Справа № 2а-2795/10/0970
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2016 р. Справа № 2а-2795/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Пиріг Х.І.,

за участю: представника позивача - Чехи М.В., представника відповідача - Мадриги М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Отинійська ПМК-150» до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 30.06.2010 та №/1 від 28.07.2010, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Отинійська ПМК-150» звернулося до суду з адміністративним позовом до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 30.06.2010 та №/1 від 28.07.2010.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2016 допущено заміну відповідача - Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області її правонаступником - Коломийською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Івано-Франківській області. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.09.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 у даній справі скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що чинним законодавством не передбачено обов'язку особи підтверджувати понесені нею витрати з придбанням товарів виключно товарно-транспортними накладними, а головною підставою для включення суми до податкового кредиту є податкова накладна, тому контролюючий орган дійшов помилкового висновку, оскільки операції з придбання позивачем товару пов'язані виключно з веденням господарської діяльності. Також зазначає, що відповідач безпідставно вважає договір поставки від 16.07.2009 недійсним, оскільки не наведено жодних доказів щодо недійсності господарських операцій та вказаний договір не визнаний недійсним у судовому порядку.

Щодо відсутності на момент проведення перевірки нотаріально посвідченого попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення) від 22.12.2008, яке буде створено у майбутньому та доказів його державної реєстрації, позивачем зазначено, що попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, не є основним договором купівлі-продажу, та у відповідності до статті 656 Цивільного кодексу України, не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення правочину. Відповідно до Законодавства України державна реєстрація таких договорів не передбачена, оскільки із державною реєстрацією пов'язується момент набуття права власності на нерухоме майно. Проведення оплати на виконання умов даного договору було здійснено векселем, з моменту приймання-передачі якого припинилися зобов'язання за договором. Отже, отримання податкової накладної після акту приймання-передачі векселя є моментом, з якого у позивача виникло право на формування податкового кредиту.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві та письмових поясненнях (том ІІ, а.с.125,129-130). Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази судом встановлено наступне.

ВАТ «Отинійська ПМК - 150» відповідно до свідоцтва від 05.03.1997 за №01037560 зареєстроване Коломийською районною державною адміністрацією, як суб'єкт підприємницької діяльності, та у відповідності до свідоцтва від 30.09.1997 за №12578456 зареєстроване Коломийською ОДПІ як платник податку на додану вартість (індивідуальний податковий номер - 76).

В період з 17.05.2010р. по 14.06.2010 Коломийською об'єднаною державною податковою інспекцією в Івано-Франківській області проведено планову виїзну документальну перевірку ВАТ «Отинійська ПМК - 150» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 31.03.2010 року.

Результати вказаної перевірки зафіксовано в акті від 21.06.2010 за №1556/231/01037560 (том І, а.с.12-31).

У висновках акту перевіркою серед інших порушень зафіксовано порушення позивачем вимог пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4; пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 та п. 4.8 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», ст.657, ст.210, ч.3 ст.640 Цивільного кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 435000,00 грн. в т. ч. за грудень 2008 року в сумі 385000,00 грн. та за липень 2009 року в сумі 50000,00 грн.

На підставі акту планової перевірки Коломийською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 30.06.2010, яким відповідно позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 435000,00 грн. та застосовано штрафну фінансову санкцію в сумі 217500,00 грн., на загальну суму 652500,00 грн. (том І, а.с.10).

Також, судом встановлено, що вищевказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене позивачем в апеляційному порядку. Рішенням №4881/10/25-008/7/23 від 26.07.2010 про результати розгляду скарги позивача податкове повідомлення-рішення №/0 30.06.2010 залишено без змін, а скаргу без задоволення та прийнято податкове повідомлення-рішення № /1 від 28.07.2010, яким встановлено нові строки для сплати донарахованого податкового зобов'язання з податку на прибуток та штрафних санкцій (том І, а.с.32-39).

При розгляді справи, що також підтверджується актом перевірки, судом встановлено, що 16.07.2009 між приватним підприємством «Ніка-Ден» та відкритим акціонерним товариством «Отинійська ПМК-150» був укладений договір поставки, відповідно до якого ПП «Ніка-Ден» зобов'язувався поставити товар у власність позивача для використання його у підприємницькій діяльності (том ІІ, а.с.68-69). Відповідно до умов договору було надано податкову накладну №-41 від 17.07.2009 на суму без ПДВ 41666,67 грн., ПДВ-8333,33 гривень (том ІІ, а.с.77) та накладну №-42 від 23.07.2009 року на суму без ПДВ 208333,33 грн, ПДВ-41666,67 гривень (том ІІ, а.с.78). На підставі отриманих документів позивачем віднесено до складу податкового кредиту 50000,00 грн. за липень 2009 року. Станом на 31.03.2010 розрахунки з ПП «Ніка-Ден» не проведені та числиться кредиторська заборгованість в сумі 300000,00 грн. До перевірки позивачем не надано товарно-транспортні накладні та інші документи, що свідчать про транспортування товарно-матеріальних цінностей. Також зазначено, що перевіркою не виявлено документів по яких відбувся рух товарно-матеріальних цінностей від продавця до перевізника, до покупця, операції із придбання мали нетоварний характер, товарно-матеріальні цінності не перевозилися. Зроблено висновки, що вказані операції не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів. Такі можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Наслідком діяльності ВАТ «Отинійська ПМК-150» є виключно чи переважно формування податкового кредиту та валових витрат в результаті здійсненої операції, а договір укладений між ВАТ «Отинійська ПМК-150» та постачальником ПП «Ніка-Ден» не сприяє реальному настанню правових наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

28.12.2010 рішенням Господарського суду Івано-Франківської області по справі №1/57 за позовом ПП "Ніка-Ден" до ВАТ «Отинійська ПМК-150» про стягнення основної заборгованості в сумі 300000 грн., за отриманий товар по договору від 16.07.2009, позов задоволено, стягнуто з ВАТ «Отинійська ПМК-150» на користь ПП «Ніка-Ден» 300000 гривень (том І, а.с.75-76). Вказане рішення Господарського суду Івано-Франківської області набрало законної сили в апеляційному та касаційному порядку не оскаржено.

Зокрема, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28.12.2010 у справі № 1/57 встановлено та підтверджено факт поставки товару відповідно до договору від 16.07.2010, відсутність обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання відповідних наслідків.

Крім цього, в судовому засіданні було витребувано первинну документацію, яка підтверджує факт здійснення господарської операції.

Зокрема, факт здійснення господарської операції на підставі договору поставки від 16.07.2009 (т. ІІ, а.с. 68-70) підтверджується наданими представником позивача первинними документами: видатковими накладними, довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, актами приймання-передачі товару, податковими накладними, шляховим листом вантажного автомобіля та витягом реєстрації дорожніх листів на виїзд автотранспорту (т. ІІ, а.с.71-80).

Також, позивачем доведено поступлення товарно-матеріальних цінностей до місця зберігання (склад) та їх подальший рух і використання в господарській діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи заборними відомостями та актами приймання підрядних робіт (т. ІІ, а.с. 81-85, 94, 95, 97, 98).

Щодо оплати за поставлений товар, вказана оплата не була здійснена, а заборгованість перед ПП «Ніка-Ден» у 2012 році була включена до інших доходів як сума безнадійної кредиторської заборгованості, що підтверджується податковою декларацією з податку на прибуток та журналом проводок за 2012 рік (т. ІІ, а.с. 88-91).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість з господарських операцій позивача із контрагентом були фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При дослідженні обставин фактичного здійснення спірних операцій позивача з ПП "Ніка-Ден", зокрема щодо фіктивності цього підприємства судом досліджено вирок Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 1715/11474/12 від 27.11.2012, яким директора та бухгалтера ПП "Ніка-Ден" ОСОБА_3 визнано винною за ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, згідно якого підсудна визнала свою вину повністю (т. ІІ, а.с.114-118). Однак вказане судове рішення не стосується правовідносин, які склалися між позивачем та ПП «Ніка-Ден», оскільки вироком встановлено, що директор та бухгалтер ПП "Ніка-Ден" займалась торгівлею будівельними матеріалами та виконанням будівельних робіт шляхом придбання матеріалів у суб'єктів підприємницької діяльності, які перебувають на спрощеній системі оподаткування за готівку без оформлення на те відповідних документів. Зокрема, вироком встановлено штучне збільшення валових витрат і податкового кредиту при поданні посадовими особами податкової звітності до податкового органу з метою ухилення від сплати податків.

Таким чином, вказаний вирок не підтверджує та не стосується доводів податкового органу, які викладені в акті перевірки.

В зв'язку з цим є безпідставними висновки податкового органу в частині необґрунтованості формування податкового кредиту із господарських операцій позивача із ПП «Ніка-Ден», а відтак визначення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 50000,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 25000,00 грн. є протиправними.

З приводу декларування податкового кредиту на підставі податкової накладної №144 від 31.12.2008 (т. ІІ а.с.131-132), як підстави для формування податкового кредиту, суд встановив наступне.

Згідно з актом перевірки, 22.12.2008 між товариством з обмеженою відповідальністю «Європейські будівельні технології» та позивачем укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення), яке буде створене в майбутньому. Відповідно до вказаного договору контрагент позивача зобов'язувався передати у власність останнього, нежитлове приміщення, яке буде створене ним у майбутньому, а позивач зобов'язувався прийняти нежитлове приміщення у відповідності до умов договору та оплатити його. Загальна сума договору на момент укладення становить 2310000,00 грн., в тому числі ПДВ -20% і не підлягає зміні сторонами в односторонньому порядку. Позивач зобов'язувався сплатити загальну суму договору простим векселем.

Згідно акту приймання-передачі векселів від 31.12.2008 (т.1, а.с.171) позивачем передано ТОВ «Європейські будівельні технології» вексель №96 від 31.12.2008 на суму 2310000,00 грн. (т. 2, а. с. 133), в рахунок оплати за нежитлове приміщення.

Відповідно до зазначено договору позивач отримав податкову накладну № 144 від 31.12.2008 на придбане нежитлове приміщення загальною вартістю 2310000,00 грн., в тому числі ПДВ -385000,00 грн.

На підставі вказаної податкової накладної позивачем віднесено суми податку на додану вартість в сумі 385000,00 грн. до податкового кредиту.

Проте такі дії позивача не відповідають вимогам закону, оскільки згідно абзацу третього п. 4.8 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування згідно з цим Законом векселі (крім податкових векселів), видані або отримані, не вважаються засобом платежу та не змінюють суму податкового кредиту або податкового зобов'язання з цього податку, крім податкових векселів.

Зазначена норма податкового законодавства є переважною для застосування під час визначення правил оподаткування порівняно з нормами інших галузей законодавства, зокрема фінансового та банківського.

Щодо виникнення у позивача права на податковий кредит за наслідками такої операції, слід вказати, що особливості оподаткування податку на додану вартість операцій з використанням векселів установлено п.4.8 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість». Зазначений пункт регулює нарахування податку на додану вартість під час здійснення операцій з поставки товарів (послуг), які є об'єктом оподаткування згідно з п. 3.1 ст. 3 цього Закону, під забезпечення боргових зобов'язань покупця, наданих такому платнику податку у формі простого або переказного векселя або інших боргових інструментів, випущених таким покупцем або третьою особою.

Отже, видача векселя (крім податкового) не супроводжується виникненням у платника податків будь-яких додаткових податкових зобов'язань, зокрема у вигляді нарахувань податку на додану вартість на вартість векселя.

Викладене поширюється на всі векселі, визначені у п.4.8 ст.4 зазначеного Закону, у тому числі на векселі, видані безпосередньо платником податку чи емітовані третіми особами та надалі передані в розрахунок за товари чи послуги, зокрема в порядку індосаменту.

Згідно пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

При цьому, з врахуванням вимог п.4.8 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» є помилковим визначення позивачем дати передачі векселя згідно акту приймання-передачі векселів від 31.12.2008 як дату виникнення права позивача на податковий кредит, а відтак складення та видача податкової накладної №144 від 31.12.2008 позивачу є безпідставною.

З огляду на вказане регулювання спірних правовідносин висновок контролюючого органу про відсутність у позивача права на включення до складу податкового кредиту податку на додану вартість з операції згідно безпідставно складеної податкової накладної №144 від 31.12.2008 узгоджується з вимогами п. 4.8 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість».

За таких обставин інші доводи позивача не спростовують відсутність у нього права на формування податкового кредиту в розмірі 385000,00 грн., а тому в задоволенні позову щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 385000,00 грн., а також в частині застосування штрафних (фінансових санкцій) в сумі 192500,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (код 39530115) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь публічного акціонерного товариства «Отинійська ПМК-150» (код 01037560) сплачений судовий збір в сумі 1 (одна) гривня 70 коп.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 30.06.2010 у частині визначення суми податкового зобов'язання в розмірі 75000,00 грн., у тому числі за основним платежем - 50000,00 грн., за штрафними санкціями - 25000,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/1 від 28.07.2010 у частині визначення суми податкового зобов'язання в розмірі 75000,00 грн., у тому числі за основним платежем - 50000,00 грн., за штрафними санкціями - 25000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (код 39530115) на користь публічного акціонерного товариства «Отинійська ПМК-150» (код 01037560) сплачений судовий збір в сумі 1 (одна) гривня 70 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 17.08.2016.