Справа № 22-а/0690/7483/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/7483/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на постанову Олевського районного суду від 10 серпня 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У січні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь недоплачені за 2000-2009 роки кошти, виплата яких передбачена ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначила, що є потерпілою 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, працювала у вказаний період в ДП „Олевський лісгосп АПК у смт. Олевську, віднесеному до зони посиленого радіологічного контролю. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, доплату до заробітної плати у вказаний період отримувала в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Олевського районного суду від 10 серпня 2010 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь позивачки стягнуто 3658,80 грн. доплати до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбаченої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2009 року по 30.06.2009 року. Дії відповідача щодо нарахування та виплати цих коштів у неповному розмірі визнані неправомірними. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, кошти у розмірах, визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються. На думку апелянта, судом не звернуто уваги на порушення позивачкою строку звернення до суду, а також на те, що спірні кошти не є заробітною платою. Апелянт не вважає себе належним відповідачем у справі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка має статус потерпілої 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, працювала до 1 липня 2009 року в ДП „Олевський лісгосп АПК у смт. Олевську, віднесеному до зони посиленого радіологічного контролю (а.с.7-13).

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні посиленого радіологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Проте в порушення вимог закону позивачка отримувала зазначену доплату у розмірі 5,2 грн. (а.с. 11-13).

За наведених обставин та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Оскільки установа, в якій працює позивачка, знаходиться на території, що обслуговується відповідачем, якому делеговані повноваження щодо виплати спірних коштів, то суд правильно вважав, що саме на останнього слід покласти обовязок відшкодувати заборгованість по невиплачених позивачці коштах.

Невиконання установою-роботодавцем обовязків, покладених на нього п.6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, не є підставою для відмови в позові.

Разом з тим, задовольняючи вимогу про стягнення коштів, суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки спірні суми не були нараховані позивачці, а суд не наділений компетенцію виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

Крім того, суд помилково стягнув з відповідача судовий збір.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає зміні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації задоволити частково.

Змінити постанову Олевського районного суду від 10 серпня 2010 року.

Викласти третій абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_3 доплату до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісяця, відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 1 січня по 30 червня 2009 року.

Виключити із резолютивної частини постанови четвертий абзац.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: