Справа № 22-а/0690/3904/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/3904/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі, Державного Казначейства України на постанову Ружинського районного суду від 30 вересня 2009 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі, Державного Казначейства України про визнання неправомірними дій та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни,

встановив:

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила визнати неправомірними дії відповідачів щодо невиплати їй в повному обсязі надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, за 2007-2009 роки та стягнути на її користь вказану надбавку за спірний період в сумі 2541,14 грн.

Постановою Ружинського районного суду від 30 вересня 2009 року позов задоволено частково. Зобовязано Державне Казначейство України виділити та перерахувати Управлінню Пенсійного Фонду України в Ружинському районі кошти для виплати їх ОСОБА_3 як надбавки до пенсії дитині війни за період з 09.07.по 31.12.2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року. Зобовязано управління Пенсійного Фонду України в Ружинському районі провести перерахунок підвищення пенсії ОСОБА_3 за ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за період з 09.07. по 31.12.2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі порушує питання про скасування зазначеної постанови. Апелянт посилається на те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, що до Пенсійного фонду не надходили кошти для проведення зазначених виплат, що Законом України „Про соціальний захист дітей війни не визначений розмір мінімальної пенсії за віком, з якого обчислюється підвищення, що він не є розпорядником цих коштів.

Державне Казначейство України також порушує питання про скасування зазначеної постанови, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи. Зокрема зазначає, що Казначейство не є розпорядником цих коштів.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі підлягає частковому задоволенню, а скарга Державного Казначейства України підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначено у ч.1 ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни (в редакції до 01.01.2008 року та після 22.05.2008 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі - Закону) мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Розміри прожиткового мінімуму на одну особу в 2008 році встановлені ст.58 Закону „Про Державний бюджет України на 2008 рік .

Положення ч.3 ст.28 Закону не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановленого іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Частиною 1 ст.8 Закону України „Про пенсійне забезпечення передбачено, що виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

Позивачка є пенсіонеркою, має статус дитини війни, підвищення пенсії отримала в розмірі меншому, ніж передбачено законом. Тому суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про обгрунтованість вимог позивачки.

Відповідно до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року №1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року №8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечують своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, а отже, є відповідачами у спорах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій. З огляду на викладене суд обгрунтовано визнав неправомірними дії саме зазначеного відповідача.

Проте, з огляду на наведене, суд безпідставно поклав на Державне Казначейство України обовязок виділити кошти для виплати їх позивачці. За таких обставин висновок суду про неправомірність дій зазначеного відповідача суперечить нормам матеріального права, що згідно п.4 ч.1 ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови та ухвалення в цій частині вимог нового судового рішення про відмову в позові.

Крім того, відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.99 КАС (в редакції на час ухвалення оскаржуваної постанови) за захистом своїх прав, свобод та інтересів особа може звернутися з адміністративним позовом до суду в межах річного строку з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_3 не зазначає час, коли їй стало відомо про порушення свого права. Тобто, на час подання позову строк звернення до суду щодо вимог до серпня 2008 року сплив.

Із змісту заперечення на позов вбачається, що відповідач не визнавав вимоги позивача, посилаючись на пропуск ним строку звернення до суду (а.с.19-20).

Згідно з ч.1 ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте суд на це уваги не звернув.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державного Казначейства України задоволити.

Скасувати постанову Ружинського районного суду від 30 вересня 2009 року в частині вимог до Державного Казначейства України, ухваливши в цій частині нову постанову.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до Державного Казначейства України про визнання неправомірними дій та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі задоволити частково.

Скасувати постанову Ружинського районного суду від 30 вересня 2009 року в частині вимог за 2007 рік до Пенсійного фонду України в Ружинському районі, ухваливши в цій частині нову постанову про відмову в позові за пропуском строку звернення до суду.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: