Справа № 674/794/14-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" серпня 2016 р. м. Київ К/800/6689/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Олексієнка М.М.,

Черпака Ю.К.,

провівши в порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою Управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно виплаченої пенсії у зв'язку із втратою годувальника,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області на постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області (далі - Управління) звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 надміру виплачену суму пенсії у розмірі 49 390,03 грн.

Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги Управління посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового - про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися судами в процесі її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2007 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано безвісно відсутнім.

На підставі вказаного рішення суду та заяви ОСОБА_4 від 28 квітня 2009 року Управлінням призначено пенсію по втраті годувальника.

Згідно з повідомленням Управління ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та отримує пенсію за місцем проживання.

На підставі вказаної інформації рішенням Управління від 19 вересня 2013 року № 11 ОСОБА_4 припинено виплату пенсії по втраті годувальника.

За таких обставин, позивач дійшов висновку, що пенсії по втраті годувальника за період з 28 квітня 2009 року по 30 вересня 2013 року в розмірі 49 390,03 грн. виплачена ОСОБА_4 безпідставно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про недоведеність факту зловживання ОСОБА_4 під час звернення до Управління за призначенням пенсії по втраті годувальника, а також про відсутність її вини у поданні недостовірних даних.

Однак, вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Разом з цим, позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне старування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши пенсію, ОСОБА_4 набула право власності на неї, та їй як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на виплачену Управлінням пенсію у розмірі 49 390,03 грн. та стягнення цієї суми з неї, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 вересня 2015 року (справа № 21-2209а15), яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов`язковою для всіх судів України.

Оскільки між даними особами склалися відносини, що стосуються стягнення надміру виплаченої пенсії, що регулюються цивільним законодавством, то такі повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, прийняті у справі рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 157, 222, 228, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року скасувати.

Провадження у справі в порядку адміністративного судочинства закрити.

Роз'яснити Управлінню Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області про право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

М.М. Олексієнко

Ю.К. Черпак