Справа № 802/965/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 серпня 2016 р. Справа № 802/965/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталя Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: Остачинської І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Гайсинської районної державної адміністрації, Відділу з питань Державної реєстрації Гайсинської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

04.07.2016 року Державна фінансова інспекція у Вінницькій області звернулася до суду з адміністративним позовом до Гайсинської районної державної адміністрації, Реєстраційної служби Гайсинського районного управління юстиції про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії.

З урахуванням поданої до суду 21.07.2016 року представником позивача заяви про уточнення позовних вимог, ухвалою суду від 06.07.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Гайсинської районної державної адміністрації, Відділу з питань Державної реєстрації Гайсинської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, вказали, що відповідно до доручення Державної фінансової інспекції України №25-18/1792 від 28.12.2012 року щодо виконання Плану організації підготовки проектів актів, необхідних для забезпечення реалізації Закону України від 06.09.20102 №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», схваленого на засіданні Кабінету Міністрів України 24.10.2012 року (доручення від 26.10.2012 року №41132/1-12), Держфінінспекцією проводяться відповідні заходи по реєстрації права власності (держави в особі Держфінінспекції України) на будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, які обліковуються на балансі та право власності на які не зареєстровано. Відповідно до інвентарної картки №304 обліку основних засобів в бюджетних установах станом на день звернення до суду на балансі Держфінінспекції рахується гаражна будівля, 1999 року випуску що розташована за адресою: вул. Першого Травня, 40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область. З метою виконання зазначених вимог Кабінету Міністрів України та оформлення всіх відповідних документів на споруду гаражу, Держфінінспекція листом від 12.12.2014 року №02-01-25-15/8170 звернулась до Гайсинської міської ради з листом щодо уточнення інформації про місце розташування гаражної споруди та повідомлення про власника земельної ділянки. Листом від 03.02.2015 року №03-08/03.17-169 Гайсинська міська рада повідомила Держфінінспекцію про те, що власником будівлі гаражу та користувачем земельної ділянки є Гайсинська районна рада.

В подальшому позивач із запитуваною інформацією щодо уточнення відомостей про місце розташування гаражної споруди та повідомлення про власника земельної ділянки, листом від 03.02.2015 року №02-01-25-15/558 звернувся до Гайсинської районної ради, від якої отримав відповідь від 05.03.2015 року №02-08-55 про неможливість надання запитуваної інформації в зв'язку з тим, що Гайсинська районна рада не є балансоутримувачем даного приміщення. Одночасно Держфінінспекцією було встановлено, що земельна ділянка на якій розташована будівля гаража, який є предметом судового спору, відповідно до рішення Гайсинської міської ради від 29.07.1998 року №187 в передана постійне користування Гайсинській районній державній адміністрації.

Листом від 01.09.2015 року №02-01-25-15/5052 позивач звернувся до Гайсинської районної державної адміністрації з проханням оформлення земельної ділянки та надання дозволу на розробку документації на земельну ділянку для обслуговування споруди гаража та узаконення будівництва останнього, на яку отримав відповідь від 21.09.2015 року №02-16-3023 про необхідність надання правовстановлюючих документів для подальшого вирішення спірного питання.

З огляду на викладене, з урахуванням того що Гайсинська РДА є балансоутримувачем вказаної споруди, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом в якому просив:

- зобов'язати Гайсинську районну державну адміністрацію надати Державній фінансовій інспекції у Вінницькій області дозвіл на оформлення земельної ділянки та дозвіл на розробку технічної документації на будівлю гаражу, загальною площею 18,3 кв. м., що розташована за адресою вул. Першого Травня, 40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, та визнати за Державною фінансовою інспекцією право власності на будівлю гаражу, загальною площею 18,3 кв. м., що розташована за адресою вул. Першого Травня, 40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область;

- зобов'язати Відділ з питань Державної реєстрації Гайсинської районної державної адміністрації зареєструвати за Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області право власності на будівлю гаражу загальною площею 18,3 кв. м., що розташована за адресою: вул. Першого Травня, 40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись завчасно та належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заперечення на позовну заяву, у яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 40-42.). 16.08.2016 року суду надано клопотання представника відповідача про проведення судового засідання без участі представника (а.с. 54).

Представник відповідача -2 у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Щодо вирішення адміністративної справи поклався на розсуд суду та просив справу розглядати за відсутності представника відповідача (а.с. 52-53).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.

На підставі доручення Державної фінансової інспекції України №25-18/1792 від 28.12.2012 року щодо виконання Плану організації підготовки проектів актів, необхідних для забезпечення реалізації Закону України від 06.09.20102 №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», схваленого на засіданні Кабінету Міністрів України 24.10.2012 року (доручення від 26.10.2012 року №41132/1-12), Держфінінспекцією проводяться відповідні заходи по реєстрації права власності (держави в особі Держфінінспекції України) на будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, які обліковуються на балансі та право власності на які не зареєстровано.

Згідно відомостей інвентарної картки №304 обліку основних засобів в бюджетних установах, на балансі Держфінінспекції у Вінницькій області рахується гаражна будівля, 1999 року випуску що розташована за адресою: вул. Першого Травня, 40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область (а.с. 8).

З метою оформлення документів на споруду гаражу, Держфінінспекція у Вінницькій області листом від 12.12.2014 року №02-01-25-15/8170 звернулась до Гайсинської міської ради з листом щодо уточнення інформації про місце розташування гаражної споруди та повідомлення про власника земельної ділянки (а.с. 9).

Листом від 03.02.2015 року №03-08/03.17-169 Гайсинська міська рада повідомила Держфінінспекцію у Вінницькій області про те, що власником будівлі гаражу та користувачем земельної ділянки є Гайсинська районна рада (а.с. 10).

В подальшому позивач із запитуваною інформацією щодо уточнення відомостей про місце розташування гаражної споруди та повідомлення про власника земельної ділянки, листом від 03.02.2015 року №02-01-25-15/558 звернувся до Гайсинської районної ради (а.с. 11), від якої отримав відповідь від 05.03.2015 року №02-08-55 про неможливість надання запитуваної інформації в зв'язку з тим, що Гайсинська районна рада не є балансоутримувачем даного приміщення (а.с. 12).

Судом встановлено, що земельна ділянка на якій розташована спірна будівля гаражу, відповідно до рішення Гайсинської міської ради від 29.07.1998 року №187 в передана постійне користування Гайсинській районній державній адміністрації, згідно Державного акту на право постійного користування землею від 09.09.1998 року №96 (а.с. 13).

Листом від 01.09.2015 року №02-01-25-15/5052 позивач звернувся до Гайсинської районної державної адміністрації щодо оформлення земельної ділянки та надання дозволу на розробку документації на земельну ділянку для обслуговування споруди гаражу та узаконення будівництва останнього (а.с. 7), на яку отримав відповідь від 21.09.2015 року №02-16-3023 про необхідність надання правовстановлюючих документів для подальшого вирішення спірного питання (а.с. 14).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею (земельні відносини) регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Згідно частини 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або у комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92 Земельного кодексу України).

Право постійного користування земельною ділянкою включає в себе дві правомочності, якими наділяється користувач земель державної чи комунальної власності уповноваженим органом власника земельної ділянки, а саме це право володіння і право користування відповідною земельною ділянкою.

Стаття 80 ЗК України визначає суб'єкти права власності на землю:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлений статтею 123 ЗК України. Так, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою надається відповідними органами місцевого самоврядування або органами виконавчої влади, які реалізують законні повноваження щодо передачі земельної ділянки комунальної чи державної власності.

Стаття 122 ЗК України містить вичерпний перелік органів місцевого самоврядування або виконавчої влади, які передають земельні ділянки відповідної форми власності у власність, оренду чи постійне користування.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства, земельна ділянка передана у постійне користування з метою здійснення законних повноважень райдержадміністрації без права розпоряджатися нею.

Крім того, статтею 12 ЗК України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин. Так частиною першою вказаної статті встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Таким чином, розпорядження землями в межах міста належить органу місцевого самоврядування, в даному випадку Гайсинській міській раді.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставним посилання позивача, в обґрунтування заявлених позовних вимог, на норми Закону України «Про місцеві державні адміністрації», якими визначаються обов'язки місцевої державної адміністрації, зокрема, щодо розпорядження землями державної власності відповідно до закону.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно.

Для визнання права власності на будівлю, яка самочинно збудована встановлюється ряд вимог і наявність згоди власника (користувача) земельної ділянки є обов'язковим. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 Цивільного кодексу України).

У поданих суду письмових запереченнях на адміністративний позов, Гайсинська районна державна адміністрація Вінницької області зауважила, що заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно (гараж), оскільки, таке будівництво здійснено без згоди власника землі, згоди користувача земельною ділянкою, без будь-яких установчих документів та без врахування інтересів інших осіб.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов'язання Гайсинську районну державну адміністрацію надати Державній фінансовій інспекції у Вінницькій області дозвіл на оформлення земельної ділянки та дозвіл на розробку технічної документації на будівлю гаражу, загальною площею 18,3 кв. м., що розташована за адресою вул. Першого Травня, 40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область та визнати за Державною фінансовою інспекцією право власності на будівлю гаражу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Відділ з питань Державної реєстрації Гайсинської районної державної адміністрації зареєструвати за Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області право власності на будівлю гаражу загальною площею 18,3 кв. м., що розташована за адресою: вул. Першого Травня, 40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, суд зазначає, наступне.

Відповідно до пункту 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, підставою для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об'єкт, є:

1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

2) витяг з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо такого об'єкта (у разі державної реєстрації права державної власності);

3) документ, що підтверджує факт перебування об'єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності);

4) документ, що підтверджує факт відсутності перебування об'єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що Державна фінансова інспекція у Вінницькій області до Відділу з питань Державної реєстрації Гайсинської РДА із зазначеним переліком документів для реєстрації права власності не зверталась, з огляду на що позовна вимога про зобов'язання Відділ з питань Державної реєстрації Гайсинської РДА зареєструвати за позивачем право власності на будівлю гаражу загальною площею 18,3 кв. м., що розташована за адресою: вул. Першого Травня, 40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область задоволенню не підлягає.

Інших обґрунтованих доводів, що свідчили б про порушення відповідачем вимог чинного законодавства та підтверджували правомірність позовних вимог позивачем суду не наведено.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії ); добросовісно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, встановлені фактичні обставини справи свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог, наданими доказами вимоги позивача не доводяться, відтак, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович