пенсії державного службовця призначена за рішенням (постановою) суду, це рішення вищестоящим судом не скасовано, а тому у відповідності до положення п.9 ст.129 Конституції України підлягає обов»язковому виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що підлягають поновленню права та інтереси позивача шляхом відновлення виплати з 1 червня 2015 року йому пенсії державного службовця призначеної постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2016 р..

Оскільки пенсія державного службовця не виплачувалася позивачу з вини відповідача, а також з інших підстав суд ухвалою від 12 серпня 2016 р. поновив позивачу строки звернення до адміністративного суду.

За наведених підстав суд, задовольняючи позовні вимоги, постановляє постанову про визнання дій відповідача щодо припинення виплати позивачу призначеної за постановою суду пенсії державного службовця протиправними та зобов»язує відповідача поновити виплату позивачу вказаної пенсії державного службовця, починаючи з 01 червня 2015 р..

Заперечення відповідача проти позову суд вважає необґрунтованими.

Приймаючи до уваги, що судове рішення ухвалене на користь позивача, суд, керуючись ст.94 КАС України, стягує з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати за сплачений ним судовий збір при зверненні до суду у розмірі 551 гр. 21 коп., що підтверджується відповідною квитанцією ( а. с. 1).

Керуючись ст.ст. 19, 21,22, 46, 64, 68, 126, 129, 130 Конституції України, ст.ст. 2, 8- 10, 71, 86, 94, 102, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м. Харкова - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м. Харкова щодо припинення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії державного службовця призначеної постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2016 р. по справі №642/8153/14-а.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м. Харкові поновити виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначеної постановою Харківського апеляційного суду від 20 січня 2015 року по справі №642/8153/14а, з 01 червня 2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України в особі УДКСУ Ленінського (Холодно- гірського) району м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 551 гр. 21 коп., сплачені ним у відділенні №48 Харківського ГРУ ПАТ «Приватбанк» 22.06.2016 р. по квитанції №0.0.572499907.1 на рахунок УДКСУ в Ленінському (Холодногірському) районі м. Харкова.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя А.В. Лазарєв