Справа № 826/23317/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 серпня 2016 року № 826/23317/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Галкіна Євгена Володимировича та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, за участі третьої особи - ОСОБА_3, - про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Галкіна Євгена Володимировича (надалі - відповідач-1 або державний реєстратор) та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області (надалі - відповідач-2 або Управління державної реєстрації), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 (далі - третя особа або ОСОБА_3), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння, за реєстровим номером майна 24960879, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_3, частка власності: 1/1;

- скасувати запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння, за реєстровим номером майна 24960879, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_3, частка власності: 1/1;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Галкіна Євгена Володимировича № 20732968 від 16 квітня 2015 року про відмову у державній реєстрації прав власності;

- зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснити державну реєстрацію права власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1), відповідно до рішення народного суду Києво-Святошинського району Київської області від 25 лютого 1988 року № 2-58-88г, технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого 01 вересня 2008 року КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», реєстраційний № 1344, інвентаризаційна справа № 39, яка складається із: передпокої - 9,9 м2, житлова кімната - 19,7 м2, житлова кімната - 12,4 м2, кухня - 8,1 м2, санвузол - 2,0 м2, санвузол - 1,1м2. Разом: загальна площа - 53,2 м2, житлова - 32,1 м2, внести відповідний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно та видати витяг з Державного реєстру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний реєстратор Галкін Є.В. прийняв протиправне рішення № 20732968 від 16.04.2015, яким позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за суб'єктом - ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1). На переконання позивача, така відмова державного реєстратора у державній реєстрації права власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок є безпідставною та прийнятою з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. Зокрема, подані позивачем для реєстрації права власності документи дають змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, подані у повному обсязі та цілком відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством, а тому відповідно у відповідача-1 не було правових підстав для відмови у державній реєстрації права власності на нерухоме майно.

У відповідному судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечував проти позову, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях, в яких зазначено про правомірність оспорюваного рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Оскільки відповідачем-1 встановлено, що заявлене право на момент звернення позивача із відповідною заявою вже було зареєстровано за іншою особою, а тому відповідно реєстрація права власності за позивачем можлива лише у разі подачі документу, який підтверджує перехід прав на нерухоме майно, відповідно до законодавства або у разі скасування запису про право власності за попереднім власником.

Третя особа в судовому засіданні у вирішенні справи по суті покладалася на розсуд суду.

В судовому засіданні за участю представників сторін і третьої особи суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем-2 документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача-2 і третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з лютого 1974 року по березень 1988 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Шлюб було розірвано 19.03.1988 року про, що видане свідоцтво про розірвання шлюбу від 19.03.1988 серії НОМЕР_2.

05.10.1977 ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору (реєстровий номер 1169) придбала у ОСОБА_4 жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1. Загальна жила площа будинку становить 39,6 м2.

Між тим, право власності на земельну ділянку площею 0,0437 га, з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, належить позивачу (що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданим 03.09.1998).

У подальшому рішенням Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 25.02.1988 по справі № 2-58-88г за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна розірвано шлюб між вказаними особами та одночасно вирішено питання щодо поділу нерухомого майна наступним чином: визнано за ОСОБА_3 право власності на 62/100 частину домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 і їй виділяються в користування приміщення: кухня під літ. 1-І пл. 8,7 м , коридор під літ. 1-2 пл. 5,2 м , житлова кімната під літ. 1-5 пл. 13,1 м , житлова кімната під літ. 1-6 пл. 19,2 м , льох, частина сараю під літ. «Д», частина сараю під літ. «Г», туалет; визнано за ОСОБА_1 право власності на 38/100 частину домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 і виділяються йому в користування приміщення: житлова кімната під літ. 1-4 пл. 19,7 м2, передпокої під літ. 1-3 пл. 12,4 м2, частина сараю під літ. «Д», колодязь залишити в загальному користуванні.

Згідно відмітки на копії судового рішення, наданої на судовий запит листом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.02.2016 № 2-58/88, станом на 07.03.1988 рішення Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 25.02.1988 набрало законної сили.

Надалі, позивач 01.04.2015 подав до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Дана заява була зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.04.2015 15:23:29 за реєстраційним номером 10864202.

Згідно письмових пояснень позивача разом із завою 15.05.2015 для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно (частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1) були надані всі передбачені законом документи, зокрема, рішення Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 25.02.1988 по справі № 2-58-88г.

16.04.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Галкіним Є.В., за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення за № 20732968 про відмову у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за суб'єктом - ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1).

В якості підстави для відмови у проведенні реєстраційної дії відповідач-1 зазначив те, що: «у відповідності до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, за адресою АДРЕСА_1, зареєстровано домоволодіння, за реєстраційним номером майна 24960879, за ОСОБА_3, частка власності: 1/1».

Вважаючи вказане вище рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20732968 від 16.04.2015 необґрунтованими, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Згідно із ч. 1 ст. 2 цього Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно» (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

В силу норм ст. 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV передбачено, що орган державної реєстрації прав, зокрема, проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

При цьому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав приймає державний реєстратор (п. 2 ч. 2 ст. 9 цього Закон).

Одночасно нормами ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом (ч. 7 ст. 16 вказаного Закону № 1952-IV).

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 17 Закону № 1952-IV).

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок № 868, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, для проведення державної реєстрації речових прав згідно п. 36 зазначеного Порядку необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Тобто, за вимогами Закону № 1952-IV та вищезазначеного Порядку № 868, підставою для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно перш за все є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, визначає п. 37 Порядку № 868, який включає в себе, зокрема: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Також для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування). У разі подання заяви особисто заінтересованою особою, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подається копія реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податку), крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України (п. 38 цього Порядку).

Для проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об'єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна (п. 42 Порядку).

Таким чином, наведеними положеннями Порядку № 868 передбачено вичерпний перелік документів, що підлягають поданню у разі проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (п. 20 Порядку № 868).

У випадку відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор відповідно до п. 28 Порядку № 868 приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Підстави для відмови у державній реєстрації прав передбачені нормами ст. 24 Закону № 1952-IV.

Крім того, як зазначалося вище то тексту судового рішення, п. 1 ч. 2 ст. 9 цього ж Закону зобов'язує державного реєстратора встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Системний аналіз положень ст.ст. 9, 15 та 24 Закону № 1952-IV та п. 15 та 28 Порядку свідчить про їх узгодженість між собою та дає підстави стверджувати, що прийняттю рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, передують дії державного реєстратора по встановленню факту відсутності підстав для відмови в такій державній реєстрації прав шляхом перевірки відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав.

За приписами норми ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Наявні у справі матеріали (а саме копія облікової справи № 10864202 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, відкритої 01.04.2016 відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Київській області) свідчать, що разом із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, яка знаходиться за вказаною вище адресою, ОСОБА_1 подав наступні документи: квитанції про сплату сум необхідних платежів; копію паспорту громадянина України; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; рішення Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 25.02.1988 по справі № 2-58-88г; технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовлений 01.09.2008 комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області; рішення виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 30.09.1989 № 47/3, яким затверджено акт прийомки в експлуатацію добудови до будинку ОСОБА_1 та вирішено виписати будинкову книгу на 1/2 частину будинку ОСОБА_1; архівну довідку; нотаріально завірену копію державного акта на права приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 03.09.1998; копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Дослідивши вказані документи суд встановив, що позивачем для реєстрації права власності на житловий будинок подано пакет документів у відповідності до законодавчо визначеного переліку.

Разом з тим, відповідач-1 спірним рішенням від 16.04.2015 № 20732968 відмовив позивачу у реєстрації права власності на житловий будинок з тої підстави, що заявлене право на нерухоме майно вже було зареєстровано за іншою особою. А саме за результатами перевірки відомостей у Державному реєстрі прав встановлено наявність в Реєстрі права власності на нерухоме майно запису про прийняття 07.10.2008 рішення про державну реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 частка власності: 1/1, реєстраційний номер майна № 24960879.

Зі змісту наданої відповідачем-2 Інформації з Реєстру права власності на нерухоме майно, сформованої 16.04.2015 відповідачем-1, підставою виникнення права власності третьої особи на домоволодіння за вказаною адресою визначено дублікат договору купівлі-продажу, Р№ 467 від 09.04.2008, Єщенко А.В., держаний нотаріус Київського обласного державного нотаріального архіву.

На примірнику копії дублікату такого договору від 05.10.1977, що наявний у матеріалах справи, стоїть позначка від 07.10.2008 про реєстрацію в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

При цьому, у відповідності до норм ст. 19 Закону № 1952-IV (в редакції, що діяла станом на 07.10.2008) в якості підстави для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, поряд з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нерухомого майна визнавалося також рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Згідно ч. 1 ч. ст. 20 цього Закону (в старій редакції) документи, що встановлюють виникнення, припинення, перехід прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав на нерухоме майно, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, на момент проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок за вказаною адресою за ОСОБА_3, частка власності 1/1, на підставі дублікату нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.09.1977, існувало рішення Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 25.02.1988 по справі № 2-58-88г, яке набрало законної сили та засвідчувало факт переходу права власності на той самий житловий будинок у визначеній частині до ОСОБА_1

Враховуючи вищенаведене суд погоджується з посиланнями позивача на протиправність рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння, за реєстровим номером майна 24960879, за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3, частка власності: 1/1.

Згідно зі ч. 2 ст. 26 Закону №1952-IV (в чинній редакції) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Відповідно до положень Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»та інших законодавчих актів України» та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення реалізації прав на нерухоме майно та їх обтяжень при їх державній реєстрації» встановлено, що в період до 01.02.2013 державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Також положеннями п. 1.3, 1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445 та діяв виключно до 01.01.2013) передбачалося, що державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно проводилася шляхом внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

В ході розгляду даної справи суд встановив, що реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3, частка власності: 1/1, була здійснені в Реєстрі прав власності на нерухоме майно в період до 01.01.2013, а тому мала проводитися відповідним БТІ в межах зони обслуговування нерухомого майна.

Відповідно до абз.2 п.3 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2102/22414 (далі - Порядок № 1844/5), відомості Реєстрів використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про обтяження речових прав на нерухоме майно, у тому числі обтяжень податковою заставою, під час проведення державної реєстрації прав з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв/запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав.

Згідно з п. 6 Порядку №1844/5 перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень.

Тобто, законодавець чітко визначив Реєстри, з яких переносяться записи, а саме: п. 1 Порядку передбачено, що перенесення записів здійснюється з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна. З Реєстру прав власності на нерухоме майно дані лише використовуються (аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.06.2015 № К/800/48318/14).

Отже, оскільки реєстрація права власності на житловий будинок за третьою особою вчинено в Реєстрі прав на нерухоме майно 07.10.2008, то Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області та його працівники можуть лише використовувати (а не переносити) даний запис.

Зі змісту поданого позову вбачається заявлення позивачем вимог про визнання протиправним та скасувати рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння, за реєстровим номером майна 24960879, за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3, частка власності: 1/1, та про скасування запису про таку реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 до відповідача-1 і відповідача-2, тобто до неналежних відповідачів.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 11 цього ж Кодексу суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ч. 2 ст. 162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач, у зв'язку із протиправними діями органу БТІ, функції з реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна припинилися з 01.01.2013, позбавлений можливості зареєструвати в органі державної реєстрації право власності на нерухоме майно на підставі правовстановлюючого документу - рішення суду щодо переходу права власності на таке майно, суд приходить до висновку про необхідність з метою забезпечення захисту прав і інтересів позивача визнати протиправним та скасувати рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння, за реєстровим номером майна 24960879, за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3, частка власності: 1/1, та скасувати відповідний запис про таку реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 від 16.04.2015 № 20732968, то з огляду на наведені вище норми матеріального права та встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку про правомірність цього рішення відповідача-1 та відсутність правових підстав для його скасування.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача-2 здійснити державну реєстрацію права власності на частину житлового будинку та внести за результатами цього відповідний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно і видати витяг з Державного реєстру, то суд не вбачає правових підстав для їх задоволення у зв'язку з наступним.

В силу норм ст. 11 Закону № 1952-IV, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Таким чином, виходячи з аналізу норм Закону № 1952-IV слідує, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, яка проводиться відповідно до визначених законом етапів, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. Суд не може зобов'язати здійснити державну реєстрацію права за обставин, коли достеменно не встановлено, що усі подані документи є належним чином оформленими, а усі етапи їх перевірки - завершені. Дані висновки суду відповідають правовим позиціям Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 23.07.2015 № К/800/64490/14 і від 15.04.2015).

Також, суд враховує ту обставину, що на день вирішення цієї справи по суті запис про скасування державної реєстрації прав (спірного рішення про державну реєстрацію прав, запис про який внесено до Реєстру 07.10.2008) до Державного реєстру прав відповідачами не вносився, а тому позовні вимоги в зазначеній частині є такими, що заявлені на майбутнє.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1.

У зв'язку із тим, що під час розгляду справи судом не встановлено протиправності дій відповідачів, витрати позивача по сплаті судового збору не стягуються.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння, за реєстровим номером майна 24960879, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_3, частка власності: 1/1

3. Скасувати запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння, за реєстровим номером майна 24960879, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_3, частка власності: 1/1

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук