Справа № 802/1018/16-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 серпня 2016 р. Справа № 802/1018/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,,

за участю:

секретаря судового засідання: Шкільної О.С.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача: Нартовської Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до: Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

13.07.2016 до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4) з адміністративним позовом до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, Калинівська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протоколом про адміністративне правопорушення ВІ 002305 від 06.02.2016 було зафіксовано порушення ч. 2 ст. 156 КУпАП та на підставі п. 2 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 (порушення правил торгівлі алкогольними та тютюновими виробами), пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України і абз. 9 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 були винесені податкові повідомлення-рішення Калинівською ОДПІ ГУ ДФС (Хмільницьке відділення) №000010200 від 29.06.2016 та №000009200 від 29.06.2016. Дані податкові повідомлення-рішення вважає протиправними, оскільки підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стали покази неповнолітніх правопорушників, допитаних в зв'язку з розслідуванням бійки в селі. Також, зазначає, що факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який зазначається в протоколі адміністративного правопорушення мав місце 05.02.2016, а сам протокол було складено 06.02.2016 та лише на показах свідків. Крім того, зазначає, що всі операції з реалізації алкогольних і тютюнових виробів проводяться через касовий апарат. Проте, у неповнолітніх касовий чек був відсутній, оскільки позивач не реалізовувала вищезазначену продукцію. На підставі вищезазначеного, позивач звернувся з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити на підставі та в межах заявлених позовних вимог.

Представник відповідача щодо позову заперечувала із підстав, наведених у запереченні на адміністративний позов від 03.08.2016 за вх. №16137 та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, вказує, що за результатами розгляду адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_4 02.03.2016 Великомитницькою сільською радою винесена постанова та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. Відповідачем за результатами розгляду матеріалів перевірки зроблено висновок про порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та прийнято податкові повідомлення-рішення за № 000009200 від 29.06.2016 та № 000010200 від 29.06.2016, з посиланням на Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». За даних обставин вважає, що спірні рішення прийнято у відповідності до чинного законодавства та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що протоколом про адміністративне правопорушення ВІ 002305 від 06.02.2016 було зафіксовано порушення ч. 2 ст. 156 КУпАП, а саме продаж 05.02.2016 близько 13 години в АДРЕСА_1, громадянкою ОСОБА_4 пива «Зіберт» ємкістю 2,5 літра, пива «Львівське» ємкістю 0.5 літра, та пачки цигарок «Бонд» неповнолітньому гр. ОСОБА_5, дата народження 17.12.1998, про що свідчать пояснення неповнолітніх гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6

Як вбачається з протоколу складеного начальником сектору Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Коломійчуком В.П., ОСОБА_4 надала пояснення по даному факту, вказавши, що неповнолітнім особам вона не реалізовувала алкогольні та тютюнові вироби, засвідчивши свої пояснення особистим підписом.

02.03.2016 Великомитницькою сільською радою на підставі складеного протоколу про адміністративне правопорушення, була винесена постанова на ім'я позивача та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн., про що свідчать матеріали справи.

29.06.2016 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення було встановлено порушення п. 2 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 та з урахуванням пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України і абз. 9 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 були винесені податкові повідомлення-рішення Калинівською ОДПІ ГУ ДФС (Хмільницьке відділення) №000010200 від 29.06.2016 та №000009200 від 29.06.2016.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Згідно з п.41.1 ст.41 ПК України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи.

Відповідно до п.п.19-1.1.13 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України, контролюючі органи виконують, в т.ч. функцію по здійсненню ліцензування діяльності суб'єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом.

Згідно з п.п.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право, в т.ч., застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, органи Державної фіскальної служби України та її територіальні органи є державним органом, уповноваженим перевіряти суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері обігу алкогольних та тютюнових виробів і застосовувати фінансові санкції в разі виявлення порушень законодавства в даній сфері господарської діяльності.

Одночасно суд зазначає, що вищезазначені положення Податкового кодексу України слід розглядати у системному зв'язку з приписами інших законодавчих актів, які унормовують порядок здійснення податковими органами заходів щодо адміністрування порушень, виявлених у сфері законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Вказані правовідносини також регулюються нормами статей визначені Законом України "Про держане регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон №481/95-ВР).

Згідно зі статтею 1 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

За приписами пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Відповідно до статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Суд звертає увагу на те, що механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР, визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Зокрема, матеріали правоохоронних органів повинні фіксувати факт вчиненого правопорушення, його опис, суб'єкта правопорушення та інші необхідні відомості.

Так, стаття 254 КУпАП встановлює, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

При цьому, відповідно до статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

З наданих суду документів вбачається, що факт продажу пива та тютюнових виробів неповнолітнім особам відбулось 05.02.2016, а протокол про адміністративне правопорушення складений не в день встановлення правопорушення, а на наступний день - 06.02.2016.

Тобто, в момент продажу пива та тютюнових виробів неповнолітнім особам, а саме 05.02.2016 будь-якого документу, що зафіксував би вказаний факт, складено не було.

З протоколу складеного начальником сектору Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Коломійчуком В.П. суд вбачає, що ОСОБА_4 надала пояснення по даному факту, вказавши, що неповнолітнім особам вона не реалізовувала алкогольні та тютюнові вироби.

Суд звертає увагу, що працівники правоохоронних органів не були присутніми під час продажу алкогольних напоїв гр. ОСОБА_5 в силу проведення спеціальних заходів щодо встановлення фактів продажу неповнолітнім особам алкогольних напоїв.

На переконання суду лише наявність пояснень гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6,про те, що ними було придбано пиво та пачки цигарок у позивача, не є достатнім доказом продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітній особі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні інші докази (фіскальний чек чи інші документи; пояснення інших осіб), які б підтверджували вказані обстави.

В контексті наведеного, суд критично оцінює пояснення гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6та вважає, що ці пояснення не доводять вину позивача та не підтверджують факт продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітній особі.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставин в їх сукупності свідчить про недоведеність факту продажу позивачем алкогольних напоїв та тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років.

Крім того, судом встановлено та представником відповідача не заперечується, що як приватний підприємець позивач здійснює діяльність з реалізації товарів через належним чином зареєстрований Реєстратор розрахункових операцій.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР ( далі - Закон №265/95-ВР).

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону №265/95-ВР реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

За приписами статті 3 Закону №265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

При цьому, відповідно до статті 2 Закону №265/95-ВР розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

З системного аналізу вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що факт купівлі вважається закінченим з моменту проведення розрахунку в касі і отримання покупцем розрахункового документу (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція), при цьому, розрахунковий документ є саме тим документом, що підтверджує факт продажу товарів.

Проте, в матеріалах справи відсутній розрахунковий документ, який би підтверджував факт реалізації позивачем алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Зважаючи, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини порушення позивачем наведених вимог закону, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №000010200 від 29.06.2016 та №000009200 від 29.06.2016, що є підставою для їх скасування.

У відповідності до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., то у зв'язку із задоволенням позову в повному обсязі судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 29.06.2016 № 000009200 та № 000010200.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області () судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович