Справа № 381/2199/16-а
Суддя: Чернишова Є. Ю.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року

Приміщення суду за адресою: 08500, м. Фастів, вул. І.Ступака, 25

час прийняття постанови: 14:30 год.

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чернишової Є.Ю.

за участі: секретаря Момот А.С.;

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2;

представника відповідача Коханої О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи вимоги тим, що 25.03.2016 року він звернувся з заявою до відповідача щодо призначення йому державної соціальної допомоги, як інваліду з дитинства, однак листом № 689 від 29.04.2016 року йому було відмовлено в отриманні вказаної допомоги на підставі ст.1 Закону України «Про державну соціальну інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам». Як з'ясувалось, підставою відмови у призначені допомоги стало те, що довідка МСЕК про встановлення інвалідності видана іншою державою. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та безпідставними, оскільки його право на отримання державної соціальної допомоги як інваліду з дитинства підтверджується довідкою МСЕК № 047973, а офіційний перекладом вказаної довідки з вірменської мови на українську, з якої вбачається, що ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства 2 групи, інвалідність встановлена безстроково, тобто довічно. Даний факт також підтверджується випискою із історії хвороби, висновком про час настання інвалідності, висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу.

На підставі зазначеного просив визнати протиправними дії щодо відмови в призначенні соціальної допомоги як інваліду з дитинства та зобов'язати відповідача призначити йому державну соціальну допомогу як інваліду з дитинства, починаючи з дня звернення до відповідача, тобто з 25.03.2016 року, стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

В судовому засіданні представники позивача вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що 27.04.2016 року управлінням соціального захисту населення відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16.11.2000 року № 2109-111 відмовлено ОСОБА_4 в призначенні державної соціальної допомоги інваліду з дитинства та рекомендовано звернутися до лікарсько-консультативної комісії медичного закладу за місцем фактичного проживання або лікування для оформлення посильного листа для проходження медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) з метою встановлення групи інвалідності відповідно до чинного законодавства. Також зазначила, що довідка МСЕК № 047973 від 04.03.2004 року на ім'я ОСОБА_4 видана відділом медико-соціальної експертизи області Котайк Вірменії, але дана довідка має юрисдикцію тільки на території Вірменії, а тому вона є неналежним документом на території України. Вважає, що приймаючи рішення про відмову в призначенні державної соціальної допомоги інваліду з дитинства, відповідач діяв лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі зазначеного просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 є інвалідом дитинства 2 групи, перебуває на обліку в Фастівському об'єднаному УПФУ Київської області та отримує пенсію по втраті годувальника (а.с.24).

Згідно довідки № 1214, виданою Ставищенською ЦРЛ 22.09.2009 року, позивач перебуває на психіатричному обліку в психіатричному кабінеті з діагнозом F20, являється інвалідом ІІ групи з дитинства (а.с. 11).

Відповідно до виписки з історії хвороби № 1415, ОСОБА_5 був госпіталізований в КУ КОС «ОПНМО» 21.05.2013 року з діагнозом пропфшозофренія, параноїдальна форма, непереривно-прогредієнтний перебіг, галюцинатонний синдром, та виписаний 11.07.2013 року (а.с. 12).

Відповідно до виписки з історії хвороби № 2848, ОСОБА_5 був госпіталізований в КЗ КОР «ОПНМО» 03.10.2014 року з діагнозом шизофренія дебільної особистості, параноїдальна форма, непереривно-прогредієнтний перебіг, апато-абулічний тип дефекту, галюцинатонний синдром, та виписаний 10.11.2014 року (а.с. 13).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» (далі - Закон) інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", призначається за вибором інвалідів з дитинства (законних представників інвалідів з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей-інвалідів) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам". При цьому, якщо інвалід з дитинства або дитина-інвалід має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.

Скориставшись своїм правом на призначення державної соціальної допомоги, 25.03.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради з заявою про призначення йому такої допомоги.

Однак, листом № 689 від 29.04.2016 року Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради відмовило позивачу в призначені вказаної допомоги з посиланням на ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам».

Суд зазначає, що завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) даного рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" - означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" - означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" - означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоча і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення.

Проаналізувавши рішення відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд звертає увагу на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» (далі - Закон) та Порядком надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров'я України від 30.04.2002 р. № 226/293/169 (далі - Порядок).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 Закону заява про призначення державної соціальної допомоги подається інвалідом з дитинства до місцевої державної адміністрації за місцем проживання. До заяви про призначення державної соціальної допомоги повинні бути додані документи про вік і місце проживання інваліда з дитинства або дитини-інваліда, документи про місце проживання батьків, усиновителів, опікуна або піклувальника, який подав заяву, а також довідка медико-соціальної експертизи або медичний висновок, видані у встановленому порядку.

Відповідно до п. 2.4 Порядку, для призначення державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам подаються такі документи: заява про призначення усіх видів соціальної допомоги за формою, що затверджується наказом Мінпраці; паспорт або в разі його відсутності інший документ, що може засвідчувати особу, яка подає заяву; довідка про реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); оригінал та копія свідоцтва про народження дитини-інваліда; довідка з місця навчання із зазначенням факту перебування на повному державному утриманні; довідка про місце проживання інваліда з дитинства або дитини-інваліда чи копія паспорта інваліда з дитинства або дитини-інваліда з відомостями про місце проживання; довідка про місце проживання законного представника, який подав заяву, чи копія паспорта з відомостями про місце проживання.

Отже, чинним законодавством України встановлено вичерпний перелік документів, які подаються заявником для призначення державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем подані всі необхідні документи для призначення державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства.

Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що єдиною підставою відмови у призначенні допомоги стало те, що позивач підтверджує причину та групу інвалідності довідкою МСЕК, виданою Агенцією Медично-соціальної експертизи Міністерства соціального забезпечення Відділу медично-соціальної експертизи області Котайк, тобто іноземною державою.

Так, судом встановлено, що відповідно до довідки МСЕК № 047973, виданою Агенцією Медично-соціальної експертизи Міністерства соціального забезпечення Відділу медично-соціальної експертизи області Котайк з офіційним перекладом, ОСОБА_4 є інвалідом ІІ категорії з дитинства, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 10).

Визначаючи, чи може довідка МСЕК № 047973 бути належним та достатнім підтвердженням причини та групи інвалідності позивача, суд виходить з наступного.

Так, відповідно ст. 2 Закону України «Про міжнародні договори України» - міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб'єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов'язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо);

Статтею 1 Гаазької конвенції від 05.10.1961 року до якої Україна приєдналась на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року N 2933-III передбачено, що ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця.

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами, у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Згідно ст. 2 Конвенції, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Відповідач, в свою чергу, зазначила, що дія Гаазької конвенції поширюється тільки на офіційні документи, проте довідка МСЕК про встановлення групи інвалідності не включена в перелік офіційних документів.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на те, що за загальним правилом під поняттям «офіційний документ» розуміється інформація на матеріальному носієві, яка оформлена і засвідчена у встановленому порядку, це документ, який має юридичну силу.

В постанові від 9 липня 2015 р. (справа № 5-50кс15) Верховний суд України висловив свою позицію щодо ознак поняття офіційного документа зазначивши, що при встановленні ознак поняття офіційного документа слід керуватися такими критеріями: 1) документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; 2) зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та (або) обов'язків.

В даному випадку, довідка МСЕК № 047973, виданою уповноваженим органом - Агенцією Медично-соціальної експертизи Міністерства соціального забезпечення Відділу медично-соціальної експертизи області Котайк, посвідчена відповідною посадовою особою та скріплена печаткою. Крім того, ця довідка засвідчує певні юридичні факті - причину та групу інвалідності позивача, що спричиняє наслідки правового характеру. Така довідка діє у сфері судової юрисдикції держави, тому є офіційним документом в розумінні Гаазької конвенції від 05.10.1961 року.

Таким чином, безпідставність висновків відповідача про відсутність належного підтвердження причини та групи інвалідності позивача обумовлює безпідставність відмови у призначенні державної соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам».

Враховуючи вищенаведене та з урахуванням п. 3 ст. 2, ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не добросовісно.

Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Відповідно до ст.9 Закону та п.2.5. Порядку, державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.

Таким чином, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_4 державну соціальну допомогу інваліду з дитинства з дня звернення за її призначенням - з 25.03.2016 року.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн. з огляду на те, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 N 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, позивач не навів суду докази, які б підтвердили заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, не довів чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, у чому саме полягає вина заподіювача.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Представниками позивача під час розгляду справи взагалі не надавались будь-які пояснення з приводу заподіяння ОСОБА_4 моральних страждань, не надавались суду докази в обґрунтування заявлених вимог в цій частині, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст.94 КАС, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради на користь держави 551,20 грн. судового збору за вимоги немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради щодо відмови ОСОБА_4 у призначені державної соціальної допомоги інваліду з дитинства.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради призначити ОСОБА_4 державну соціальну допомогу інваліду з дитинства з дня звернення за її призначенням - з 25.03.2016 року.

У задоволені іншої частини позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради на користь держави 551,20 грн. судового збору.

Повний текст постанови виготовлений 12 серпня 2016 року.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Є.Ю.Чернишова