Справа № 806/1113/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 року м.Житомир справа № 806/1113/16

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попова О. Г.,

секретар судового засідання Захарченко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростишівського районного відділу державної виконавчої служби про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2012 року,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову державного виконавця Коростишівського районного відділу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження від 25 травня 2012 року про стягнення виконавчого збору в сумі 9847,97 грн. та витрати в сумі 20,00 грн., а всього 9867,97 грн. В обґрунтування позову зазначає про незаконність зазначеної постанови з тих підстав, що державний виконавець, в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон), не направив позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження за нотаріальним написом від 12 травня 2011 року, чим обмежив його право на добровільне виконання рішення, та 25 травня 2012 року виніс спірну постанову про відкриття виконавчого провадження № 32761808 з виконання постанови ВДВС Коростишівського РУЮ № 31891295 від 21 травня 2012 року (про завершення виконавчого провадження на підставі п.8 ст. 49 Закону). Таким чином, ні оскаржувана постанова, ні будь-які інші виконавчі документи не направлялась на адресу позивача та отримані ним не були. На думку позивача, такі обставини свідчать про відсутність у державного виконавця підстав для стягнення з нього виконавчого збору та видання постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 травня 2012 року.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Вважає оскаржувану постанову від 25 травня 2012 року законною, оскільки була винесена на виконання вимог ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та була направлена позивачу на його адресу.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 590, виданого 12 травня 2011 року, державним виконавцем ВДВС Коростишівського РУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення коштів, отриманих від реалізації наданого в іпотеку ОСОБА_1 нерухомого майна житлового будинку на користь ПАТ "Укрсоцбанк" в розмірі 98479,71 грн.

Як свідчать матеріали справи, державним виконавцем ВДВС Коростишівського РУЮ 28 березня 2012 року був складений акт опису й арешту майна житлового будинку боржника. Зазначений акт був складений за відсутності ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Згідно квитанції від 05 квітня 2012 року № FJB130 боржник частково сплатив суму боргу на рахунок ПАТ "Укрсоцбанк" в розмірі 26 000 грн. (а.с.13).

З листа Коростишівського районного відділу державної виконавчої служби від 25 травня 2016 року № 1399 вбачається, що виконавче провадження за виконавчим написом № 590 від 12 травня 2011 року завершено 21 травня 2012 року на підставі п.8 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на день закінчення виконавчого провадження), тому 21 травня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про виділення в окреме виконавче провадження виконавчого збору в розмірі 9847,71 грн. та 20,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

25 травня 2012 року державним виконавцем Коростишівського РУЮ винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого № 32761808 з виконання постанови ВДВС Коростишівського РУЮ № 31891295 від 21 травня 2012 року про стягнення виконавчого збору в сумі 9847,97 грн. та витрат в сумі 20,00 грн., а всього 9867,97 грн. (а.с. 38).

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999, № 606-XIV (надалі - Закон), які діяли на час їх виникнення.

Згідно зі статтею 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Стягнення виконавчого збору, є саме тим заходом, який застосовується державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення в строк, що ним встановлений.

Згідно із пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п.п.3.7.1-3.7.3 п. 3.7 зазначеної Інструкції постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Разом з тим, вимогами п.п. 3.7.4 п. 3.7 Інструкції передбачено, у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.

Таким чином, зазначеною Інструкцією чітко передбачений порядок дій державного виконавця у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішень як майнового, так і немайнового характеру. При цьому згідно вимог Інструкції державний виконавець повинен не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Проте, з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець закінчив виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса 21 травня 2012 року, а відкрив виконавче провадження №32761808 за постановою про стягнення виконавчого збору 25 травня 2012 року, тоді як наступник робочий день припадає на 22 травня 2012 року.

Не менш суттєвим є порушення відповідачем вимог Закону щодо надсилання документів виконавчого провадження.

Так, згідно ч.1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В матеріалах справи міститься копія повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.39), однак з її змісту не вбачається, який саме документ було направлено боржнику. Також сумнівними є доводи відповідача щодо його направлення, оскільки повідомлення не містить будь-яких відміток про його здачу на пошту, повернення та не отримання поштового листа адресатом, а запис в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наданий представником відповідача в судовому засіданні, про направлення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення судового збору не свідчить про належне надсилання документу виконавчого провадження, а саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Представником відповідача в судовому засіданні не надано доводів належного повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса № 590 від 12 травня 2011 року, що позбавило його права добровільно виконати рішення в зазначений державним виконавцем строк та стало наслідком відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення судового збору від 25 травня 2012 року.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені вище обставини справи, постанова від 25 травня 2012 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору (ВП №32761808) є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задоволити.

Скасувати постанову Коростишівського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2012 року (ВП №32761808).

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 15 серпня 2016 р.