Справа № 820/12350/14
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року м. Київ К/800/57087/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Рассказов Ю.В.,

від відповідача - Демченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2014 р.

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 р.

у справі № 820/12350/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Тріумф»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Тріумф» (далі - позивач, ТОВ «Фірма «Тріумф») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з обслуговування ВП у м. Харкові), в якому просило суд визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.06.2014 р. № , № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 р., адміністративний позов задоволено: скасовано податкові повідомлення-рішення СДПІ з обслуговування ВП у м. Харкові від 04.06.2014 р. № та № .

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2014 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 р. і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач у письмових запереченнях та в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 28.03.2014 р. по 14.05.2014 р., на підставі направлень від 28.03.2014 р. № 334, № 335, № 336, згідно із статтями 75, 77, 82 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання, посадовими особами СДПІ з обслуговування ВП у м. Харкові була проведена планова документальна перевірка ТОВ «Фірма «Тріумф» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт від 21.05.2014 р. № 169/28-09-42-01-03 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог: - пункту 135.4 статті 135, підпункту 153.2.1 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 6 357 430 грн.; - підпункту «а» пункту 185.1 статті 185, підпункту (б) пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 6 627 718 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 04.06.2014 р. винесено податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 9 536 145 грн., з яких 6 357 430 грн. - за основним платежем та 3 178 715 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 8 284 647,50 грн., з яких 6 627 718 грн. - за основним платежем та 1 656 929,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як слідує з акту перевірки від 21.05.2014 р. № 169/28-09-42-01-03, підставами для визначення позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували твердження перевіряючих про те, що позивачем за перевяряємий період здійснено безоплатну передачу тари - кегів, кінцевому споживачу, що на думку відповідача, призвело до заниження доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за рахунок не віднесення до їх складу вартості безоплатно переданих кегів кінцевому споживачу при реалізації пива. Також, за твердженням перевіряючих, ціни реалізації продукції кінцевим споживачам не відповідають рівню звичайних цін реалізації ідентичної продукції юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що на думку відповідача, також є заниженням доходів.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходили з наступних мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що основними видами діяльності позивача є оптова та роздрібна торгівля пивом та напоями виробництва ПАТ «Оболонь».

Так, відповідно до укладених з Постачальником договорів, позивач отримував пиво в кегах, які є зворотною тарою, обліковуються на позабалансовому рахунку та підлягають обов'язковому поверненню Постачальнику в повному обсязі від числа отриманих, тобто кеги завжди залишаються власністю Постачальника. Реалізація позивачем пива в кегах кінцевому споживачу здійснюється в магазині позивача через реєстратор розрахункових операцій, у касовому чеку зазначається про продаж пива з кегою при цьому вартість кегів не включається до вартості продукції.

Крім того, і податковим органом в акті перевірки зазначено, що при досліджені умов договорів було встановлено, що покупець зобов'язаний повертати Продавцю бутлі, кеги, вуглекислотні балони, ящики, піддони в розмірі 100% від поставленої кількості. Вся зворотна тара повинна бути повернена Покупцем Продавцю у термін не більше 30 діб з дня отримання продукції, ящики в термін: 30 днів - на період з вересня по травень, 21 день - на період з червня по серпень, кеги в термін не більше: 18 діб - для літніх місяців (червень-серпень), 21 добу - для весняних та осінніх місяців (березень-травень та вересень-листопад відповідно), 23 доби - для зимових місяців (грудень-лютий), вуглекислотні балони в термін не більше 30 діб. У разі втрати, пошкодження або неповернення кегів в строк, Покупець на вимогу Продавця зобов'язаний відшкодувати їх вартість разом з податком на додану вартість, виходячи з того, що: вартість одного кега 50 літрів або одного кега 30 літрів складає 112 Євро (з ПДВ) або 1200 грн. (з ПДВ).

Отже, підчас проведеної податкової перевірки встановлено, що тара в якій поставляється пиво, зокрема кеги, є зворотною та її вартість не включається до вартості поставленої продукції (пива).

Відповідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті.

Відповідно до пункту 135.4 статті 135 Податкового кодексу України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

Оскільки в даному випадку: - вартість кегів не включається до вартості продукції; - при купівлі пива в кегах, право власності на кегі не переходить ні до позивача, ні до кінцевого споживача; - кегі повертаються кінцевим споживачем позивачу, а позивачем - Постачальнику в тій же кількості, то має місце не безоплатна передача кегів у власність кінцевому споживачу, а продаж товару з наступним поверненням кінцевим споживачем зворотної тари - кегів під час наступної купівлі продукції, що, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, не може бути підставою для збільшення розміру доходу від операційної діяльності в розумінні пункту 135.4 статті 135 Податкового кодексу України.

Щодо висновків акту перевірки про невідповідність ціни реалізації позивачем продукції кінцевим споживачам та рівня звичайних цін реалізації ідентичної продукції юридичним особам та фізичним особам-підприємцям судами попередніх інстанцій зазначено наступне.

Як вбачається з акту від 21.05.2014 р. № 169/28-09-42-01-03 перевіряючими встановлено факт реалізації у IV кварталі 2012 року пива, слабоалкогольних напоїв та води кінцевим споживачам за цінами, що менше на 20-40% цін реалізації такої ж продукції юридичним особам та фізичним особам-підприємцям.

Звичайна ціна, згідно підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Методи визначення та порядок застосування звичайних цін до 01.01.2013 р., відповідно до пунктів 1 та 2 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України, регулюється пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким встановлено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Згідно із підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) і сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Відповідно до підпункту 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована.

Підпунктом 1.20.3 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що для товарів (робіт, послуг), які продаються шляхом прилюдного оголошення умов їх продажу, звичайною визнається ціна, що міститься у такому прилюдному оголошенні.

До останнього (оголошення), крім традиційних публічних договорів, можна віднести й інші способи поширення інформації про товар та умови його продажу, призначеної для широкого загалу, а саме: прайс-листи, каталоги, оголошення в друкованих ЗМІ, рекламні оголошення на телебаченні, в мережі Інтернет тощо.

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених ним Законом, згідно підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», покладається на податковий орган у порядку, встановленому Законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, податковим органом не надано доказів здійснення запитів у державні органи статистики чи Торгово-промислову палату України, товарну біржу, з метою встановлення мінімальної та/чи максимальної ціни на товар позивача; не надано доказів проведення моніторингу прилюдних оголошень, в тому числі прайс-листів, каталогів, оголошень у друкованих ЗМІ, рекламних оголошеннях, з метою виявлення цінових пропозицій щодо купівлі/продажу товару ідентичному товару, зокрема, позивача, в результаті чого податковим органом не виконано обов'язку доведення того, що ціна реалізованої продукції не відповідає рівню звичайної ціни.

Виходячи з викладеного, судами попередніх інстанцій обґрунтовано вказано на хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом першим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки судами встановлено невідповідність законодавству винесених податкових повідомлень-рішень від 04.06.2014 р. № та № , вимоги щодо скасування зазначених податкових повідомлень-рішень були задоволені обґрунтовано.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2014 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 р. у справі № 820/12350/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко