Справа № 826/28226/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства “Київський річковий порт”

до

Києво-Святошинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про

визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 29 липня 2016 року замінено первинного відповідача його правонаступником - Києво-Святошинською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області (далі по тексту – Києво-Святошинська ОДПІ); представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив, на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ДПІ у в Обухівському районі провела камеральну перевірку з питань своєчасності сплати з плати за користування надрами ПАТ “Київський річковий порт”, за результатами якої складено відповідний акт від 03 грудня 2015 року №2671/1501/03150071 (далі по тексту – акт перевірки).

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 8 500,00 грн. з граничним терміном сплати 19 листопада 2012 року фактично сплачена 18 листопада 2015 року із затримкою 1094 дні;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 8 500,00 грн. з граничним терміном сплати 19 листопада 2012 року фактично сплачена 18 листопада 2015 року із затримкою 1094 дні;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 8 500,00 грн. з граничним терміном сплати 19 листопада 2012 року фактично сплачена 18 листопада 2015 року із затримкою 1094 дні;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 26 821,10 грн. з граничним терміном сплати 10 лютого 2014 року фактично сплачена 18 листопада 2015 року із затримкою 646 днів;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 26 821,10 грн. з граничним терміном сплати 10 лютого 2014 року фактично сплачена 18 листопада 2015 року із затримкою 646 днів;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 26 821,10 грн. з граничним терміном сплати 10 лютого 2014 року фактично сплачена 18 листопада 2015 року із затримкою 646 днів;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 2 639,75 грн. з граничним терміном сплати 19 лютого 2015 року фактично сплачена 18 листопада 2015 року із затримкою 272 дні;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 34 900,00 грн. з граничним терміном сплати 19 лютого 2015 року фактично сплачена 09 листопада 2015 року із затримкою 263 дні;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 59 335,00 грн. з граничним терміном сплати 19 лютого 2015 року фактично сплачена 05 листопада 2015 року із затримкою 259 днів;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 40 035,00 грн. з граничним терміном сплати 19 лютого 2015 року фактично сплачена 27 жовтня 2015 року із затримкою 250 днів;

сума самостійно визначеного податкового зобов’язання у розмірі 31 294,75 грн. з граничним терміном сплати 20 травня 2015 року фактично сплачена 18 листопада 2015 року із затримкою 181 день.

Позивач вважає протиправними дії з проведення камеральної перевірки, та відповідно, податкове повідомлення-рішення, оскільки при проведенні перевірки використано не тільки податкову звітність, а фактично проведено документальну перевірку; у свою чергу акт перевірки за наслідками незаконної перевірки не може бути підставою для прийняття рішення про застосування штрафних санкцій; крім того, перевірку проведену з порушенням строків, передбачених підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив про відповідність дій з проведення перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам Податкового кодексу України.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент проведення камеральної перевірки) визначає, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Таким чином, камеральна перевірка проводиться на підставі даних податкової звітності, відповідно, підстав для перевірки своєчасності сплати податку до бюджету в межах камеральної перевірки контролюючих орган не має правових підстав, оскільки це потребує використання інших даних, ніж зазначені у податковій звітності, та може бути предметом документальної перевірки відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України.

Як вбачається із акта перевірки, ДПІ в Обухівському районі проведено перевірку своєчасності сплати податкового зобов’язання з плата за користування надрами.

При цьому суд звертає увагу, що нормами Податкового кодексу України не передбачено проведення перевірки своєчасності сплати грошових зобов’язань у межах камеральної перевірки.

Під час проведення камеральної перевірки питання своєчасності сплати узгодженого грошового зобов’язання не досліджується. Перевірці підлягають виключно дані, зазначені у податкових деклараціях.

У своє чергу своєчасність сплати грошового зобов’язання може бути перевірена проведення документальної перевірки.

Таким чином, дії ДПІ в Обухівському районі щодо проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати з плати за користування надрами ПАТ “Київський річковий порт” вчинені не на підставі норм Податкового кодексу України, а тому протиправно, що є підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

В частині правомірності застосування штрафу за затримку на сплати суми грошового зобов’язання суд керується наступним.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов’язком визнається обов’язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов’язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов’язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пункт 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлює, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов’язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов’язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов’язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Наведені норми Податкового кодексу України вказують, що платник податку на прибуток зобов’язаний сплатити визначену ним суму податкового зобов’язання протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації; при цьому граничний строк сплати податкового зобов’язання з податку на прибуток відраховується від граничної дати подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 257.1 статті 257 Податкового кодексу України базовий (звітний) податковий період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Пункт 257.5 статті 257 Податкового кодексу України визначає, що сума податкових зобов’язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

Разом з тим, відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що вказані суми податкових зобов’язань позивач сплатив з порушенням встановленого строку, зокрема, відповідних платіжних доручень у справі не міститься.

Однак, суд звертає увагу, що будь-які докази несвоєчасної сплати ПАТ “Київський річковий порт” суми грошових зобов’язань, визначених чи розстрочених на підставі судових рішень, у справі відсутні; більше того, акт перевірки не містить посилань на судові рішення та порушення строків сплати визначеного ними грошового зобов’язання.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, що викладена у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, про те, що незаконна перевірка не створює правових наслідків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Києво-Святошинська ОДПІ не доведено правомірність та обґрунтованість дій по проведенню перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ “Київський річковий порт” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства “Київський річковий порт” задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області щодо проведення 03 грудня 2015 року камеральної перевірки з питань своєчасності сплати з плати за користування надрами Публічного акціонерного товариства “Київський річковий порт”.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства “Київський річковий порт” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 436,00 грн. (дві тисячі чотириста тридцять шість гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко