Справа № 820/1847/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 р.Справа № 820/1847/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Філатова Ю.М. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

представника позивача - Савіна О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СД-АГРО" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2016р. по справі №820/1847/16

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "СД-АГРО"

до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Старт"

про визнання протиправними та скасування розпоряджень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СД-АГРО", звернувся до суду із адміністративним позовом до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати розпорядження Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області № 35 від 10.02.2016р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) СТОВ "СТАРТ", № 36 від 10.02.2016р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) СТОВ "СТАРТ", № 37 від 10.02.2016 р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) СТОВ "СТАРТ", № 38 від 10.02.2016 р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) СТОВ "СТАРТ", № 40 від 10.02.2016 р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) СТОВ "СТАРТ".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані розпорядження відповідача винесені з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки вказані у розпорядженнях земельні ділянки належать позивачу на підставі договорів оренди земельної частки (паю), укладених між ТОВ "СД-АГРО" та Ізюмською РДА. Вказані договори є чинними, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2016 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі у справі в якості третьої особи Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Старт".

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, без належного дослідження матеріалів та належної оцінки доказів, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про правомірність оскаржуваних розпоряджень. Зазначив, що оскільки укладені між ТОВ "СД-АГРО" та Ізюмською РДА договори оренди землі були підписані сторонами, скріплені печатками, а отже вважаються укладеними належним чином, оскільки моментом укладання договору є не його державна реєстрація, а саме підписання договору сторонами, що узгоджується з правовою позицією Верховного суду України від 19.02.2014 року по справі №6-162ц13, яка є обов'язковою для судів всіх інстанцій та юрисдикцій. Таким чином, відповідач не мав правових підстав для надання СТОВ "СТАРТ" дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно оскаржуваних розпоряджень. Також зазначив, що судом першої інстанції не надано правової оцінки правомірності розпорядження № 38 від 10.02.2016 р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) СТОВ "СТАРТ", оскільки вказана земельна ділянка перебуває в приватній власності та належить ОСОБА_2.

Відповідач та третя особа правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористались.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів на підставі ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе розглянути справу без участі уповноважених представників відповідача та третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 30.01.2015 року між Ізюмською РДА (Орендодавець) та ТОВ "СД-АГРО" (Орендар) укладено чотири договори оренди земельної частки (паю), відповідно до умов яких Орендодавець надає, а Орендар приймає в оренду не витребувану земельну частку (пай) із земель реформованого КСП ім. Петровського:

- площею 5,2179 га, контур № 41, ділянка № 68, яка розташована на території Вірнопільської сільської ради;

- площею 3,9257 га, контур № 45/1, ділянка № 408, яка розташована на території Вірнопільської сільської ради;

- площею 5,8107 га, контур № 9, ділянка № 408, яка розташована на території Вірнопільської сільської ради;

- площею 8,7576 га, контур № 9, ділянка № 407, яка розташована на території Вірнопільської сільської ради.

Вищевказані земельні частки (паї) були передані позивачу відповідно до актів приймання-передачі земельної частки (паю), наявних в матеріалах справи.

В послідуючому, на підставі розпоряджень голови Ізюмської РДА від 10.02.2016 року №№35, 36, 37, 40 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) СТОВ "СТАРТ", на підставі відповідних звернень директора, надано СТОВ "СТАРТ" дозвіл на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для подальшої передачі в оренду невитребуваних земельних ділянок ріллі: № 408 площею 5,8107 га, № 408 площею 3,9257 га, № 407 площею 8,7576 га, № 68 площею 5,2179 га, із земель реформованого КСП ім. Петровського за межами населених пунктів на території Вірнопільської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач не погодився із правомірністю вказаних розпоряджень та звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та судовим розглядом не встановлено фактів, які права чи інтереси позивача порушені з огляду на те, що останній протягом тривалого часу не оформив у встановленому законодавством порядку право оренди земельних часток (паїв), а отже оскаржувані розпорядження голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області відповідають вимогам чинного законодавства, є такими, що видані на законних підставах та в межах наданих повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з ч. 1 ст.3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

На підставі вищевикладених правових норм, колегія суддів дійшла висновку про наявність у Ізюмської РДА повноважень щодо передачі в оренду для використання за цільовим призначенням невитребуваних земельних ділянок, у т.ч. щодо надання дозволів на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Позивачем під час розгляду справи не оскаржувався факт наявності у відповідача відповідних повноважень.

В обґрунтування вимог щодо незаконності оскаржуваних розпоряджень позивач посилається на відсутність у відповідача правових підстав для надання СТОВ "СТАРТ" дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для подальшої передачі в оренду невитребуваних земельних ділянок, через те, що вказані у розпорядженнях земельні ділянки вже перебувають на праві користування у позивача згідно укладених із Ізюмською РДА договорів.

Перевіряючи обґрунтованість, вказаних вимог колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією на час виникнення спірних правовідносин регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Згідно із статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно із п.п. 1, 6 ч. 1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться, зокрема на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Умови та процедуру реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) визначає Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 № 119.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, реєстрація договорів оренди земельних часток (паїв) проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

На обох примірниках договору оренди ставиться штамп із зазначенням дати реєстрації та номера запису, а також з підписом особи, яка зареєструвала договір (п. 5 Порядку).

Виходячи із аналізу вищевикладених норм чинного законодавства колегія суддів дійшла висновку, що договір оренди земельних часток (паїв) підлягає реєстрації виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Під час судового розгляду справи встановлено, що державна реєстрація укладених між позивачем та відповідачем договорів оренди земельних часток (паїв) проведена не була. Вказану обставину не заперечував під час судового розгляду справи представник позивача.

Згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права (ч.1 ст. 6 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Розв'язуючи спір колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено та судовим розглядом не встановлено фактів, які права чи інтереси позивача порушені з огляду на те, що останній протягом тривалого часу не оформив у встановленому законодавством порядку право оренди земельних часток (паїв).

Доводи апеляційної скарги про те, укладені між ТОВ "СД-АГРО" та Ізюмською РДА договори оренди землі були підписані сторонами, скріплені печатками, а отже вважаються укладеними належним чином, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як було встановлено під час розгляду справи, обов'язковою умовою укладання вказаних договорів є їх державна реєстрації, яка проведена не була.

Також колегія суддів зазначає, що згідно правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 19.02.2014 року по справі №6-162ц13 вказано, що сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Разом з тим, як вже було встановлено, державної реєстрації договорів проведено не було, а тому посилання позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог на правову позицію Верховного суду України по вказаній справі, є помилковим.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності розпорядження № 38 від 10.02.2016 р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) СТОВ "СТАРТ", колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем під час судового розгляду справи не доведено факту порушення вказаним розпорядженням прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "СД-АГРО", через те, що як вказує сам позивач, дана земельна ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_2.

Інші доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувані розпорядження відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 р. по справі №820/1847/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "СД-АГРО" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2016р. по справі №820/1847/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений 15.08.2016 р.