Справа № 806/970/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року Житомир справа № 806/970/16

категорія 12.2

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Капинос О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 про визнання відмови неправомірною, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом , в якому просить:

- визнати неправомірною відмову командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у видачі документів на комісію для визнання статусу учасника бойових дій, згідно п. 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

- зобов`язати командування частини польова пошта НОМЕР_1 вчинити дії спрямовані на призначення йому статусу учасника бойових дій, згідно п. 2 Постанови КМУ № 413, тобто надати йому всі необхідні документи для подачі до комісії.

В обгрунтування позову зазначив, що відповідно до наказу військового комісара Новоград-Волинського-Червоноармійського ОРВК Житомирської області він був призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 міста Новоград - Волинський Житомирської області. З 03 липня 2014 року до 09 вересня 2014 року приймав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей. Під час несення служби різко погіршився стан його здоров"я у зв"язу з чим він перебував на тривалому лікуванні. В подальшому, 25 червня 2015 року позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом "е" (через службову невідповідність) відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". На його неодноразові звернення до командування частини про надання необхідних документів для отримання посвідчення учасника бойових дій відповідачі не подають документів на комісію, а також не надають йому документів, необхідних для звернення до комісії для отримання посвідчення учасника АТО. Позивач вважає, що не подання командиром військової частини до комісії документів для отримання ним статусу учасника бойових дій та відмова у наданні цих документів йому, для подальшого самостійного звернення до комісії, є протиправною. Вважає, що відповідач посилається на неперевірені та недоведені факти, оскільки матеріали особової справи підтверджують факт прийняття ним участі в антитерористичній операції.

Позивач до суду прибув, позов підтримав, просив справу розглянути у письмовому провадженні.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У попередньому судовому засіданні проти позову заперечувавз підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема, відповідач у свої запереченнях зазначає, що ОСОБА_1 з 20.09.2014 протягом тривалого часу був незаконно відсутній та не виконував свої службові обов`язки. Разом з тим, у телеграмі першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ від 21.01.2016 №321/369 вказано, що військова частина на військовослужбовців, які скоїли кримінальне, адміністративне або дисциплінарне правопорушення, має оформлювати документи та подавати на розгляд комісії для надання статусу учасника бойових дій в останню чергу. Вважає, що дії командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 вчинені на підставі наказів вищого командування, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України 18 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 м. Новоград - Волинський, відповідно до наказу військового комісара Новоград-Волинського-Червоноармійського ОРВК Житомирської області від 18.03.2014 № 68.

Дані обставини підтверджуються військовим квитком серії НОМЕР_3 , копія якого міститься у матеріалах справи. (а.с. 9-10).

Зі змісту довідки тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 01.10.2014 № 7010 вбачається, що солдат ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , яка входить до складу сил, що залучалися та брали участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 03.07.2014 по 09.09.2014. (а.с.12).

Крім того, у довідці т.в.о. коамандира ВЧ польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №1961 від 28.07.2014 зазначено, що ОСОБА_1 починаючи з початку мобілізації виконує конституційний обов"язок щодо захисту Вітчизни та вибув за межі пункту постійної дислокації військової частини на невизначений термін, з 03.07.2014 та станом на 27.07.2014 виконує завдання у складі сил АТО. (а.с.13)

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №152 від 25.06.2015, відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом "е" (через службову невідповідність).

В подальшому позивач неодноразово звертався із заявами до командира В/Ч ПП 2731 з проханням надати йому усі необхідні документи для оформлення статусу учасника бойових дій, проте позивачу було відмовлено у наданні таких документів.

Відмова мотивована тим, що ОСОБА_1 з 20.09.2014 протягом тривалого часу був незаконно відсутній та не виконував свої службові обов`язки. На підставі вимог першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України, викладених в телеграмі від 21.01.2016 року № 321/369 військова частина на військовослужбовців, які скоїли кримінальне, адміністративне або дисциплінарне правопорушення, має оформлювати документи та подавати на розгляд комісії для надання статусу учасника бойових дій в останню чергу.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій, встановлений частиною першою статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції, чинній на час проходження позивачем військової служби, далі - Закон).

Згідно зі абз. 1 пунктом 19 частини 1 цієї статті Закону, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Механізм надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абз. 1 пункту 19 частини 1 статті 6 Закону, визначений Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок № 413).

У відповідності до пункту 4 Порядку № 413, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Згідно зі абз. 1 пункту 6 Порядку № 413, для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками установ, закладів подаються на розгляд комісії у місячний строк після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу чи призначення їх на відповідні посади.

У разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії (п. 8 Порядку № 413).

Аналіз наведених приписів свідчить на користь висновку, що на командира військової частини покладено обов`язок подання документів для встановлення статусу учасника бойових дій, який виникає у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Надання особам статусу учасника бойових дій пов`язується саме з безпосереднім залученням такого військовослужбовця до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, а не із завершенням такого завдання.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" районами проведення антитерористичної операції та терміни її проведення визначено: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Факт прийняття солдатом ОСОБА_1 , під час перебування на військовій службі у Військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 03.07.2014 до 09.09.2014 не заперечується, отже позивач був залучений до виконання бойових завдань в зоні АТО.

Відмовляючи ОСОБА_1 у наданні документів, передбачених п. 4 Порядку № 413, відповідач указує на те, що позивач рахується таким, що самовільно залишив частину з 20.09.2014 та протягом тривалого часу не виконував свої службові обов`язки. Однак, такі доводи Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 суд оцінює критично, так як підставою надання статусу учасника бойових дій є безпосередня участь такого військовослужбовця у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Більш того суд звертає увагу на те, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісією, визначеною п. 5 Порядку № 413. Відповідач зобов`язаний лише надати необхідні документи для встановлення статусу учасника бойових дій до відповідної комісії.

Суд зауважує, що ні Закон, ні Порядок № 413 не визначає умов, за наявності яких, командир позбавляється обов`язку надання документів для встановлення статусу учасника бойових дій військовослужбовцям, які були безпосередньо залучені до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

У свою чергу, телеграма - це службовий документ, що становить буквено-цифрове повідомлення, передане за допомогою телеграфного зв`язку (телеграфом). Телеграма не є нормативно - правовим актом, може носити лише інформаційний характер і не повинна містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Отже, посилання відповідача на телеграму про від 21.01.2016 року № 321/369, в якій вказано, що військова частина на військовослужбовців, які скоїли кримінальне, адміністративне або дисциплінарне правопорушення, має оформлювати документи та подавати на розгляд комісії для надання статусу учасника бойових дій в останню чергу суд вважає безпідставними.

Крім цього, суд зазначає, що матеріали справи доказів внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації про кримінальне провадження, повідомлення про підозру у вчиненні якого вручено ОСОБА_1 , або подання до військової прокуратури повідомлення про скоєння позивачем кримінального правопорушення не містять.

Представником відповідача до матеріалів справи надано наказ командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 29.12.2015 № 4168 "Про підсумки службового розслідування по факту визначення обставин облікування у статусі незаконно відсутнього бувшого солдата ОСОБА_1 ", пунктом 3 якого наказано начальнику відділення особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 направити до органів досудового розслідування та начальнику управління Військової служби правопорядку копію матеріалів службового розслідування по факту визначення обставин відсутності на службі військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_1 бувшого солдата ОСОБА_1 , у зв"язку з тим, що в його діях містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

У контексті наведеного суд враховує, що згідно зі частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В силу приписів частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Системний аналіз положень норм чинного процесуального законодавства свідчить на користь висновку, що наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 29.12.2015 № 4168 не може бути належним доказом у даній адміністративній справі та свідчити про те, що позивачем скоєно кримінальне правопорушення і йому заборонено оформляти документи для надання статусу учасника бойових дій.

У розумінні кримінально-процесуального законодавства України, належними засобами, які б підтверджували відповідні юридичні факти, зокрема, вину військовослужбовця, є відповідні судові рішення, що набрали законної сили.

Інформація стосовно наявності таких судових рішень щодо позивача на момент розгляду адміністративної справи відсутня.

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачами не доведено правомірності відмови в наданні документів позивача на розгляд комісії для надання статусу учасника бойових дій, відтак позовна вимога про визнання такої відмови неправомірною відмови Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 неправомірною знайшла своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягає задоволенню.

З огляду на те, що протиправна відмова у видачі стосовно колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 необхідних документів для надання статусу учасника бойових дій перешкоджає в реалізації його права на звернення, в тому числі на самостійне відповідно до п. 8 Порядку № 413, до комісії для надання йому статусу учасника бойових дій, суд зобов`язує Військову частину-польова пошта НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 документи, передбачені пунктом 4 Порядку № 413.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому задовольняє позов у повному обсязі.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:
Позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 щодо видачі ОСОБА_1 документів на розгляд комісії для надання статусу учасника бойових дій.

Зобов`язати Військову частину-польова пошта НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 документи, передбачені пунктом 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос