Справа № 22-а/0690/7356/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/7356/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на постанову Олевського районного суду від 5 серпня 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь недоплачені за період з 2008-2009 роки кошти, виплата яких передбачена ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначала, що не працює, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва у вказаний період на себе та на дітей отримувала в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Олевського районного суду від 5 серпня 2010 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь позивачки та двох неповнолітніх дітей стягнуто 6493 грн. 70 коп. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, передбаченої ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.02 по 31.12.2009 року. Дії відповідача визнані неправомірними.

У поданій апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року'за № 836 „Про виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Кошти у розмірах,визначених Законом, з Державного бюджету не фінансуються. Апелянт також не вважає себе належним відповідачем у справі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є потерпілою 4 категорії, у спірний період не працювала, проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення. Позивачка має на утриманні двоє малолітніх дітей: синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4-13).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення - 40% від мінімальної заробітної плати.

Всупереч вимог закону зазначена допомога виплачувалась позивачці в розмірі 2,10 грн. на її та на дітей (а.с.6).

За наведених обставин та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме ст.ст.37,39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Разом з тим, визначаючи спосіб, у який відновлено порушені права позивачки, суд не врахував, що він не узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими ст.162 КАС (в редакції на час ухвалення постанови) .

Крім того, суд помилково стягнув з Управління праці та соціального захисту населення на користь держави судовий збір.

Тому оскаржувана постанова підлягає зміні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 195-198,201,205,207,212 КАС України,

суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації задоволити частково.

Змінити постанову Олевського районного суду від 5 серпня 2010 року .

Третій абзац постанови викласти в наступній редакції. Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_3 допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, передбачену ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісяця за період з 01.02.2009 року по 01.01.2010 року на її та на двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Виключити із резолютивної частини постанови четвертий абзац.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: