Справа № 22-а/0690/6811/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/6811/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації та Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі на постанову Олевського районного суду від 28 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації, Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У січні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила визнати неправомірними дії відповідачів щодо нарахування та виплати їй допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та підвищення до пенсії, передбачених ст.ст.37,39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Закону) та стягнути з відповідачів кошти: за ст.37 - з Управління праці та соціального захисту населення, за ст.39 - з Управління Пенсійного фонду. При цьому посилалася на те, що є "непрацюючою пенсіонеркою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи. "Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати у вказаний період виплачувались їй в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Олевського районного суду від 28 липня 2010 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь позивачки стягнуто 2074,6 грн. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва у розмірі 30% мінімальної заробітної плати щомісяця, передбаченої ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.01. по 31.12.2009 року. Дії відповідача щодо відмови у виплаті цих коштів визнані неправомірними. З Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі на користь позивачки стягнуто 6916,8 грн. підвищення до пенсії, передбаченого ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісяця, за період з 01.01. по 31.12.2009 року. Дії відповідача щодо відмови у виплаті цих коштів визнані неправомірними. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Кошти у розмірах, визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються. Апелянт також не вважає себе належним відповідачем у справі.

У поданій апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі також просить скасувати постанову. Апелянт посилається на те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також зазначає, що до Пенсійного фонду не надходять кошти з державного бюджету для надання пільг та компенсацій для постраждалих від Чорнобильської катастрофи і Пенсійний фонд не є розпорядником таких коштів.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд вважає, що скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є пенсіонеркою, має статус' потерпілої 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає у м.Олевську, віднесеному до зони посиленого радіологічного контролю (а.с.4-11).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні посиленого радіологічного контролю - 30% від мінімальної заробітної плати.

Всупереч вимог закону зазначена допомога виплачувалась позивачці в розмірі 1,60 грн. (а.с.6).

Частиною 2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на радіоактивно забрудненій території підвищуються у розмірах, визначених

ч.1 ст.39 Закону.

Проте, всупереч вимогам Закону за спірний період позивачці нараховувалось виплачувалось зазначене підвищення в розмірі 5,2 грн. щомісяця (а.с.9).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме ст.ст.37,39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, та правильно вирішив спір.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про пенсійне забезпечення виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

Крім того, відповідно до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року №1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року №8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечують своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, а отже, є відповідачами у-/ спорах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій.

Спосіб, у який відновлено порушені права позивачки, узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими п.п.1,4 ч.2 ст.162 КАС (в редакції на час ухвалення постанови).

Оскаржувану постанову ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, суд безпідставно стягнув з Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації судовий збір. Тому в цій частині постанова підлягає зміні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 195-198,201,205,207,212 КАС України,

суд

постановив:

Апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації та Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі відхилити.

Змінити постанову Олевського районного суду від 28 липня 2010 року. Виключити із резолютивної частини постанови пятий абзац.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: