Справа № 2а-14198/10/0570
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2010-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2010 року справа №2а-14198/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Арабей Т.Г.

суддів: Геращенка І.В., Губської Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, Державної судової адміністрації на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року по адміністративній справі № 2а-14198/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з грудня 1995 року він працює суддею Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області. Внаслідок бездіяльності Кабінету Міністрів України з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року посадовий оклад позивача був набагато меншим ніж передбачено Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (надалі Закон № 2862), а саме змістом статті 44 цього закону, якою передбачене відсоткове відношення посадового окладу судді до посадового окладу Голови Верховного суду України, голови суду в якому працює суддя. Розмір посадового окладу Голови Верховного суду України було встановлено Постановою Кабінету Міністрів України № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України». Зазначена бездіяльність Уряду била припинена тільки з прийняттям постанови № 865 від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці суддів», якою затверджені схеми посадових окладів керівників та суддів, зокрема місцевих судів. Разом з тим Кабінет Міністрів України не усунув порушення вимог частини другої статті 44 Закону №2862, оскільки надав вказаній постанові чинності з 1 січня 2006 року. Постановами Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» та від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» було встановлено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться. Тому починаючи з 1 січня 2006 року, з урахуванням положень вказаних постанов Кабінету Міністрів України, розрахунок посадового окладу позивачу здійснювався виходячи із мінімальної заробітної плати 332 грн. не зважаючи на її збільшення відповідно до Законів України про ОСОБА_3 бюджет України, що на думку позивача суперечить Конституції України та Закону України «Про статус суддів». Позивач також зазначає, що Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було встановлено, що щомісячна надбавка суддям за вислугу років, має обчислюватися у відсотках від посадового окладу, а не від щомісячного середнього заробітку. Зазначені положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнані неконституційними Конституційним Судом України своїм рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, тому починаючи з 22 травня 2008 року щомісячна надбавка позивача ОСОБА_3 судовою адміністрацією України, як головним розпорядником бюджетних коштів, протиправно обчислювалась не від щомісячного середнього заробітку, а у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплат за кваліфікаційний клас. З урахуванням викладених порушень законодавства позивач просив визнати дії відповідачів протиправними щодо не здійснення виплати заробітної плати у розмірі встановленого законом; додаткового посадового окладу та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, що виплачується при наданні чергової відпустки; виплат по лікарняним листам у період тимчасової втрати працездатності, починаючи з 1 червня 2005 року. Зобовязати ОСОБА_3 судову адміністрацію України, ОСОБА_3 казначейство України виплатити заробітну плату з урахуванням підвищення посадового окладу згідно розміру мінімальної заробітної плати, встановленої у відповідний період, за який вона нараховується та інших платежів. Зобов'язати ОСОБА_3 судову адміністрацію відповідно до вимог ст.. 44 Закону України «Про статус суддів» нарахувати надбавку за вислугу років за період з 1 січня по 31 грудня 2007 року і починаючи з 22 травня 2008 року проводити від загальної суми щомісячного заробітку із урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Міністерство фінансів України зобовязати профінансувати зазначені виплати.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, задоволено частково, в наслідок чого визнано неправомірним бездіяльність Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України щодо невчасного підвищення розміру посадового окладу судді, не нарахування та невиплату заробітної плати, додаткового посадового окладу та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, що виплачуються при наданні чергової відпустки, виплат по лікарняним листам у період тимчасової втрати працездатності, починаючи з 19 серпня 2009 року по березень 2010 року. Зобовязано ОСОБА_3 судову адміністрацію України виплатити ОСОБА_2 недоотриману заробітну плату з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до закону України «Про ОСОБА_3 бюджетна 2009 рік» за період з 19 серпня 2009 року по березень 2010 року включно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеною постановою позивачем було подано апеляційну скаргу в якій він посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення суду першої інстанції від 16 серпня 2010 року та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами. Конституція та закони повинні гарантувати незалежність та недоторканність суддів (ч.1 ст. 126 Конституції України). Згідно ч. 1 ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування судів і діяльність суддів. Зазначає, що діючим законодавством надано право Кабінету Міністрів України встановлювати критерії посадового окладу Голови Верховного Суду України та гарантований розмір посадового окладу суддів місцевих судів. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється законами України про ОСОБА_3 бюджет на відповідні роки. Однак слід зазначити, що в питанні щодо посадового окладу судді законодавством надані повноваження Кабінету Міністрів України тільки встановлювати оклад Голови Верховного Суду України, в іншій частині заборона у подальшому проводити перерахунок при підвищенні мінімальної заробітної плати Кабінет Міністрів діяв за межами своїх повноважень та всупереч закону. Тобто Конституція не надає права Кабінету Міністрів України своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів, адже згідно Основного Закону єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна ОСОБА_4 України. Позивачем також зазначено, що судом першої інстанції не повній мірі були взяті до уваги його доводи і аргументи викладені в позовній заяві, так як не відображені в судовому рішенні, тому просив скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_3 судова адміністрація України не погодившись із рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу та вважає його незаконним в частині що стосується інтересів Державної судової адміністрації України, тому просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 судова адміністрація України зазначає, що згідно ч. 1 ст. 121 Закону України «Про судоустрій України» від 07.02.2002 року суди загальної юрисдикції фінансуються на підставі кошторисів і помісячних розписів видатків, затверджених відповідно до вимог цього Закону, в межах річної суми видатків, передбачених ОСОБА_3 бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку встановленому Бюджетним кодексом України. Згідно пункту 7 ст. 23 Бюджетного кодексу усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, за винятком тих випадків, коли окремим законом передбачені багаторічні бюджетні призначення. Конституція України визначила початок та кінець бюджетного періоду: 31 грудня всі бюджетні призначення закінчуються. Винятком з цього правила є лише випадок коли окремим законом передбачається багаторічне призначення, а компенсаційні виплати щодо соціального захисту суддів не є багаторічним призначенням. Пункт 2 ст. 3 Бюджетного кодексу говорить: «При здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього закону, закону про ОСОБА_3 Бюджет України». Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисами. Будь-які зобовязання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про ОСОБА_3 бюджет України, не вважаються бюджетними зобовязаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобовязань не можуть здійснюватися (частини 5 і 6 статті 51 Бюджетного кодексу України). Відповідно до пункту 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, установи мають право брати бюджетні зобовязання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами. Міністерство фінансів України, ОСОБА_3 казначейство України, ОСОБА_3 судова адміністрація України є державними органами виконавчої влади та не можуть порушувати норми законів України, якими встановлюється ОСОБА_3 бюджет України на відповідний рік. На підставі викладеного, апелянт ОСОБА_3 судова адміністрація України, вважає, що її дії ґрунтуються на Законі України «Про судоустрій України», Законі України про ОСОБА_3 бюджет України на 2005 2009 роки, Бюджетному кодексі України та статті 68 Конституції України та є цілком правомірними, нічиїх прав не порушували, вини Державної судової адміністрації України в даному випадку немає, а отже підстави для її відповідальності за даним позовом відсутні.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач надіслав до суду клопотання про можливість розгляду справи за його відсутності. Згідно приписам ч. 4 статті 196 КАС України їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, с уд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі позивача - задовольнити частково, вимоги які викладені в апеляційних скаргах відповідачів залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції було встановлено наступне.

ОСОБА_2 указом Президента України від 15.11.1995 року № 1055/95 призначений на посаду судді Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області безстроково. Станом на 01.06.2005 року він має стаж роботи 20 років, за що була встановлена надбавка за вислугу років в розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за третій кваліфікаційний клас судді. Наказом від 21.10.2009 року №200-к встановлена надбавка за вислугу років в розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку.

Згідно розрахунку заробітної плати, наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Донецькій області (а.с. 28), за період з грудня 2007р. по грудень 2009р. заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про ОСОБА_3 бюджет України на відповідні роки, що призвело до недоотримання позивачем заробітної плати, а починаючи з 22 травня 2008 року позивач також недотримував надбавку за вислугу років, яка повинна була розраховуватись від загальної суми щомісячного заробітку із урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Проблемою даного спору є правомірність дій відповідачів щодо не проведення перерахунку посадового окладу позивача у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на 01.01.2006) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01.06.2005 визначено у 15 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому посадовий оклад суддів не може бути нижче 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати.

На рівні Закону посадові оклади професійних суддів не встановлювались, а тому на реалізацію Закону України «Про статус суддів», Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці суддів» було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи, яка набрала законної сили з 1 січня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, а саме: постанову доповнено п. 4-1 наступного змісту: «Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року дана постанова окружного суду залишена без змін, однак питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято, а тому Постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865» та пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратили чинність лише з 19 серпня 2009 року, тобто з часу набрання чинності рішення суду першої інстанції та є обовязковою для виконання саме з цього часу.

Наслідком визнання незаконним нормативно-правового акту є втрата ним чинності з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Такий висновок суду ґрунтується на системному аналізі положень статті 152 Конституції України, відповідно до якої Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджує рішення суду першої інстанції, що з даного моменту втрачає чинність пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», а тому відповідачі зобовязані були застосовувати Постанову № 865 в первісній редакції, тобто проводити розрахунок посадового окладу судді з розміру мінімальної заробітної плати на дату 19.08.2009 року з послідовним збільшенням відповідно до статті 55 Закону України "Про ОСОБА_3 бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 року № 835-VI та Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати", який спрямований на встановлення розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, що забезпечить належний соціальний захист кожного громадянина України у період фінансово-економічної кризи, який складає з 1 листопада 2009 року в розмірі 744 грн., а з 1 січня 2010 року в розмірі 869 гривень.

Тобто, невиплата позивачеві заробітної плати, розрахованої з посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат (відповідно до додатку 6 Постанови КМУ № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»), встановлених на законодавчому рівні, починаючи з 19 серпня 2009 року є звуженням його природного права на отримання належної заробітної плати від держави як конституційної гарантії, повязаного з одночасним порушенням державою конституційної гарантії недоторканості судді, втручанням виконавчої влади у виключну сферу судової влади, що порушує фундаментальний принцип поділу влади, як демократичної організації держави в розумінні ст. 6 Конституції України.

Частиною 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» було передбачено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України «Про ОСОБА_3 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

ОСОБА_4 Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 61 розділу II Закону України «Про ОСОБА_3 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» яким внесено зміни до ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

Таким чином, зміни до абзацу другому частини четвертої ст. 44 Закону України «Про статус суддів», внесені Законом України «Про ОСОБА_3 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», втратили чинність з 22 травня 2008 року.

Відповідно до матеріалів справи надбавка за вислугу років позивачеві станом на 22 травня 2010 року сплачувалась у розмірі 30 відсотків, а починаючи з 21.10.2009 року у розмірі 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, що з 22 травня 2008 року суперечить Закону України «Про статус суддів», а тому колегія суддів вважає неправомірними дії відповідачів щодо нарахування позивачу надбавки за вислугу років з посадового окладу з урахуванням за кваліфікаційні класи замість щомісячного заробітку.

Відповідно до п. 5 ст. 116 Закону України «Про судоустрій в Україні», ОСОБА_4 суддів України, розробляє та організовує виконання заходів щодо забезпечення незалежності судів і суддів, поліпшення стану організаційного забезпечення діяльності судів, розглядає питання правового захисту суддів, соціального захисту суддів та їх сімей і приймає відповідні рішення з цих питань, здійснює контроль за організацією діяльності судів та діяльністю державної судової адміністрації, заслуховує інформацію голів судів і посадових осіб державної судової адміністрації про їх діяльність, та виконує інші функції.

ОСОБА_4 суддів України від 27.06.2008 року № 105 зобовязано ОСОБА_3 судову адміністрацію України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України та вищі спеціалізовані суди України обрахувати і включити до бюджетного запиту на 2009 рік кошти, необхідні для здійснення перерахунку заробітної плати, щомісячного грошового (довічного) утримання та вихідної допомоги суддям за період з 01.06.2005 р. по 31.12.2005 р. та за період з 2005 по 2008 роки, а також підготувати пропозиції про внесення змін до скасованих постанов Уряду.

Бюджетним кодексом України (статті 32 37) на Міністерство фінансів України покладено обовязок щодо складання проекту закону про ОСОБА_3 бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України в терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України.

Міністерство фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України (стаття 111 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до Указу Президента № 182 від 03.03.2003 року ОСОБА_3 судова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів.

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій України» встановлено, що ОСОБА_3 судова адміністрація України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, а згідно до приписів статті 58 Бюджетного кодексу України є розпорядником коштів, а тому зобовязане організовувати розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про ОСОБА_3 бюджет України. Видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією та законами і не можуть бути скасовані чи зменшені без відповідної компенсації.

Тобто, ОСОБА_3 судова адміністрація України повинна була внести до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетного фінансування судової системи у звязку з визнанням судом незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865» та пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, що не було виконано в порушення вимог ст.ст. 20, 21 Бюджетного кодексу України, а тому порушено принцип відповідальності учасника бюджетного процесу, яким передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу (п.11 ч.1ст.7 Бюджетного кодексу України).

Колегія суддів, насамперед, вважає доречним визначити термін - бездіяльність. Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи.

Кодекс адміністративного судочинства України встановлює обов'язковість судового рішення як одного з основних положень адміністративного процесу і закріплює його значення як принципу адміністративного судочинства, адже виконання судового рішення є кінцевою метою судового захисту особи.

Обов'язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, Конституцією та законами України, як право на судовий захист.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у тому числі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, враховуючи норми пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України, бездіяльність суб'єктів владних повноважень проявляється у їх пасивній поведінці, тобто у не вчиненні дії, яка має вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232, якою затверджено Положення про ОСОБА_3 казначейство України, ОСОБА_3 казначейство України (далі - Казначейство) є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується. Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Мінфіну та цим Положенням. Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями Казначейства є зокрема: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань: провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування; здійснює розподіл коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, а також між рівнями місцевих бюджетів відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і перерахування розподілених коштів за належністю.

Згідно зі статтею 9.1 Наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2007 року № 662 Про затвердження Порядку взаємодії Міністерства фінансів України як головного розпорядника коштів державного бюджету та відповідальних виконавців бюджетних програм на всіх стадіях бюджетного процесу , ОСОБА_3 казначейство України готує та затверджує розпорядження про виділення коштів головним розпорядникам і в установленому порядку повідомляє головному розпоряднику коштів (у розрізі відповідальних виконавців) розмір виділених сум. З системного аналізу обов'язків Державного казначейства України вбачається його обов'язок перерахувати належні позивачу кошти із Державного бюджету. За загальної бездіяльності Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, які не прийняли відповідних дій щодо перерахунку заробітної плати позивача, у Державного казначейства України не було передбачених діючим законодавством підстав для перерахунку спірних коштів.

З огляду на зазначене, відповідачами не було своєчасно здійснено відповідного перерахунку посадового окладу та грошового забезпечення, з іншим розміром вислуги років, позивачу, оскільки нарахування заробітної плати, вислуги років з 19.08.2009 року здійснювалось на підставі скасованого пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865, тобто нормативних актів які вже не мають чинності.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправної бездіяльності вказаних відповідачів з 19.08.2009 року та зобовязання провести перерахунок заробітної плати саме з 19.08.2009 року, а тому апеляційні скарги відповідачів задоволенню не підлягає.

Колегія суддів, спростовує посилання відповідача на відсутність коштів, необхідних для виплати позивачу посадового окладу, виходячи із 7,5 розмірів мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день проведення виплати, оскільки відповідачами не виконувались покладені нормативними актами обов'язки щодо належного фінансування професійного судді, як складової частини його незалежності.

З огляду на зазначене вимоги позивача про перерахування та виплати неналежне нарахованої заробітної плати за період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року, на думку колегії суддів вони також не підлягають задоволенню, та крім того позивачем не надано доказів, а саме розрахунків заробітної плати, які б свідчили про порушення відповідачами вимог законодавства в зазначений період. Викладене стосується також вимог позивача щодо виплати додаткового посадового окладу та матеріальної допомоги для вирішення соціальних-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, що виплачується при наданні чергової відпустки; виплат по лікарняним листам у період тимчасової втрати працездатності. Тому колегія суддів доходить висновку про необхідність позивачу в задоволені його позовних вимогах у цій частині відмовити.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на наступне.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції мав також прийняти рішення щодо перерахунку позивачеві надбавки за вислугу років починаючи з 22 травня 2008 року, адже, як було зазначено раніше, саме з цієї дати розрахунок надбавки за вислугу років має проводитися від загальної суми щомісячного заробітку із урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, що в порушення вимог законодавства відповідачами не було виконано. Тому в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вірно був визначений період за який належить робити перерахунок заробітної плати та надбавки за вислугу років із урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. На думку колегії суддів, кінцева дата зазначеного періоду повинна приходитись не на березень, як було зазначено судом першої інстанції, а на 03 червня, тобто на дату подачі позивачем адміністративного позову, оскільки у суду не має підстав для задоволення позовних вимог на майбутнє.

Висновки суду першої інстанції в зазначеній частині є помилковими та зроблені при невірному застосуванні норм матеріального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.195, ст.196, ст.198 ч.1 п.3, ст.202 ч.1 п.4 , ст.205 ч.2, ст.207, ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року по адміністративній справі № 2а-14198/10/0570 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року по адміністративній справі № 2а-14198/10/0570 залишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року по адміністративній справі № 2а-14198/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії скасувати.

Визнати неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України щодо неприйняття заходів з повного фінансування судді Єжову Віктору Анатолійовичу надбавки за вислугу років від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас за період з 22 травня 2008 року по 03 червня 2010 року, заробітної плати з 19 серпня 2009 року по 03 червня 2010 року з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був встановлений законами України про ОСОБА_3 бюджет України на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді.

Зобовязати Міністерство фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування Державної судової адміністрації України на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати судді Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області ОСОБА_2 недоплаченої за період з 22 травня 2008 року по 03 червня 2010 року надбавки за вислугу років від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та з 19 серпня 2009 року по 03 червня 2010 року заробітної плати з розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був встановлений законами України про ОСОБА_3 бюджет України на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: Т.Г. Арабей

Судді: І.В.Геращенко

ОСОБА_5