Справа № 803/181/15-а
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. ЛуцькСправа № 803/181/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І.,

суддів Андрусенко О.О., Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю представників позивача Смоленського Д.П., Качан Т.В.,

представника відповідача Пивовара В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сальве» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сальве» (далі - ТзОВ «Сальве», позивач, товариство) звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, відповідач, інспекція) про визнання безпідставним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 грудня 2014 року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі акту від 28 листопада 2014 року № 13/22-01/20148147 «Про результати планової виїзної перевірки ТзОВ «Сальве» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2013 року». Перевіркою встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на загальну суму 8 463 312 грн., в тому числі за 2012 рік в сумі 5 715 441 грн. рядка та 2013 року в сумі 8 463 312 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 32 806 590 грн., а саме декларування за півріччя 2012 року в сумі 3 426 648 грн., 9 міс. 2012 року в сумі 7 832 591 грн., 2012 рік 13 045 756 грн. та 2013 рік 19 760 834 грн.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу та винесеним податковим повідомленням-рішенням з тих підстав, що перевіркою зроблені необґрунтовані висновки про те, що фінансово-господарська діяльність ТзОВ «Сальве» по взаємовідносинах з контрагентами здійснювалася поза межами правового поля та з метою отримання податкової вигоди, оскільки господарські операції з ними носили реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Крім того, вважає, що відсутність товарно-транспортних накладних не може свідчити про нереальність господарських операцій.

У зв'язку з чим стверджує, що податкове повідомлення-рішення від 22 грудня 2014 року № винесене з порушенням норм чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в поданому письмовому запереченні від 19 лютого 2015 року та додаткових поясненнях пред'явлені позовні вимоги заперечив, посилається на правомірність висновків податкового органу, зроблених при проведенні перевірки та вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення сформоване у відповідності до норм діючого законодавства і підстав для його скасування немає (том 2 а.с. 136-138 зворот, том 10 а.с.10-11).

В судовому засіданні 11 серпня 2016 року представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, врахувавши висновок судово-економічної експертизи суд приходить висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що в період з 13 жовтня 2013 року по 21 листопада 2013 року Луцькою ОДПІ ГУ ДФС проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Сальве» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 28 листопада 2014 року № 13/22-01/20148147 (т. 1, а. с. 15-56).

Перевіркою встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1 пункту 138.2, пункту 138.4, пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на загальну суму 8 463 312 грн. в тому числі за 2012 рік в сумі 5 715 441 грн. рядка та 2013 року в сумі 8 463 312 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 32 806 590 грн., а саме декларування за півріччя 2012 року в сумі 3 426 648 грн., 9 міс. 2012 року в сумі 7 832 591 грн., 2012 рік 13 045 756 грн. та 2013 рік 19 760 834 грн.

За наслідками перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 22 грудня 2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 49 088 775 грн., в тому числі за основним платежем - 32 725 852 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16 362 925 грн. (т. 1, а. с. 57).

Однак, суд не погоджується з прийнятим Луцькою ОДПІ ГУ ДФС податковим повідомленням-рішенням, враховуючи наступне.

З матеріалів справи слідує, що ТзОВ «Сальве» протягом перевіряємого періоду було придбано товару (лікарські засоби, засоби гігієни, дитяче харчування та інше) на загальну суму 173 577 408 грн.

ТзОВ «Сальве», як підприємство роздрібної торгівлі, здійснює облік товарно-матеріальних цінностей по рахунку бухгалтерського обліку 28 «Товари» із застосуванням передбаченого вимогами пункту 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20 жовтня 1999 року № 246 сумового методу в розрізі складів, а не в розрізі номенклатур товарів.

Позивач застосовує сумовий облік товарно-матеріальних цінностей на базі програмного забезпеення «1С Бухгалтерія для України», розробленого для ведення обліку на підприємствах, які здійснюють діяльність із роздрібного продажу. Даний факт підтверджується наказом № 1 від 03 січня 2012 року «Про облікову політику» (т. 2 , а. с. 238-240).

Згідно пункту 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», оцінка за цінами продажу заснована на застосуванні підприємствами роздрібної торгівлі середнього проценту торговельної оцінки товарів.

Собівартість реалізованих товарів визначається як різниця між продажною (роздрібною) вартістю реалізованих товарів і сумою торгівельної націнки на ці товари. Сума торговельною націнки на реалізовані товари визначається як добуток продажної (роздрібної) вартості реалізованих товарів і середнього відмотку торговельної націнки. Середній відсоток торговельної націнки визначається діленням суми залишку торговельних націнок на початок звітного місяця і торговельних націнок у продажній вартості одержаних у звітному місяці товарів на суму продажної (роздрібної) вартості залишку товарів на початок звітного місяця та продажної роздрібної) вартості одержаних у звітному місяці товарів.

Сумовим методом обліку є облік товарно-матеріальних цінностей в грошовому вимірі. Товари, одержані в роздрібну торгівлю оприбутковуються в день їх одержання на основі накладних та інших супроводжуючих документівпо товару в вартісному вимірі.

Потім з оптового складу товари переміщяються в аптеку на рахунок 282. При переміщенні товару в аптеку формується торгова націнка, після чого товари реалізуються покупцям.

Відтак, висновки податкового органу щодо завищення витрат відображених в рядку 05.1 Декларації «Собівартість придбаних та реалізованих товарів» на загальну суму 173 577 408 грн. є необґрунтованими.

У судовому засіданні представник відповідача на запитання суду чи є обов'язком для позивача ведення номенклатурного обліку товарів пояснив суду, що це є правом товариства а не обов'язком.

Оскільки контролюючому органу надавалися всі первинні документи по рахунку 28 в сумарному виразі, що підтверджується письмовими доказами та не заперечується представниками Луцької ОДПІ у судовому засіданні, однак вказані первинні документи не були дослідженими податковим органом, тому, на переконання колегії суддів, стверджувати, що товариство неправомірно формувало свої витрати та вело неправильний облік товарів суб'єкт владних повноважень не мав права.

Разом з тим, суд не бере до уваги твердження Луцької ОДПІ про ненадання документів на підтвердження обгрунтованості формування собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг), оскільки відповідно до листа ТзОВ «Сальве» від 20 листопада 2014 року № 303 товариством надано документи по контрагентах ТОВ «Каштан трейд» та фірма ТД «Каскад» (т. 1, а. с. 61).

Суд вважає за необхідне зазначити, що за клопотанням представника позивача у попередньому судовому засіданні судом було призначено судову-економічну експертизу на вирішення якої поставлено питання: «Чи підтверджуються документально висновки, які містяться на сторінках 7-10 акта Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 28 листопада 2014 року № 13/22-01/20148147 про завищення Товариством з обмеженою відповідальністю «Сальве» витрат відображених у рядку 05.1 Декларацій з податку на прибуток підприємств «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 173 577 408,00 грн., в тому числі за півріччя 2012 року в сумі 18 046 594,00 грн., 9 місяців 2012 року в сумі 38 571 703.00 грн., 2012 рік в сумі 66 956 596,00 грн. та за 2013 рік в сумі 106 620 812.00 грн» (том 2 а.с.155-157, 162-165).

Відповідно висновку №1905 судово-економічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17 травня 2016 року судові експерти зазначили, що дослідженням поданих документів не підтверджується документально обґрунтованість висновку податкової перевірки ТзОВ «Сальве» (акт від 28.11.2014 року №13/22/-01/20148147) щодо завищення підприємством витрат, відображених у рядку 05.1 Декларацій з податку на прибуток підприємств «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 173 577 408, 00 грн., в тому числі за півріччя 2012 року в сумі 18 046 594,00 грн., 9 місяців 2012 року в сумі 38 571 703.00 грн., 2012 рік в сумі 66 956 596,00 грн. та за 2013 рік в сумі 106 620 812.00 грн (том 2 а.с. 231-235).

Оскільки висновком судової-економічної експертизи підтверджено правильність формування собівартості реалізованих товарів у бухгалтерському обліку позивача, враховуючи, що контролюючий орган не скористався своїм правом перевірити фактичне формування цієї собівартості на підставі наявних первинних документів, тому суд дійшов висновку що висновки Луцької ОДПІ в цій частині є необґрунтованими та протиправними.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Сальве» в перевіряємому періоді отримувало послуги оренди приміщень, а саме від орендодавців:

- ОСОБА_4 відповідно до договору оренди від 17 березня 2009 року за яким ТзОВ «Сальве» приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться у м. Нововолинськ, вул. Шевченка, буд. 9, загальною площею 68,1 м.кв. (т.1, а. с. 121-122);

- ОСОБА_5 відповідно до договору оренди частини нежитлового приміщення від 14 лютого 2012 року за яким ТзОВ «Сальве» приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 63,5 м.кв. (т. 1, а. с. 204-207).

Реальність вказаних взаємовідносин підтверджується наявними у матеріалах справи договорами оренди, актами приймання-передачі приміщення, актами здачі прийняття робіт, додатковими угодами, актами про надання послуг по оренді приміщення, довіреностями (т. 1, а. с. 105, 107-120, 123-126, 130-183, 189, 191-203, 208, 213-248; т. 2, а. с. 1-5).

Судом не взято до уваги твердження відповідача, про те, що перевіркою не встановлено взаємовідносини, а саме укладання договорів оренди між власниками та довірителями з причин неналежно оформлених довіреностей і як наслідок не підтвердження господарських операцій первинними документами з огляду на таке.

Як убачається із змісту довіреностей ОСОБА_6 від 19 березня 2010 року видана ОСОБА_4; ОСОБА_7 видана ОСОБА_8 власник приміщення доручає від свого імені користуватись та розпоряджатись без права продажу, а також бути його представником при укладенні договорів оренди (т. 1, а. с. 106, 127, 190, 211).

Відповідно до частини першої статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, у якому одна сторона (представник) зобов'язується або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відтак у осіб, на які видані довіреності наявний повний обсяг повноважень щодо укладення й підписання договорів оренди.

Разом з тим, суд зазначає, що у судовому засіданні 10 серпня 2016 року представником позивача визнано, що при укладенні договору оренди та підписання акту приймання-передачі були порушення в даті їх складення оскільки довіреність на підприємця ОСОБА_4 складена 19 березня 2009 року, а первинні документи складені 17 березня 2009 року, що є порушенням. Однак, на його думку, це не спростовує факту оренди даних приміщень і здійснення там господарської діяльності ТзОВ «Сальве» з таким висновком погодилась колегія суддів.

Судом також встановлено, що за період, що перевірявся, товариство отримувало інформаційно-консультаційні, бухгалтерські послуги.

На думку контролюючого органу в наданих первинних документах щодо отримання таких послуг відсутні відомості про осіб відповідальних за здійснення даних послуг, не вказано спосіб надання консультацій. До перевірки також не надано звіти про надання послуг чи інші первинні документи щодо отримання послуг саме в господарській діяльності.

06 травня 2009 року ТзОВ «Сальве» прийнято наказ про прийняття на роботу ОСОБА_9 на посаду фінансового директора (т. 2, а. с. 11).

07 травня 2010 року ОСОБА_9 звільнено з посади фінансового директора, що підтверджується наказом № 90/2 про припинення трудового договору (т. 2, а. с. 12).

В період 3 10 травня 2010 року по 30 серпня 2013 року функціональні обов'язки фінансового директора виконував фізична особа-підприємець ОСОБА_9 відповідно до договорів про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку від 10 травня 2010 року, від 10 травня 2011 року, від 10 травня 2012 року та від 10 травня 2013 року (т. 2, а. с. 18-32).

Згідно до наказу від 02 вересня 2013 року № 667 головному бухгалтеру Качан Т.В. доручено виконання обов'язків фінансового директора у зв'язеку з виробничою необхідністю (т. 2, а. с. 33).

Представником позивача у судовому засіданні додатково надано акти здавання-приймання виконаних робіт до договорів про виконання робіт за 2010-2012 роки з яких убачається які саме роботи (консультації) згідно з зазначеними договорами виконано (том 10 а.с.36-50).

На думку суду, порушень зі сторони товариства щодо відносин про надання консультативних послуг з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 не встановлено.

Крім того, на етапі відкриття нового структурного підрозділу, яким є аптеки та аптечні пункти, товариством укладено ряд договорів на здійснення консультативних послуг, зокрема: з ТзОВ «Сігма-Львів» на суму 37 150 грн. та ФОП ОСОБА_10 на суму 188 400 грн., а саме: договір № 2 від 24 січня 2012 року, договір № 23 від 20 серпня 2013 року, договір № 24 від 05 вересня 2013 року, договір № 33 від 08 листопада 2013 року, договір № 40 від 24 грудня 2013 року, договір № 47 на здійснення консультативних, екмпертних послуг від 29 грудня 2011 року, договір № 09 від 01 квітня 2013 року, договір № 12 від 23 квітня 2013 року, договір № 16 від 25 квітня 2012 року, договір № 17 від 25 червня 213 року, договір № 18 від 10 лпня 2013 року, договір № 19 від 24 липня 2013 року, договір № 30 від 27 червня 2012 року, договір № 34 від 11 липня 2012 року, договір № 36 від 31 липня 2012 року, договір № 39 від 10 вересня 2012 року, договір № 40 від 24 вересня 2012 року (т. 2, а. с. 35-101).

Дані послуги полягають у наданні інформаційно-консультативних послуг по реєстрації дозвільних документів, в тому числі оформлення відомості аптеки для роздрібної торгівлі лікарськими засобами згідно діючого законодавства України (опрацювання документації, яка необхідна для виготовлення відомостей аптечного закладу; надання усних рекомендацій по усуненню недоліків і невідповідностей у даних документах. Подання заяви та документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії, отримання ліцензії в органах ліцензування.

Обсяг послуг конкретизований в актах виконаних робіт до кожного договору окремо та кожному структурному підрозділу, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт за договором (т. 2, а. с. 38, 42, 46, 50, 54, 58, 62, 66, 70, 74, 78, 82, 86, 90, 94, 98, 102).

Суд вважає за необхідне зазначити, що 31 серпня 2015 року закрито кримінальне провадження щодо ухилення службових осіб ТзОВ «Сальве» в період 2012-2013 років від сплати податків на загальну суму 1 900 00 гр. шляхом відображення в податковому обліку господарських операцій з ПрАТ «Альба Україна», ТОВ «Оптімал», ТОВ «Сігма-Львів», ТОВ «Каштан Трейд», ТОВ «Адверсон», ТОВ «Девело» у зв'язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення (т. 10, а. с. -29-31).

Як передбачено пунктами 138.1, 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 283/97-ВР від 22 травня 1997 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 283/97-ВР) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно із пунктом 3.1 статті 3 Закону № 283/97-ВР об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону № 283/97-ВР визначено, що валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до пункту 5.1 та підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 283/97-ВР визначено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із частиною четвертою підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 283/97-ВР, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат. Такими підставами є: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З аналізу наведених вище норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» вбачається, що визначальною ознакою віднесення платником податку (покупцем) витрат до валових є їх зв'язок з господарською діяльністю платника податку. При цьому, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні придбаного товару (отриманих робіт, послуг) сум ПДВ до складу податкового кредиту, є підтвердження реальності господарської операції належним чином оформленими первинними документами, які є характерними для тої чи іншої господарської операції. Разом з тим, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі підтверджують обґрунтованість і відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Сальве» довело правомірність формування собівартості реалізованих товарів у власному бухгалтерському обліку, враховуючи результати судової-економічної експертизи, яка також підтвердила правильність ведення бухгалтерського обліку в частині формування собівартості реалізованих товарів, а також зважаючи на недоведеність податковим органом нереальності господарських операцій з надання послуг оренди, інформаційно-консультативних та бухгалтерських послуг, колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 22 грудня 2014 року № є протиправним та підлягає скасуванню в цілому, а позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи, ТзОВ «Сальве» згідно платіжного доручення від 30 січня 2016 року № 13866 сплатило судовий збір у розмірі 487, 20 грн. (а. с. 129).

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, вказану суму судового збору слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області.

Керуючись статтею 94, частиною третьою статті 160, статтями 162-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сальве» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 22 грудня 2014 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39497665) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сальве» (43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Рівненська, 76а, ідентифікаційний код юридичної особи 20148147) судові витрати у сумі 487, 20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий, суддя В.І. Смокович

Судді О.О. Андрусенко

В.М. Валюх

Повний текст постанови виготовлений 12 серпня 2016 року.