Справа № 335/8559/16-а
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1 ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8559/16-а 2-а/335/278/2016
(в порядку скороченого провадження)
11 серпня 2016 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії по інвалідності, зобов'язання призначити з 22.05.2008 довічно пенсію на підставі статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) та виплатити недоплачену частину пенсії у розмірі 227 128,78 гривень, зобов'язання відповідача визнати за позивачем право на вищезазначену довічну пенсію до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою, зобов'язання відповідача здійснити перерахунок з урахуванням всіх надбавок та підвищень та виплатити пенсію з урахуванням виплачених коштів з 22.05.2008 по 21.07.2016, зобов'язання здійснювати нарахування з урахуванням всіх надбавок та підвищень і виплачувати позивачеві пенсію у зазначеному вище розмірі до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 12.01.2000 отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, є інвалідом війни ІІ групи. 25.03.2016 він надіслав заяву відповідачу з проханням вчинити певні дії, визначені законом, але листом від 15.04.2016 за № 331/Б-9 відповідач у задоволенні його вимог відмовив. 21.04.2016 він надіслав скаргу до ПФУ, на яку отримав відповідь від 27.05.2016 за № 5980/Б-11, за змістом якої порушень при обчисленні пенсії не встановлено. Вказує, що відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ встановлено мінімальний розмір пенсії інвалідам війни ІІ групи - 120 % від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком. Дія зазначеної статті була зупинена на 2006 та 2007 роки. З 1 січня 2008 р. до статті 22 Закону № 2262-ХІІ були внесені зміни, за якими розмір мінімальної пенсії було зменшено. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 вказані зміни визнано неконституційними. Отже, з 22.05.2008 положення статті 22 Закону № 2262-ХІІ відновили свою дію. При цьому розмір мінімальної пенсії за віком обчислюється за приписами статті 28 Закону № 1058, тобто дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Загальний розмір недоотриманої ним пенсії складає відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку 227 128,78 гривень. Також вважає безпідставним застосування мінімального розміру пенсії за віком на підставі постанов Кабінету Міністрів України, оскільки це суперечить статті 22 Конституції України та повноваженням Кабінету Міністрів України. З наведених підстав просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2016 р. відкрито скорочене провадження у справі.
8 серпня 2016 р. від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що пенсія позивачу обчислена відповідно до вимог діючого законодавства. Вказує, що визнання права є повноваженням суду, наслідком чого буде зобов'язання вчинити певні дії. Позивач просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням всіх надбавок та підвищень, у той час як предметом позову є виплата пенсії як інваліду війни ІІ групи, тобто у твердій сумі. Розмір пенсії позивача обчислено відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (далі - Постанова КМУ № 1381) і складає 2 978,21 гривень. П. 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» установлено, що у 2011 р. норми і положення, зокрема, і статті 22 Закону № 2242-ХІІ, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ у 2011 році. На виконання вказаних вимог і була прийнята Постанова КМУ № 1381, якою встановлені мінімальні розміри пенсій. Положення п. 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано такими, що відповідають Конституції України за рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 у справі № 1-42/2011. Аналогічні положення щодо делегування Кабінету Міністрів України функцій з встановлення мінімальних пенсій, передбачених статтею 22 Закону № 2242-ХІІ, містять Закони України про Державний бюджет на 2012-2016 р. Отже, дії відповідача є законними, з огляду на що просив у позові відмовити.
До письмових заперечень додано клопотання позивача про призначення справи до розгляду в загальному порядку, яка мотивована складністю спору та недостатністю повідомлених позивачем обставин. В цей же час, положеннями ч. 4 ст. 183-2 КАС України визначено право суду призначити судовий розгляд в загальному порядку у разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за наслідками розгляду письмових заперечень відповідача проти позову суд дійде висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без виклику осіб та проведення судового засідання, - що в даному випадку місця не має. Матеріали справи містять достатньо доказів для ухвалення законного рішення в порядку скороченого провадження.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом війни ІІ групи, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області з 12.01.2000 та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 19.03.2009, посвідченням серії НОМЕР_2 від 12.01.2000 (арк. справи 11). Розмір пенсії позивача становить 2 978,21 гривень (арк. справи 12).
25.03.2016 позивач, вважаючи, що розмір пенсії йому обчислено невірно, звернувся до ГУПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення та перерахунок пенсії у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону № 1058 (арк. справи 13-15).
15.04.2016 відповідачем надано відповідь на заяву позивача за № 331/Б-9, за змістом якої розмір пенсії позивачу визначено відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ (арк. справи 16).
Не погоджуючись із відповіддю ГУПФУ в Запорізькій області, позивач 21.04.2016 подав скаргу до ПФУ з аналогічними вимогами (арк. справи 17-19).
На скаргу ПФУ надало відповідь від 27.05.2016 за № 5980/Б-11, за змістом якої порушень чинного законодавства при обчисленні пенсії позивача не встановлено (арк. справи 20-21).
Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати пенсії, позивач 27.07.2016 звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Статтею 22 Закону № 2262-ХІІ встановлені мінімальні розміри пенсій по інвалідності, які складають: інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, II групи - трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, III групи - двох мінімальних пенсій за віком, іншим інвалідам із числа солдатів і матросів строкової служби I групи - 200 процентів, II групи - 100 процентів і III групи - 50 процентів мінімального розміру пенсії за віком (в редакції Закону № 456/95-ВР від 23.11.1995); інвалідам з числа єфрейторів (старших солдатів) і сержантів, старших матросів і старшин строкової служби у розмірі 110 процентів, з числа прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України і державної пожежної охорони - 120 процентів, а з числа осіб офіцерського складу та осіб начальницького складу (крім молодшого) органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України і державної пожежної охорони - 130 процентів відповідних мінімальних розмірів пенсій, передбачених цією статтею для інвалідів з числа солдатів і матросів строкової служби (в редакції змін, внесених Законом № 1889-VI від 24.06.2004).
Порядок визначення мінімального розміру пенсії за віком врегульовано статтею 28 Закону № 1058, за приписами якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність.
Позивач вважає, що його пенсія має дорівнювати 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії, передбаченої ч. 1 ст. 28 Закону № 1058, що і обумовило його звернення до суду з даним позовом.
З 01.01.2008 року стаття 22 Закону № 2262-ХІІ (з урахуванням змін, внесених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 року) була викладена в редакції, відповідно до якої мінімальні розміри пенсій по інвалідності встановлюються: інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - у розмірі 120 відсотків, II групи - 110 відсотків, III групи - 105 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак, наведену зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року.
Враховуючи, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, тому вони втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення. Отже, відповідач зобов'язаний був з 22.05.2008 року визначати позивачеві пенсію в розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком.
Законом України від 14.06.2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статті 22 Закону № 2262-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Зазначені норми набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19.06.2011 року, оскільки опубліковані в газеті «Голос України» за 18.06.2011 року № 110 (5110). Зазначені зміни визнані такими, що відповідають Конституції України за рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 у справі № 1-42/2011.
Враховуючи наведене, позивач мав право на отримання пенсії у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком у період з 22.05.2008 по 19.06.2011.
Однак, враховуючи, що позивач пропустив визначений статтею 99 КАС України строк звернення до суду з вимогами, в тому числі і за значений вище період з 22.05.2008 по 19.06.2011, позовну заяву у цій частині ухвалою суду від 11.08.2016 залишено без розгляду.
Починаючи з 19.06.2011 і по теперішній час відповідач керується нормами статті 22 Закону № 2262-ХІІ з врахуванням постанови КМУ № 1381 та вимог Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік (2012-2016р.р.), які неконституційними не визнавались. Крім того, суд звертає увагу, що постанова КМУ № 1381 приймалась саме на виконання вищезазначених змін у законодавстві, що регулює спірні правовідносини, щодо яких Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26.12.2011 у справі № 1-42/2011 зробив висновок про їх відповідність Основному Законові, зазначивши, що визначення Кабінетом Міністрів України порядку та розмірів соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного Фонду України узгоджується із функціями Уряду, визначеними у п.п. 2, 3 статті 116 Конституції України.
Також суд зазначає, що позовні вимоги (п. 3) стосуються призначення позивачеві пенсії з 22.05.2008, у той час як пенсія позивачеві вже призначена 12.01.2000, що, зокрема, вказується самим позивачем у позовній заяві.
Щодо вимог позову про перерахунок пенсії (п.п. 2, 4 позовних вимог), у тому числі з врахуванням надбавок та підвищень, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсії і проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у строки, передбачені ч. 2 ст. 51 вказаного Закону.
Крім того, як випливає з розрахунку розміру пенсії позивача (арк. справи 12), відповідачем враховані при обчисленні пенсії надбавки та підвищення до пенсії. Позивач в своєму позові не конкретизував, які саме складові грошового забезпечення відповідач не врахував.
Позовні вимоги про зобов'язання відповідача визнати за позивачем право на отримання з 22.05.2008 довічно пенсії до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а також про зобов'язання відповідача здійснювати нарахування та виплату пенсії у розмірі, визначеному позивачем, до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, є такими, що спрямовані на майбутнє. В цей же час, завданням адміністративного судочинства, виходячи із приписів статті 2 КАС України, є захист від вже допущених (тобто, існуючих станом на час розгляду справи) порушень прав фізичних осіб з боку суб'єктів владних повноважень. Проте, суд встановив, що відповідачем не допущено порушень прав та законних інтересів позивача в межах розгляду даної справи.
З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 суд відмовляє.
Від сплати судового збору позивача звільнено як інваліда ІІ групи, а тому відсутні встановлені статтею 94 КАС України підстави для стягнення судових витрат.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 11 серпня 2016 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова