Справа № 816/678/16
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 р.Справа № 816/678/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача Гаспарян С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.06.2016р. по справі № 816/678/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Кременчуцької ОДПІ від 12.09.2014 № /11304, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) в загальному розмірі 8 785,00 грн., з яких за основним платежем - 7 028,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 757,00 грн.; та № /11305, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції - 170,00 грн.

В обґрунтування позову вказав на протиправність висновків Кременчуцької ОДПІ щодо перевищення загального обсягу оподатковуваних операцій понад 300000,00 грн. і як наслідок нарахування грошового зобов'язання з ПДВ за грудень 2011 року, оскільки в цей період його заява про перехід на спрощену систему оподаткування вже була подана та зареєстрована в Кременчуцькій ОДПІ. Вказував, що контролюючим органом перевірку, за наслідками якої винесено оскаржувані рішення, проведено з порушенням строків позовної давності у 1095 днів, визначених ст. 102 Податкового кодексу України. Зауважував також, що контролюючим органом порушено порядок направлення податкових повідомлень - рішень, у зв'язку з чим ці рішення не можуть вважатися врученими належним чином. Крім того зазначав, що контролюючим органом неправомірно застосовано штраф в 170,00 грн за неподання податкової декларації з ПДВ, оскільки позивач не є платником цього податку, при цьому при накладенні штрафу перевіряючий мав скласти протокол про адміністративне правопорушення в порядку Кодексу України про адміністративне правопорушення, який мав бути розглянутий судом.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 року у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовів вимоги задовольнити .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: п.п. 48.1, 48.2, 48.3 ст. 48, п.п. 46.4, 46.5 ст. 46, п.п. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54, ст. 56, п. 58.3 ст. 58, ст. 102, п. 123.1 ст. 123, п. 192.1 ст. 192, п.п. 201.1, 201.14, 201.15 ст. 201, ст. 203 ПК України, ст.ст. 27, 238, 239, 250 ГК України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець 22.11.2006 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), номер запису про державну реєстрацію 2 008408.

На підставі наказу від 20.08.2014 №2411 (а.с. 58) посадовою особою Кременчуцької ОДПІ була проведена документальна планова невиїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1, по питанню дотримання податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 рік.

За результатами перевірки Кременчуцькою ОДПІ було складено акт від 03.09.2014 №2140/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 (а.с. 11-19), висновками якого зафіксовані порушення:

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7 028,00 грн., в т.ч. по періодах: грудень 2011 року - 7 028,00 грн.;

- п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170,00 грн., за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3 отримав виручку від продажу товару за період з 01.01.2011 по 31.03.2011 на спрощеній системі оподаткування в розмірі 22640 грн., за період з 01.04.2011 по 30.11.2011 на загальній системі оподаткування в сумі 302 195 грн., що підтверджується довідкою АТ "Банк "Фінанси і кредит" від 15.09.2014 № 63 (а.с. 87).

Виручка ж за грудень 2011 року в період перебування ОСОБА_3 на загальній системі оподаткування склала 35 140,00 грн., що підтверджується тією ж довідкою.

Таким чином, за висновками перевірки, позивач у грудні 2011 перевищив загальний обсяг оподатковуваних операцій з постачання товарів, робіт/послуг понад 300 000,00 грн., а тому в силу п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України зобов'язаний був зареєструватися як платник ПДВ.

Оскільки такого обов'язку позивач не виконав, то перевіряючи дійшли висновку про порушення останнім вищевказаних норм Податкового кодексу України та встановили заниження ним сплати податку на додану вартість на 7028,00 грн. (із розрахунку 35 140,00 грн. (сума виручки за грудень 2011 року, на яку встановлено перевищення) х 20% (ставка ПДВ).

Крім того, за неподання декларації з ПДВ нараховано штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.

На підставі вищевказаного акта перевірки, відповідачем 12.09.2014 винесено податкові повідомлення - рішення:

- № /11304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в загальному розмірі 8 785,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 7 028,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 757,00 грн.;

- № /11305, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 170,00 грн.

В матеріалах справи наявні скарги ФОП ОСОБА_3 від 21.10.2014 № 1 до Головного управління Міндоходів у Полтавській області (а.с. 26-30) та від 03.03.2015 № 3 до Державної фіскальної служби України (а.с. 31-36) на податкові повідомлення - рішення, за наслідками розгляду яких оскаржувані податкові повідомлення - рішення залишені без змін, про що свідчать рішення про результати розгляду скарги Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 19.12.2014 № 858/С/16-31-10-04-12 (а.с. 37-39) та Державної фіскальної служби України від 17.03.2015 № 2398/С/99-99-10-01-03-14 (а.с. 40-42).

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що сама по собі процедура направлення податкових повідомлень-рішень не впливає на виявлені в ході перевірки порушення податкового законодавства позивачем та не спростовує її висновків, а тому не має правового значення для вирішення даного спору про оскарження рішень по суті. Порушення процедури направлення оскаржуваних рішень мала б правове значення у випадку пропущення строків звернення до суду за їх оскарженням. Судом встановлено, що на заяву позивача до Кременчуцької ОДПІ від 07.10.2014 про повторне надання вказаних рішень копії податкових повідомлень - рішень від 12.09.2014 № /11304 та № /11305 позивач отримав з супровідним листом від 13.10.2014 № 9553/С. До суду про їх оскарження останній звернувся вчасно. Відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулювалися Податковим кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2011, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - ПКУ).

Судом встановлено, що позивач протягом 2011 року не був зареєстрований платником податку на додану вартість та здійснював продаж товарів без нарахування ПДВ. У перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_3 здійснював оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності з 01.01.2011 по 30.03.2011 на спрощеній системі оподаткування, з 01.04.2011 по 31.12.2011 знаходився на загальній системі оподаткування.

Відповідно до пункту 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно відомостей податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік позивачем у розділі ІІІ "Доходи, отримані фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності" у рядку 02 "Сума загального оподатковуваного доходу" задекларовано 303 875 грн. (а.с. 71-72).

Хоча, згідно довідки АТ "Банк "Фінанси і кредит" від 15.09.2014 № 63 дохід позивача за 3 квартали 2011 року становить 337 335,00 грн. (а.с. 87).

Тобто, матеріалами справи підтверджується перевищення позивачем загального обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів, робіт/послуг понад 300 000 грн. у 2011 році, а саме у грудні 2011 на суму 35 140,00 грн., у період перебування останнього на загальній системі оподаткування (а.с 87).

Дане перевищення відбулося у грудні 2011 року, оскільки на розрахунковий рахунок позивача 05.12.2011 та 06.12.2011 надійшли грошові кошти від ТОВ "АВМ АМПЕР" в сумі відповідно 10 850 грн та 24 290,00 грн. за отримані товари (а.с. 108-109).

За таких обставин колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно вказав про обґрунтованість доводів відповідача з приводу виникнення у ОСОБА_3 обов'язку зареєструватися платником ПДВ

Згідно із пунктом 183.2 статті 183 Податкового кодексу України у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Заяву про реєстрацію платником ПДВ позивачем не подано.

Натомість, представник позивача в судовому засіданні пояснював, що у грудні 2011 (на момент перевищення) ОСОБА_3 подано до Кременчуцької ОДПІ заяву про перехід на спрощену систему оподаткування (3-тю групу платників єдиного податку без сплати ПДВ) та 10.01.2012 ним отримано свідоцтво про сплату єдиного податку серії И № 079264, що на їх думку звільняє останнього від вищевказаного обов'язку.

Натомість представником відповідача залучено до матеріалів справи копію заяви ОСОБА_3 про застосування спрощеної системи оподаткування підписану та зареєстровану в Кременчуцькій ОДПІ 04.01.2012 (а.с. 75-76).

Колегія суддів зазначає, що правові наслідки щодо поширення спрощеної системи оподаткування настають для платника податків з моменту отримання таким платником свідоцтва про сплату єдиного податку. Норми ПКУ не встановлюють наслідку звільнення платника податків від обов'язків, що виникли у нього згідно податкового законодавства у зв'язку із господарською діяльністю, через подачу заяви таким платником про перехід на спрощену систему оподаткування.

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта щодо відсутності у податкового органу претензій з приводу недотримання ОСОБА_3 податкового законодавства та несплати (недоплати) ним податків станом на момент переходу на спрощену систему оподаткування та в подальшому аж до 03.09.2014, коли було складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки №2140/16-03-17-01-10/НОМЕР_1, оскільки не спростовують факту допущеного позивачем порушення. Як було зазначено судом вище, нормами 181.1 ст. 181 ПКУ обов'язок зареєструватися платником податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) покладено саме на особу, яка допустила перевищення обсягу здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом останніх 12 календарних місяців понад 300 000 грн.

Згідно п. 102.1 ст. 102 ПКУ (в редакції чинній на момент проведення перевірки) контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Отже, таке право зберігається за відповідачем протягом 1095 днів з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апелянта з приводу пропущення Кременчуцькою ОДПІ 1095 днів для визначення позивачу грошових зобов'язань у зв'язку із вищевикладеними обставинами, оскільки судом встановлено, що податкова декларація про майновий стан і доходи за 2011 рік подана позивачем та зареєстрована у Кременчуцькій ОДПІ 02.02.2012 за вх. № 150634 (а.с. 71-73), а тому станом на момент проведення перевірки відповідачем (з 20.08.2014 по 27.08.2014) 1095 днів не витікло.

Відповідно до п. 183.10 ст. 183 ПКУ будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори, податкових декларацій (розрахунків) тягнуть за собою накладення штрафів у розмірах, визначених п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу, зокрема штрафу в розмірі 170 грн. за кожну таку дію.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу в разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми ПДВ платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25% від суми нарахованого податкового зобов'язання, неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми ПДВ.

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта щодо порушення Кременчуцькою ОДПІ порядку притягнення до адміністративної відповідальності при застосуванні штрафу в 170,00 грн., встановленого Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме не складення протоколу про адміністративне правопорушення та не передання його для вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду, а також порушення відповідачем строків, протягом яких до господарюючого суб'єкта можуть бути застосовано адміністративно-господарські санкцій згідно вимог Господарського кодексу України, з огляду на таке.

За приписами п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України саме цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, він визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до п. 20.1.19 ст. 20 цього ж Кодексу контролюючі органи мають право, зокрема, застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

За визначенням п.14.1.265 ст. 14 ПКУ штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, штрафні (фінансові) санкції за порушення податкового законодавства застосовуються до платників податків контролюючими органами в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, про правомірність винесених Кременчуцькою ОДПІ податкових повідомлень-рішень від 12.09.2014:

- № /11304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в загальному розмірі 8 785,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 7 028,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 757,00 грн. (7 028,00 грн. х 25%);

- № /11305, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 170,00 грн.

Доводи представника позивача про недійсність оскаржуваних повідомлень-рішень через порушення порядку їх вручення позивачу судом оцінюються критично, оскільки сама по собі процедура направлення податкових повідомлень-рішень не впливає на виявлені в ході перевірки порушення податкового законодавства позивачем та не спростовує її висновків, а тому не має правового значення для вирішення даного спору про оскарження рішень по суті. Порушення процедури направлення оскаржуваних рішень мала б правове значення у випадку пропущення строків звернення до суду за їх оскарженням

Судом встановлено, що на заяву позивача до Кременчуцької ОДПІ від 07.10.2014 про повторне надання вказаних рішень (а.с. 22) копії податкових повідомлень - рішень від 12.09.2014 № /11304 та № /11305 позивач отримав з супровідним листом від 13.10.2014 № 9553/С (а.с. 23). До суду про їх оскарження останній звернувся вчасно.

Відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 року по справі № 816/678/16 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.06.2016р. по справі № 816/678/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.
Повний текст ухвали виготовлений 15.08.2016 р.