Справа № 362/1013/15-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року м. Київ К/800/44696/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Черпака Ю.К.,

секретаря судового засідання Ковтонюка С.Д.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області (далі - ВДВС Васильківського МРУЮ), державного виконавця Сперкач Яни Олександрівни, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання утриматись від вчинення дій,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 серпня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнень та доповнень, просила: визнати протиправними дії державного виконавця ВДВС Васильківського МУЮ Київської області Сперкач Я.О. в частині внесення до офіційного документу - подання №134/12 завідомо неправдивих відомостей «нерухоме майно (домоволодіння), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2»; визнати нечинними положення подання державного виконавця №134/12, в яких зазначено відомості, що «нерухоме майно (домоволодіння), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2»; поворот виконання положень подання державного виконавця №134/12, в яких зазначено відомості, що «нерухоме майно (домоволодіння), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2» із зазначенням способу його здійснення.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 серпня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії державного виконавця ДВС Васильківського МРУЮ Сперкач Я.О. щодо порядку підготовки у січні 2015 року подання про визначення Ѕ частки майна ОСОБА_3 у домоволодінні по АДРЕСА_1, яке є особистою приватною власністю ОСОБА_2 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Судами встановлено, що 17 січня 2013 року Апеляційним судом Київської області у справі №2/844/2012 видано виконавчий лист про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором у розмірі 78000 грн.

Постановою державного виконавця ДВС Васильківського МРУЮ Ліщенко Н.І. від 22 січня 2013 року ВП №36112366 відкрито виконавче провадження з виконання даного виконавчого листа та надано строк до 29 січня 2013 року для добровільного виконання рішення суду.

20 лютого 2013 року державним виконавцем зроблено запити до Головного управління Держкомзему у Київській області, Інспекції державного технічного нагляду, Державної податкової адміністрації України щодо наявності у боржника ОСОБА_3 нерухомого майна, зареєстрованої сільськогосподарської техніки та відкритих рахунків в установах банків.

Постановою державного виконавця від 20 лютого 2013 року накладено арешт на кошти боржника в АТ «ЕРДЕ Банк» в межах суми боргу.

Відповідачем постановою від 27 лютого 2013 року внесено виправлення в постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 січня 2013 року замість «ОСОБА_3» вказано «ФОП ОСОБА_3».

16 квітня 2013 року державному виконавцю повернуто без виконання постанову від 20 лютого 2013 року про накладення арешту на кошти в АТ «ЕРДЕ БАНК» в межах суми боргу, що належать боржнику у зв'язку із ліквідацією банку.

26 вересня 2013 року постановою державного виконавця ВДВС Васильківського МРУЮ зобов'язано здійснити примусовий привід боржника ОСОБА_3 Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області.

На виконання даної постанови Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області листом від 10 жовтня 2013 року №2/2541 повідомив, що боржник не проживає за адресою АДРЕСА_2.

Постановою відповідача від 6 березня 2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить ФОП ОСОБА_3

5 березня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), пенсію, стипендію, та інші доходи боржника ФОП ОСОБА_3 в розмірі не менше 15 % до погашення заборгованості 78000 грн, виконавчого збору в сумі 7800 грн та 50 грн витрати одноразово.

6 березня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та огошення заборони його відчуження, за якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ФОП ОСОБА_3

Згідно інформаціної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 6 березня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо права власності за ФОП ОСОБА_3

14 листопада 2014 року постановою начальника ВДВС Васильківського МРУЮ матеріали виконавчого провадження передано державному виконавцю Сперкач Я.О.

У січні 2015 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, відповідно до якого просив визначити частку майна ОСОБА_3 у домоволодінні по АДРЕСА_1, яким він володіє спільно з ОСОБА_2, право власності на Ѕ частини домоволодіння та зобов'язати здійснити державну реєстрацію права власності.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державним виконавцем на момент звернення із поданням до суду не було проведено всіх необхідних для його підготовки заходів, не підтверджено належним чином неможливість виконання рішення суду з підстав відсутності іншого майна, належного боржнику. Крім того, вказує, що державним виконавцем не здійснено перевірки належності ОСОБА_2 майна на праві спільної сумісної власності станом на час звернення із поданням до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв у спосіб та на підставі Закону України «Про виконавче провадження» з метою виконання рішення та виконавчого листа Апеляційного суду Київської області. Також, суд апеляційної інстанції вказує, що оскаржуваними діями державного виконавця не порушуються права позивача, оскільки саме подання не є рішенням суб'єкта владних повноважень.

Частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права й обов'язки державного виконавця при виконанні судового рішення встановлено саттею 11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В частині третій вказаної статті наведений перелік дій, які має право вчиняти державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом тощо.

Згідно з частиною п'ятою статті 52 Закону №606-ХІV у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 27 жовтня 1998 року відповідно до договору купівлі-продажу будинку, посвідченим приватним нотарусом Васильківського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №3462 ОСОБА_2 (після одруження - ОСОБА_2) та ОСОБА_3 купили в рівних частинах домоволодіння по АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування частини житлового будинку, засвідченого приватним нотарусом Васильківського районного нотаріального округу від 31 жовтня 2003 року, зареєстрованим в реєстрі №2681, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 (після одруження - ОСОБА_2) Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

11 грудня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Васильківського міського управління юстиції в Київській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 5 лютого 2013 року власницею домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Можливість звернення стягнення на частку майна боржника у випадках, коли він володіє майном спільно з іншими особами, передбачається частиною шостою статті 52 Закону №606-ХІV, стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Отже, вирішення такого процесуального питання необхідне для примусового виконання рішення у разі звернення стягнення на майно.

Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено статтею 379 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Отже, згідно зі статтею 379 ЦПК право на звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, має лише державний виконавець.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки державний виконавець при зверненні до суду з поданням про визначення частки майна діяв у спосіб та на підставах передбачених Законом України «Про виконавче провадження» з метою виконання рішення Апеляційного суду Київської області про стягнення заборгованості, тому звернувся з поданням до Васильківського міськрайонного суду Київської області про визначення частки майна в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно зазначає, що дане подання державного виконавця не тягне для позивача ніяких правових наслідків та, що суд не наділений повноваженнями щодо перевірки відомостей, викладених в поданні, оскільки такі відомості підлягають перевірці судом, до якого звернувся з поданням державний виконавець в порядку статті 379 ЦПК.

Згідно з частиною першою статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

Ю.К. Черпак