Справа № 263/8338/16-а
Суддя: Шатілова Л. Г.
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Шатілова Л.Г., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобов'язанням зобов'язання вчинити певні дії, зазначивши, що постановою Харківського апеляційного суду від 09.12.2014 року по справі № 263/4732/14-а її адміністративний позов до УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести призначення пенсії було задоволено частково, визнано протиправними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком, скасовано рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області №31 від 17.03.2014 року про відмову їй у призначенні пенсії та зобов'язано УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області повторно розглянути подані 03.03.2014 року нею в особі представника - ОСОБА_3 документи для призначення та виплати пенсії за віком з урахуванням висновків суду. На виконання вищевказаної постанови, 10.06.2016 року на адресу її представника надійшов лист відповідача № 60/Л-19-01-02 від 25.05.2016 року, а також копія рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про відмову у призначенні їй пенсії за віком, обґрунтовану тим, що нею не надано документ, що підтверджує місце її проживання (реєстрації) в Україні у встановлений законом термін, хоча з листа відповідача № 60/Л-19-01-02 від 25.05.2016 року вбачається, що останньому відомо про те, що вона знята з реєстрації 05.11.2002 року та постійно проживає за кордоном, тому фізично не може надати такий документ. Вважає, що рішенням відповідача було обмежено її конституційне право на отримання пенсії, тому вона була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати неправомірним та скасувати рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області № 210 від 20.11.2015 року про відмову у призначенні їй пенсії за віком та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за віком.

Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на позов, з яких вбачається, що 03.03.2014 року ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, звернулася з заявою до управління про призначення їй пенсії за віком. Рішенням № 31 від 17.03.2014 року їй було відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з порушенням порядку подання документів та відсутністю документа, що підтверджує місце проживання (реєстрації) на території України. Згідно постанови Харківського апеляційного суду від 09.12.2014 року по справі № 263/4732/14-а, подані ОСОБА_2 документи були переглянуті повторно. Відповідно наданої довідки було встановлено, що позивачка знята з реєстрації 05.11.2002 року та постійно проживає за кордоном. Листом № 20288/03 від 31.07.2015 року представник позивачки був повідомлений про повторний перегляд наданих документів та його висновки, а також було надано термін для подання документів, відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою КМУ № 22-1 від 25.11.2005 року. Враховуючи, що позивачкою так і не були надані документи, що підтверджують її місце проживання (реєстрації) в Україні, 20.11.2015 року управлінням було винесено рішення № 210 про відмову у призначенні пенсії за віком. За таких обставин, вважають, що УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя діяло згідно чинного законодавства, а тому у задоволенні позову просили відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 працювала на території України та проживала за адресою: АДРЕСА_1, але з 05.11.2002 року була знята з реєстрації місця проживання. На даний час позивачка проживає у Сполучених Штатах Америки, як громадянка України, за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням № 31 від 17.03.2014 року їй було відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з порушенням порядку подання документів та відсутністю документа, що підтверджує місце проживання (реєстрації) на території України.

Постановою Харківського апеляційного суду від 09.12.2014 року по справі № 263/4732/14-а адміністративний позов ОСОБА_2 до УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести призначення пенсії було задоволено частково, визнано протиправними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком, скасовано рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області №31 від 17.03.2014 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії та зобов'язано УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області повторно розглянути подані 03.03.2014 року ОСОБА_2, в особі представника - ОСОБА_3, документи для призначення та виплати пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

На виконання вищевказаної постанови суду документи позивачки для призначення та виплати пенсії за віком були переглянуті, в результаті чого рішенням УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області № 210 від 20.11.2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв'язку з тим, що нею не надано документ, що підтверджує місце її проживання (реєстрації) в Україні у встановлений законом термін.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України № 22-1 від 25.11.2005 р., заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Пунктом 4 цього порядку встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

При цьому пункт 5 зазначеного вище Порядку, передбачає, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, пенсії. Також цим пунктом встановлено, що у разі, якщо до заяви про призначення, додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо документи, які необхідно подати додатково, протягом трьох місяців не подані, пенсія призначається, відновлюється за наявними документами.

Пунктом 4 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбаченому цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічне положення викладено у частині другій статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно частин третьої та четвертої цієї статті пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Однак, Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 року визначив, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для обмеження.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення по справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивачка, як громадянка України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для призначення пенсії відповідач зобов'язаний призначити та здійснювати виплату пенсії позивачці.

Виходячи з правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивачки ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 8, 19, 22, 24, 46, 64 Конституції України ст.ст. 8, 94, 128, 158, 161, 162, 163 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України від «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області № 210 від 20.11.2015 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з 02.01.2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання її копії..

Суддя Л.Г. Шатілова