Справа № 826/27190/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2016 року № 826/27190/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач), в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.09.2015 № 1, вимогу від 29.09.2015 № Ф-15У та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 29.09.2015 № 15/26-55-17-01.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України та Закону при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено відсутність господарських взаємовідносин позивача з цукровими заводами, а сума коштів, що надійшла на рахунок позивача, є більшою від суми, що зазначена позивачем у відповідній податковій декларації. Крім того, представник відповідача посилався на заниження позивачем ЄСВ. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

29 вересня 2015 відповідачем, на підставі акта перевірки № 69/26-55-17-01- від 19.05.2015 та рішення ГУ ДФС у м. Києві № 2255/Д/26-15-10-08-16 від 06.08.2015, прийнято наступні оскаржувані акти індивідуальної дії, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу за порушення п.п. 44.1, 138.5, 138.8, 177.2, 177.4 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 4 376,22 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 3500,97 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 875,24 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15У, згідно якої, станом на 29.09.2015 за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 61 625,53 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 15/26-55-17-01, яким до позивача за несвоєчасну сплату єдиного внеску в сумі 61 625,53 грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 3 186,82 грн.

Як вбачається з акта перевірки та рішення про результати розгляду скарги, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на наступних обставинах.

ДПІ зазначає, що згідно даних податкової декларації за 2013 № позивачем отримано дохід в сумі 32344,33 грн, в той час як відповідно до банківських виписок позивачем отримано дохід (без ПДВ) в сумі 36 659,05 грн, внаслідок чого позивачем занижено дохід на 4 314 72 грн (36 659,05 - 32 344,33).

В частині віднесення позивачем до витрат суми в розмірі 16 867,82 грн., відповідач посилається на те, що з цукровими заводами, куди направлявся у відрядження позивач, останнім не здійснювалась господарська діяльність, внаслідок чого витрати на відрядження не пов'язані з господарською діяльністю ФОП.

Стосовно заниження позивачем соціального внеску, контролюючий орган посилається на те, що позивачем протягом 2013-2014 років єдиний внесок не нараховувався та не сплачувався, внаслідок чого контролюючим органом самостійно обраховано суму єдиного внеску, що підлягає сплаті.

Не погоджуючись з правомірністю зазначених вище доводів відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем не оспорюється правомірність та обґрунтованість доводів контролюючого органу з приводу заниження загального оподатковуваного доходу на суму 4314,72 грн, в т.ч. за 2013 рік в сумі 4314,72 грн.

Суд також погоджується з обґрунтованістю зазначених доводів відповідача, адже проаналізувавши шляхом додавання суми банківських виписок, які описані на ст. 11 акта перевірки, судом встановлено, що загальний оподатковуваний дохід позивача за 2013, дійсно становить 36659,05 грн, як то вірно зазначено суб'єктом владних повноважень.

Втім, суд не може погодитись з обґрунтованістю доводів контролюючого органу з приводу відсутності у позивача права на витрати в сумі 16 867,82 грн., враховуючи наступне.

Так, підставою для висновку контролюючого органу про завищення позивачем витрат в сумі 16867,82 грн., стало те, що дана сума витрат сформована ФОП на підставі документів, якими оформлювались відрядження позивача до цукрових заводів. А оскільки під час проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу встановлено, що позивач не здійснював господарської діяльності з цукровими заводами, то ДПІ дійшла висновку про безпідставність віднесення позивачем до витрат сум по відрядженням позивача до таких цукрових заводів.

Суд критично ставиться до зазначених доводів контролюючого органу, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2014 між позивачем (виконавець) і ТОВ «Т.А.У.Р.У.С.» (замовник) укладено договір № 1-Т про надання послуг, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику послуги з ведення пошуку споживачів, постачальників ниток для зшивання мішків, підготувати договори поставки/купівлі товару, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги на умовах цього договору.

На підтвердження належного виконання умов даного договору позивачем до матеріалів справи долучено копію належним чином оформленого акта здачі-приймання робіт (надання послуг) № 4 від 31.12.2014.

Як зазначив позивач та не було спростовано відповідачем, ФОП ОСОБА_1 найманих працівників не має, внаслідок чого виконавцем робіт за Договором №1-Т від20.01.2014р. з ТОВ «Т.А.У.Р.У.С.» був особисто позивач.

А оскільки суть робіт (послуг) за договором передбачає виїзд у відрядження на цукрові заводи з метою укладання договорів на постачання ниток, то суд відхиляє доводи контролюючого органу про те, що відповідно наданих на перевірку документів, із жодним з наведених у додатку до акту перевірки переліку цукрових заводів, куди направлявся ФОП ОСОБА_1 у відрядження, не здійснювалась господарська діяльність.

За таких обставин, оскільки відповідач передчасно та необґрунтовано дійшов висновку про відсутність у позивача права на віднесення до витрат суми в розмірі 16867,82 грн., то збільшення позивачу суми грошового зобов'язання в розмірі 3500,97 грн. по податку на доходи фізичних осіб не можна вважати правомірним, внаслідок чого ППР № є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15У, згідно якої, станом на 29.09.2015 за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 61 625,53 грн, суд зазначає наступне.

Як вбачається з акта перевірки та зазначено представником позивача в позовній заяві (а.с. 8 Том І), позивачем самостійно не проводилось за 2013-2014 роки нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування та до бюджету єдиний внесок самостійно не сплачувався, звітність щодо єдиного соціального внеску за 2013 рік не подавалася.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір і ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч. 3 ст. 7 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Як вбачається з акта перевірки, під час перевірки встановлено, що чистий дохід позивача за 2013 склав 5405,74 грн. (різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю). Чистий дохід позивача за 2014 рік склав 225 667,85 грн. (різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю).

Разом з тим, оскільки, як зазначено вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів контролюючого органу щодо відсутності у позивача права на витрати (на відрядження), а зазначені витрати, як свідчить акт перевірки, не брались відповідачем до уваги при обрахунку бази нарахування єдиного внеску, то вимогу про сплату недоїмки від 29.09.2015 № Ф-15У не можна вважати обґрунтованою та правомірною, внаслідок чого, на переконання суду, така вимога підлягає скасуванню.

Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягає визнанню протиправним та скасуванню, як таке, що є пов'язаним з вимогою від 29.09.2015 № Ф-15У, яка визнана судом протиправною.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 29.09.2015 № 1.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 29.09.2015 № Ф-15У

4. Визнати протиправним та скасувати та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 29.09.2015 № 15/26-55-17-01.

5. Стягнути судові витрати в сумі 691 (шістсот дев'яносто одна) грн. 89 коп. на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) шляхом їх безспірного списання з рахунків ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві, за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.Б. Федорчук