Справа № 277/464/16-а
Суддя: Прищепа Т. П.
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 277/464/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2016 р. смт. Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючоїсудді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Ємільчине адміністративний позов ОСОБА_3 до управління пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював в органах прокуратури на різних прокурорсько-слідчих посадах з 1998 року по 2012 рік. 17.03.2008 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, в редакції чинні на час призначення пенсії, УПФ України в Ємільчинському районі Житомирської області йому призначило пенсію за вислугу років в розмірі 80 % від суми місячної заробітної плати. 10.04.2012 року здійснено перерахунок пенсії у розмірі 86 % від суми місячної заробітної плати. Наказом ГП України № 491к від 09.04.2012 року його звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію за вислугою років.

23.03.2016 року звернувшись до УПФ України в Ємільчинському районі Житомирської області з заявою про перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 86 % відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, у звязку з підвищенням розміру заробітної плати, на що отримав відповідь з УПФ України в Ємільчинському районі Житомирської області (далі за текстом відповідач) № 1661/02 від 30.03.2010 року, якою відмовлено у перерахунку пенсії.

Свою відмову відповідач мотивує тим, що згідно змін внесених Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» до частини 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 01.01.2015 пенсія призначається в розмірі 60% від суми їх місячної (чинної) заробітної плати.

Згідно частини 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України.

На даний час такий порядок відсутній, тому підстав для проведення перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» немає.

Додатково відповідач повідомив, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України в тому числі і «Про прокуратуру».

На підставі вказаних норм законодавства, як вказує відповідач, з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивач вважає, що відмовляючи йому у здійсненні перерахунку пенсії з 01.01.2016 року у розмірі 86 % від заробітної плати, розмір якої визначено у довідці прокуратури Житомирської області № 18/92 від 15.02.2016 року відповідач не вірно тлумачить норми чинного законодавства, діє поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції України та законам України.

Відповідач по справі, УПФ України в Ємільчинському районі Житомирської області, направив до суду заперечення на позов з якого слідує, що згідно змін внесених Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (№ 76-VIII від 28.12.2014) до частини 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 01.01.2015 року пенсія призначається в розмірі 60 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно частини 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України.

На даний час такий порядок відсутній, тому підстав для проведення перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» немає.

Положення цієї статті поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від час виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Відповідач зазначає, що перерахунки пенсій проводяться відповідно до чинного законодавства на момент звернення за перерахунком. Згідно п. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перерахунки пенсій проводяться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо заяву з усіма необхідними документами подано до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано після 15 числа. У разі зменшення розміру пенсії після проведеного перерахунку, пенсія виплачується у попередньому розмірі.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

У звязку з викладеним, з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав значених у запереченні.

Суд, вислухавши позивача, представникв відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач з 17.03.2008 року перебуває на обліку в УПФ України в Ємільчинському районі Житомирської області.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції чинній на час призначення пенсії), УПФ України в Ємільчинському районі Житомирської області 17.03.2008 року позивачу призначено пенсію за вислугу років в розмірі 80 % від суми місячної заробітної плати. 10.04.2012 року позивачу здійснено перерахунок пенсії у розмірі 86 % від суми місячної заробітної плати.

Згідно з вимогами ч. 12 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Частиною 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням фактично отриманих працівником виплат і умов оплати праці.

Таким чином, необхідною умовою для перерахунку пенсії є документи, додатково подані пенсіонером щодо розміру місячного заробітку за відповідною посадою станом на час звернення за перерахунком пенсії.

Відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Ураховуючи наведене, безпідставним є посилання відповідача при відмові позивачу у перерахунку пенсії на зміни внесені Законами України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки вказані зміни, в тому числі розмір відсоткового співвідношення стосуються порядку призначення пенсій прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Суд вважає, що доводи відповідача про те, що станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у пункті 5 Прикінцевих положень якого зазначено, що в разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, є не обґрунтованими і безпідставними, оскільки положення зазначеної правової норми поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку.

З викладених правових норм вбачається, що призначення органами Пенсійного фонду України особі пенсії та проведення її перерахунку є різними формами реалізації права громадянина на пенсійне забезпечення, а тому при проведенні перерахунку пенсії особи ( у зв'язку з переведенням її на інший вид пенсії або за інших обставин ) застосуванню підлягає редакція Закону, яким визначався порядок та розмір відповідного пенсійного забезпечення такої особи саме на момент призначення їй пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справах № 21-348а13 та № 21-420а13, а у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Станом на дату призначення позивачу пенсії, тобто 17.03.20082 року, Законом України «Про прокуратуру» було встановлено розмір пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури та регламентовано право працівників прокуратури на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

ОСОБА_5 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_5 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у Рішенні ОСОБА_5 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів, або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таку позицію щодо неможливості застосування норм закону, які погіршують раніше установлені, підтримав Конституційний суд України, рішення якого є документами прямої дії.

22.05.2008 року ОСОБА_5 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, ОСОБА_5 Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, згідно з яким «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняттями змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». При цьому ОСОБА_5 Суд України зазначив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_5 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

В Рішенні ОСОБА_5 Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 визначено, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України. Правові гарантії, правова визначеність і пов'язана з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Окрім іншого статтями 22 та 64 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, гарантуються право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, в тому числі Законом України «Про прокуратуру», яке є такими, що не підлягають звуженню та обмеженню.

В той же час слід зазначити, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності (Рішення ОСОБА_5 Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп), і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності (Рішення ОСОБА_5 Суду України від 5 квітня 2001 року N 3-рп).

Таким чином, відмова відповідача в перерахунку пенсії є неправомірною і суперечить Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

В Рішенні ОСОБА_5 Суду України № 17-рп/2010 передбачено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, основою цього принципу є передбачуваність. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Згідно з цим принципом, люди повинні мати змогу планувати свої дії з упевненістю, що знають про їх правові наслідки. Він вимагає, зокрема, щоб правові акти заздалегідь оприлюднювалися, діяли на майбутнє, були ясними, простими, точними, чіткими і несуперечливими. Застосування актів повинне бути передбачуваним. Така передбачуваність збільшує автономію особи щодо держави і забезпечує її свободу. Крім того, вона є раціональною засадою організації будь-якої нормативної системи.

До цього принципу входять такі складові, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав; незворотність закону й неможливість застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування; законні очікування право особи в своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства тощо.

Відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку, право на який він має згідно Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на день призначення йому пенсії, відповідач своїми діями порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (далі - Конвенція), де велика увага акцентується саме на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) у 1996 році, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) у 1996 році, держава зобовязана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення, тощо.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» затверджено нові схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, відповідно до яких відбулося підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, а отже у позивача є право на перерахунок пенсії з 01.01.2016 року.

Таким чином, відмова відповідача у проведенні перерахунку позивачу пенсії суперечить нормам ст. 22, 64 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про прокуратуру».

Наведене відповідає правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України у справах № 21-348а13, № 21-445а13, які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Згідно з частиною 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, чинній на час призначення пенсії, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Враховуючи викладене суд вважає, що перерахунок позивачу пенсії повинен здійснюватися на підставі документів пенсійної справи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу є протиправними, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 64, 92, 152 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 9, 14, 17, 69-71, 86, 138, 158-160, 162-163, 167 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії та рішення Управління Пенсійного Фонду України у Ємільчинському районі Житомирської області, щодо відмови в перерахунку ОСОБА_3 пенсії у розмірі 86% від заробітної плати - неправомірними.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України у Ємільчинському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії у розмірі 86% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці № 18/92 від 15 лютого 2016 року, виданої прокуратурою Житомирської області, з 01 січня 2016 року без обмеження її граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час (12 місяців) з 01 січня 2015 року.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_3 пенсії за вислугу років у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Ємільчинський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя: ОСОБА_1