Справа № 825/410/16
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року Чернігів Справа № 825/410/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Поліщук Л.О.,

за участі секретаря Скугоревої Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, без фіксації судового засідання, в порядку ч.1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання дій, бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, в якому, враховуючи уточнення, просить:

- визнати протиправними дії Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ в не проведенні ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні та безпідставного зменшення розміру грошового забезпечення в період проходження служби, зокрема січень-листопад 2014 року та січень-жовтень 2015 року;

- визнати бездіяльність УМВС України в Чернігівській області стосовно контролю за застосуванням нормативно-правових актів, пов'язаних з правовим і соціальним захистом;

- стягнути з Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 безпідставно зменшену премію за січень-листопад 2014 року та січень-жовтень 2015 року в розмірі 8571 гривень 89 копійок;

- стягнути з Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 не виплачену матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2014 рік та 2015 рік на підставі поданого рапорту в розмірі 10879 гривень 24 копійки;

- стягнути на користь ОСОБА_1 безпідставно не нараховану і не виплачену надбавку до грошового забезпечення як «вислуга років» за січень-листопад 2014 року в розмірі 780 грн.00 коп.;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 гривен.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно довідки Семенівського РВ УМВС в Чернігівській області № 7334 від 12.11.2014 позивач за час проходження служби до дисциплінарної відповідальності не притягувався і тому вважає незаконним зменшення розміру нарахування щомісячної премії. Максимальний розмір премії у 2014 році складав 112% , в 2015 році 119% від посадового окладу. Тому позивач просить суд стягнути на його користь різницю між максимально нарахованою сумою премії та іншими сумами премії, які були безпідставно занижені. 03.07.2015 позивач подав вмотивований рапорт про надання йому матеріальної допомоги та допомоги на оздоровлення, що підтверджується як копією самого рапорту так і копією опису вкладення до листа, яке було відправлене до відповідача по справі Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ, де зазначено, що листом були відправлені рапорти на отримання матеріальної допомоги та допомоги на оздоровлення. На момент подачі адміністративного позову розрахунок з позивачем проведений не був, тому позивач просить суд стягнути на її користь матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік в розмірі 2719 грн. 81 коп. (місячне грошове забезпечення, в липні-серпні 2015 року) та допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірі 2719 грн. 81 коп. А також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік в розмірі 2719 грн. 81 коп. та допомогу на оздоровлення за. 2015 рік в розмірі 2719 грн 81 коп. Згідно п. 2-4.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ № 499 від 31.12.2007 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах, затверджених додатком 29 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу". Всупеч законодавству в 2014 році, згідно щомісячних листів нарахування грошового забезпечення, позивачу взагалі вислуга років не нараховувалась. Згідно копії витягу з наказу №380 о/с від 09.10.2015 вислуга років на день звільнення, тобто на 05.10.2015 рік, в пільговому обчисленні складає 05 років 09 місяців 12 днів. Згідно Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ № 499 розмір надбавки за вислуги років складає 10% від посадового окладу. Посадовий оклад в 2014 році складав 750 гривень, тому щомісячна надбавка повинна складати 75 грн., всього 780 грн. 00 копійок.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення проти адміністративного позову.

Представник Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви та заперечень на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.06.2012 прийнято на службу до органів внутрішніх справ України.

09.10.2015 слідчого СВ Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України на підставі пункту 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням).

Даючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Порядок проходження служби в ОВС України та виплата грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу на час проходження служби в ОВС України регулюється Законом України «Про міліцію», Постановою КМ України № 114 «Про затвердження Положення про проходженням служби рядовим та начальницьким складом ОВС України», Наказом МВС України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», Постановою КМ України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Щодо позовної вимоги про стягнення з Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 безпідставно зменшену премію за січень-листопад 2014 року та січень-жовтень 2015 року в розмірі 8571 гривень 89 копійок суд зазначає наступне.

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (далі - Постанова №1294) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ (п.2 Постанови №1294).

Частиною другою пункту 5 Постанови №1294 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499) (чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції №499 грошове забезпечення осіб рядового начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Підпунктом 2.16.1 пункту 2.16 Інструкції №499 встановлено, що преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення; індивідуальні розміри премії не обмежуються максимальними розмірами та встановлюються за рішенням керівника підрозділу в межах фонду преміювання. Індивідуальні розміри премії не обмежуються максимальними розмірами та встановлюються за рішенням керівника підрозділу в межах фонду преміювання.

За змістом підпунктами 2.16.2 - 2.16.4 пунктами 2.16 Інструкції №499 преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до положення про преміювання, розробленого з метою визначення порядку матеріального заохочення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, з урахуванням специфіки та особливостей виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасності і точності виконання рішень державних органів та розпоряджень і вказівок керівників підрозділів; зменшення розміру премії, позбавлення її проводяться відповідно до положення про преміювання; виплата премії за минулий місяць проводиться в поточному місяці разом з виплатою грошового забезпечення.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку. що преміювання є виключним правом начальника органу внутрішніх справи та застосовується до співробітників відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Крім того, суд звертає увагу, що премія є додатковим видом грошового забезпечення, що не має постійного характеру. Законодавство України не містить порядку розрахунку розміру премії (залежно від посади, вислуги років, спеціального звання, тощо), оскільки виплачується за рішенням керівника щодо кожного окремого співробітника та виключно в межах фонду преміювання.

Довідками Семенівського РВ УМВС України підтверджується те, що позивачу премії нараховувалися щомісячно у встановлених начальником органу розмірах і виплати премій здійснювалася своєчасно (а.с.83-84).

Таким чином, вищевказана позовна вимога задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 не виплачену матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2014 рік та 2015 рік на підставі поданого рапорту в розмірі 10879 гривень 24 копійки суд зазначає.

Стосовно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення при щорічній основній відпустці необхідно зазначити, що згідно пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» право встановлювати усі види грошового забезпечення (у тому числі надбавку за виконання особливо важливих завдань) надано керівникам державних органів суворо в межах асигнувань, що виділяються на їх утримання. В межах виділених асигнувань, але у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці.

Згідно з підпунктами 2.17.2, 2.17.3, 2.17.5 пункту 2.17 Інструкції № 499:

- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань», особам рядового і начальницького складу надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати;

- допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа) отримувала на день виплати.

- фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Позивач за період з 2012 по 2015 матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань не отримував, оскільки не звертався з вмотивованими рапортами до керівництва районного відділу, що підтверджується довідкою Семенівського РВ УМВС у Чернігівській області від 30.05.2016 №1995/2016 (а.с.86).

Семенівський РВ УМВС у Чернігівській області, в свою чергу, є бюджетною установою і утримується за рахунок коштів, які надходять із загального фонду державного бюджету.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2012, 2013, 2014 та 2015 рік» передбачалося, що фактичні видатки на грошове забезпечення, включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу здійснювалися лише в межах фонду грошового забезпечення. Фонд оплати праці для Семенівського РВ УМВС у Чернігівській області у 2012-2015 роках не дозволяв здійснювати виплату матеріальної допомоги для оздоровлення всім особам рядового і начальницького складу, у тому числі і позивачу без подачі відповідного рапорту, що підтверджується Семенівського РВ УМВС у Чернігівській області від 30.05.2016 №1995/2016 (а.с.86).

Крім того, відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами (не мають права створювати не бюджетну заборгованість). Керівники органів внутрішніх справ та фінансові працівники несуть відповідальність за дотримання вимог бюджетного законодавства України в тому числі щодо оплати праці.

До того ж, суд звертає увагу, на те, що позивачем підтверджуючих відомостей щодо звернення з рапортами про надання допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення до керівництва районного відділу та отримання даним керівництвом відповідних рапортів суду не надано.

Оскільки, рапорти про надання допомоги позивачем не подавалися, то згідно із пунктом 5 Постанови № 1294 виплата матеріальної допомоги здійснюється в межах асигнувань, виділених на утримання державного органу.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.02.2015 по касаційній скарзі К/9991/15546/11.

Таким чином, вищевказана позовна вимога задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 безпідставно не нараховану і не виплачену надбавку до грошового забезпечення як «вислуга років» за січень-листопад 2014 року в розмірі 780 грн.00 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до підпунктом 2.4.1 пункту 2.4 Інструкції № 499 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах, затверджених додатком 29 до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу".

Підпунктом 2.4.2 пункту 2.4 Інструкції № 499 передбачено, що обчислення вислуги років для виплати надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ проводиться підрозділами кадрового забезпечення (за матеріалами особової справи особи рядового чи начальницького складу).

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 17.10.2014 № 301 о/с підтверджено вислуга років ОСОБА_1

Нарахування та виплата коштів позивачу за вислугу років здійснювалась після надходження вказаного наказу, що підтверджується довідками Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області від 09.08.2016 №2907.

Таким чином, вищевказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ в не проведенні ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні та безпідставного зменшення розміру грошового забезпечення в період проходження служби, зокрема січень-листопад 2014 року та січень-жовтень 2015 року суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, з урахуванням наведених норм та наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що Семенівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ діяло відповідно до норм чинного законодавства, у встановленому законодавством порядку, у спосіб та у межах наданих повноважень.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності УМВС України в Чернігівській області стосовно контролю за застосуванням нормативно-правових актів, пов'язаних з правовим і соціальним захистом суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» (який дів на час виникнення спірних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно із статтею 2 даного Закону основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень; участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань; виконання адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Таким чином, органи внутрішніх справ не здійснюють контроль за застосуванням нормативно-правових актів, пов'язаних з правовим і соціальним захистом.

Крім того, суд зазначає, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, завдання, які покладені на органи внутрішніх справ є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, вищевказана позовна вимога задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 гривен суд зазначає.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

В обґрунтування завданої моральної шкоди позивач зазначив, що у зв'язку зі звільненням погіршився його матеріальний стан. На утриманні позивача знаходиться малолітня дитина. На даний час позивач знаходиться постійно в стресовому стані, оскільки втратила можливість придбання для себе та своїх рідних ліки, одяг, продукти та предмети першої необхідності.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнена з органів внутрішніх справ України на підставі пункту 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням).

Таким чином, суд відмічає, що вмотивованого обґрунтування спричинення позивачу моральної шкоди останній не надав. Також позивач не обґрунтував розмір моральної шкоди, яку просив стягнути - 10000,00 грн. Відтак, суд відмовляє позивачу у стягненні моральної шкоди через відсутність її обґрунтування та не наданню суду належних доказів спричинення йому такої шкоди.

Отже, суд дійшов висновку, що обставини викладені у позовній заяві є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та рішення.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Поліщук