Справа № 265/4050/16-а
Суддя: Ковтуненко О. В.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/4050/16-а
Провадження №2-а/265/133/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко О.В.,

за участю секретаря Сагайдак Є.Л.

за участю

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

представника відповідача Василів О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання незаконним рішення про відмову у продовженні виплати щомісячної адресної допомоги та про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачи звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати незаконним рішення відповідача щодо відмови у продовженні виплати щомісячної адресної допомоги та зобов'язати відповідача поновити виплату такої допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та забезпечити її виплату з 05 травня 2016 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони є подружжям, мешкають за адресою: АДРЕСА_1, перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи. Ця обставина підтверджується довідками: № від 22.03.2016 для ОСОБА_1 та № від 22.03.2016 для ОСОБА_2 Щомісячна адресна допомога позивачам була призначена з 14 листопада 2015 року по 25 квітня 2016 року. 26 квітня 2016 року вони прийшли до УСЗН Лівобережного району міста Маріуполя для подачі заяв про продовження виплат, однак, через великі черги такі заяви вони подали тільки 04 травня 2016 року. 12 травня 2016 року у виплаті адресної допомоги було відмовлено, так як на довідках була відсутня відмітка ДМС щодо місця реєстрації проживання. Такі рішення відповідача позивачі вважають незаконними, так як Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 № 921-VIII внесені зміни до ст. 5 та 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», які виключили положення, що визначали повноваження територіальних підрозділів ДМС щодо проставлення у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки про реєстрацію місця проживання.

Представник відповідача у запереченні не погоджується з позовом, посилаючись на те, що Управління соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріуполя у питаннях, що стосується соціального захисту внутрішньо переміщених осіб, керується діючим законодавством. Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованої на лінії зіткнення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 (далі Порядок) територіальний підрозділ Державної міграційної служби у триденний строк після повідомлення внутрішньо переміщеною особою про фактичне місце проживання проводить перевірку наведених у довідці відповідних відомостей, проставляє у разі підтвердження таких відомостей на зворотному боці довідки відмітку про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці. Довідка не є дійсною без зазначення на її зворотному боці вказаної відмітки. Обумовленість такого правового регулювання підтверджується і тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантії дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 р. вказується, що для визначення відповідного порядку дій щодо реалізації положень Закону Уряд має у трьохмісячний термін прийняти відповідну постанову. Тільки постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 352, яка набила чинності 11.06.2016, до Порядку були внесені зміни, якими було скасовано необхідність проставлення на довідці відмітки ДМС. Посилаючись на те, що до 11 червня 2016 року Порядок вимагам такої відмітки, рішенням відповідача відмовлено позивачам у призначенні грошової допомоги, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Судом встановлено, що позивачі перебувають на обліку як особи, переміщені з території України, де тимчасово не діють органи влади України, що підтверджується довідками: № від 22.03.2016 для ОСОБА_1 та № від 22.03.2016 для ОСОБА_2 З вказаних довідок та копій паспортів позивача вбачається, що позивачі перемістилися з такої території та до цього часу постійно проживали за адресою: АДРЕСА_2.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, передбачає надання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців (п. 1 Порядку).

На заяву від 04 травня 2016 року про виплату щомісячної адресної допомоги позивачі отримали рішення від 12 травня 2016 року про відмову в наданні допомоги переміщеним особам на проживання, в якому зазначено, що їм не призначено щомісячну адресну допомогу відповідно до заяви від 04.05.2016 через відсутність на зворотному боці довідки про взяття на облік відмітки про реєстрацію місця проживання.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частина 1 статті 12 Закону надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Отже, з часу набрання чинності цим Законом, а саме з 13.01.2016 року, проставляння територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Такий висновок також випливає з того, що внесенням змін згідно із Законом України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», законодавець виключив п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону, норма якого передбачала обов'язок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців з'являтися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Доводи відповідача, викладені у письмових запереченнях проти позову, з приводу того що довідка не є дійсною без проставлення на її зворотному боці відмітки, не ґрунтуються на законі.

Крім того, слід взяти до уваги те, що п. 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено необхідність КМУ протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На час відмови відповідача в наданні позивачам адресної грошової допомоги КМУ не було видано нормативно-правових актів, спрямованих на приведення їх у відповідність із внесеними до Закону змінами.

Тільки постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 352, яка набрала чинності 11.06.2016, до Порядку були внесені зміни, якими було скасовано необхідність проставлення на довідці відмітки ДМС.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади, та п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади.

Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

З огляду на принцип законності, пріоритет закону над підзаконними актами, посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на п. 7-1 Порядку через відсутність відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці довідки про взяття на облік, є таким, що не відповідає діючому законодавству.

При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що з урахуванням вимоги ст. 20 Закону, яка наголошує, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону, вважати наявність відмітки структурного підрозділу Державної міграційної служби України ознакою дійсності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є рішенням помилковим і таким, що прийнято в порушення чинного законодавства.

Суд приходить до висновку, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видана позивачам Управлінням соціального захисту населення, з огляду на ст. 4 Закону України діє безстроково, до того ж під час судового розгляду не встановлено обставин для скасування такої довідки з підстав, визначених ст. 12 Закону, а тому рішення відповідача, згідно якого позивачам було відмовлено у призначенні адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, є незаконним.

У судовому засіданні сторони підтвердили той факт, що з 04 липня 2016 року позивачам призначена до виплати щомісячна адресна допомога, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 04 травня 2016 року по 03 липня 2016 року включно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України суд вважає необхідним допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межа суми за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158-163 КАС України

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання незаконним рішення про відмову у продовженні виплати щомісячної адресної допомоги та про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 12 травня 2016 року про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за звернення від 04 травня 2016 року.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за період з 04 травня 2016 року по 03 липня 2016 року включно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати допомоги у межах суми за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У зв'язку із застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя