Справа № 826/13446/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 серпня 2016 року № 826/13446/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариство з обмеженою відповідальністю "Грандбуд Інвест"
доДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2015р. №

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грандбуд Інвест" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Дніпровському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2015р. № .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що податковим органом необґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.01.2015р. № , висновки акту перевірки від 30.12.2014 р. № 3276/26-53-22-04-21/39116219 про порушення позивачем вимог податкового законодавства, щодо недоведеності реальності виконання договорів, укладених позивачем з ТОВ "Арте-Наіна", ТОВ "Вельф Дім", не відповідають дійсності, оскільки у позивача наявні документи, що підтверджують виконання зазначених договорів, висновки акта перевірки є неправомірними.

До служби діловодства суду відповідачем було подано заперечення на позов, мотивація яких співпадає з викладеним в акті перевірки від 30.12.2014 р. № 3276/26-53-22-04-21/39116219.

В судовому засіданні 16.12.2015 року відповідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 26.01.2015р. № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 246 594,00 грн. та штрафні санкції з цього податку у розмірі 123 297,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження у позасудовому порядку, податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача без задоволення.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків Акта від 30.12.2014 р. № 3276/26-53-22-04-21/39116219 про результати позапланової виїзної документальної перевірки позивача по взаємовідносинах із платниками податків ТОВ "Арте-Наіна", ТОВ "Вельф Дім" за період серпень 2014 р.

Перевірку було проведено згідно пп.78.1.1, п.78.1, ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями, та Наказу № 209 від 12.12.2014 року виданого ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

За результатами перевірки податковим органом було встановлено порушення позивачем вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за серпень 2014 р. у сумі 246 594,00 грн.

Так, перевіркою було встановлено, що позивачем податковий кредит з ПДВ за серпень 2014 р. у сумі 246 594,00 грн. сформовано на підставі податкових накладних, виписаних на виконання договору про надання підрядних послуг від 04.08.2014р. № Ан-0408 з ТОВ "Арте-Наіна" та договору №ДП/08-08 від 08.08.2014 р. з ТОВ "Вельф Дім".

Посилаючись на податкову інформацію, отриману ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 07.11.2014р. №608/7/26-57-22-01-20 та довідку, складену за формою №2 від 31.10.2014р. №3612 про неможливість встановлення фактичного місцезнаходження контрагента позивача ТОВ "Арте-Наіна" та зміни стану вказаному платнику на « 9» (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням), перевіряючими в акті перевірки було зроблено висновок про те, що господарські операції позивача з ТОВ "Арте-Наіна" мали лише документальне оформлення з метою маніпулювання податковою звітністю.

Щодо неприйняття господарських операцій позивача з ТОВ "Вельф Дім" податковий орган посилається на податкову інформацію, отриману від Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 10.10.2014 №5163/7/20-33-22-03, відповідно до якої контрагент позивача ТОВ "Вельф Дім" має стан платника- 65 платник з наступного року (основне місце обліку), основний вид діяльності- будівництво житлових і нежитлових будівель, Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ "Вельф Дім" від 01.05.2014, номер 200171918 анульовано 08.10.2014 року за ініціативою податкового органу, у зв'язку з внесенням до ЄДР запису про відсутність за місцезнаходженням.

Таким чином, посилаючись на те, що позивачем під час перевірки не надано доказів отримання замовлених у ТОВ "Вельф Дім", ТОВ "Арте-Наіна" робіт, податковий орган дійшов висновку про безтоварність господарських операцій позивача під час їх документального оформлення згідно договору з ТОВ "Вельф Дім" №ДП/08-08 від 08.08.2014 р., та з ТОВ "Арте-Наіна" № Ан-0408від 04.08.2014р.

Суд бере до уваги, що висновки ДПІ щодо фіктивності діяльності контрагентів позивача, не знайшли свого підтвердження, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження нікчемності правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Вельф Дім", ТОВ "Арте-Наіна" відповідачем суду не надано. Відповідачем також не надано суду вироку суду щодо посадових осіб контрагента позивача.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

На підтвердження правомірності віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій з ТОВ "Вельф Дім", ТОВ "Арте-Наіна" позивачем суду надано договори №ДП/08-08 від 08.08.2014 р., та № Ан-0408від 04.08.2014р.

Між позивачем (замовник) та ТОВ "Арте-Наіна" (підрядник) було укладено договір № Ан-0408 від 04.08.2014р.

Між позивачем (замовник) та ТОВ "Вельф Дім" (підрядник) було укладено договір № ДП/08-08 від 08.08.2014 р.

Тексти зазначених договорів, укладених позивачем з ТОВ "Вельф Дім" та ТОВ "Арте-Наіна", є ідентичними за своїм змістом та відрізняються тільки назвами контрагентів позивача.

Відповідно до п. 1.1. договору підрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, виконувати будівельні роботи на користь замовника у кількості та обсягах відповідно до документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові фронт робіт, прийняти закінчені роботи у строк і у порядку, визначених документацією та оплатити їх.

Пунктом 4.1.1, п.4.1.2 договору встановлено, що замовник зобов'язаний сприяти підряднику у виконанні робіт, надавати матеріали, або оплатити підряднику їх вартість для виконання робіт на підставі цього договору.

Згідно п. 3.1 договору виконання робіт за цим договором починається з дати отримання замовлення на комплекс робіт.

Підрядник зобов'язаний виконати всі обумовлені цим договором роботи відповідно до проектної документації у визначені цим договором строки із дотриманням вимог щодо якості виконаних робіт (п. 5.1.1).

Підрядник зобов'язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником (п. 5.1.2).

Згідно п. 6.1 договору приймання-передача виконаних робіт здійснюється сторонами шляхом укладення відповідного Акту після повідомлення замовника про готовність робіт або окремих їх етапів до приймання. Під час приймання передачі виконаних робіт обов'язково проводиться огляд вказаних робіт за участю уповноважених представників сторін цього договору, результати обов'язково вказуються в акті приймання-передачі виконаних робіт.

На підтвердження виконання зазначених робіт у серпні 2014 р. за договором від 08.08.2014 р. №ДП/08-08 позивач надав суду видані ТОВ "Вельф Дім" податкові накладні від 18.08.2014 р. № 353 на суму 35 500,00 грн., від 19.08.2014 р. № 355 на суму 36 678,00 грн., № 357 від 20.08.2014 р. на суму 58 600,00 грн., № 359 від 21.08.2014 р. на суму 50 000,00 грн., № 361 від 22.08.2014 р. на суму 59 450,00 грн., № 363 від 25.08.2014 р. на суму 59 450,00 грн., № 365 від 26.08.2014 р. на суму 59 450,00 грн., № 367 від 27.08.2014 р. на суму 54 000,00 грн., № 371 від 29.08.2014 р. на суму 58 677,00 грн., № 369 від 28.08.2014 р. на суму 56 788,00 грн., № 341 від 08.08.2014 р. на суму 59 678,23 грн., № 343 від 11.08.2014 р. на суму 58 765,99 грн., № 345 від 12.08.2014 р. на суму 59 322,00 грн., № 347 від 13.08.2014 р. на суму 59 345,25 грн., № 349 від 14.08.2014 р. на суму 58 767,37 грн., № 351 від 15.08.2014 р. на суму 59 450,00 грн.;

акти надання робіт від 18.08.2014 р. № 1213.6 на суму 35 500,00 грн., від 19.08.2014 р. № 1213.7 на суму 36 678,00 грн., від 20.08.2014 р. № 1213.8 на суму 58 600,00 грн., від 21.08.2014 р. № 1213.9 на суму 50 000,00 грн., від 22.08.2014 р. № 1213.10 на суму 59 450,00 грн., від 25.08.2014 р. № 1213.11 на суму 59 450,00 грн., від 26.08.2014 р. № 1213.12 на суму 59 450,00 грн., від 27.08.2014 р. № 1213.13 на суму 54 000,00 грн., від 29.08.2014 р. № 1213.14 на суму 58 677,00 грн., від 28.08.2014 р. № 1213.14 на суму 56 788,00 грн., від 08.08.2014 р. № 1213 на суму 59 678,23 грн., від 11.08.2014 р. № 1213.1 на суму 58 765,99 грн., від 12.08.2014 р. № 1213.2 на суму 59 322,00 грн., від 13.08.2014 р. № 1213.3 на суму 59 345,00 грн., від 14.08.2014 р. № 1213.4 на суму 58 767,37 грн., від 15.08.2014 р. № 1213.5 на суму 59 450,00 грн.

На підтвердження виконання зазначених робіт у серпні 2014 р. за договором від 04.08.2014 р. №АН-0408 позивач надав суду видані ТОВ "Арте-Наіна" податкові накладні від 15.08.2014 р. № 15 на суму 59 670,00 грн., від 18.08.2014 р. № 16 на суму 45 760,00 грн., № 18 від 19.08.2014 р. на суму 59 500,00 грн., № 19 від 20.08.2014 р. на суму 55 000,00 грн., № 20 від 21.08.2014 р. на суму 55 000,00 грн., № 21 від 22.08.2014 р. на суму 12 345,00 грн., № 22 від 25.08.2014 р. на суму 45 670,00 грн., № 23 від 26.08.2014 р. на суму 34 554,66 грн., № 24 від 27.08.2014 р. на суму 34 566,00 грн., № 25 від 28.08.2014 р. на суму 59 670,00 грн., № 26 від 29.08.2014 р. на суму 59 670,00 грн., № 273 від 29.08.2014 р. на суму 55 221,45 грн., № 28 від 29.08.2014 р. на суму 19 000,00 грн.;

акти надання робіт від 15.08.2014 р. № А1508 на суму 59 670,00 грн., від 18.08.2014 р. № А1808 на суму 45 760,00 грн., від 19.08.2014 р. № А1908 на суму 55 000,00 грн., від 20.08.2014 р. № А2008 на суму 55 000,00 грн., від 21.08.2014 р. № А2108 на суму 12 345,00 грн., від 22.08.2014 р. № А2208 на суму 45 670,00 грн., від 25.08.2014 р. № А2508 на суму 34 554,66 грн., від 26.08.2014 р. № А2608 на суму 34 566,00 грн., від 27.08.2014 р. № А2708 на суму 59 670,00 грн., від 28.08.2014 р. № А2808 на суму 59 670,00 грн., від 29.08.2014 р. № А2908 на суму 59 670,00 грн., від 29.08.2014 р. № А2908-1 на суму 55 221,45 грн., від 29.08.2014 р. № А2908-2 на суму 19 000,00 грн.

Номенклатура у перелічених податкових накладних зазначено будівельні роботи. Відповідно до наведених актів наданих робіт позивач отримав від контрагентів будівельні роботи. При цьому, ані податкові накладні, ані акти виконаних робіт не дають змоги встановити які саме роботи було виконано та на яких об'єктах.

Додаткові пояснення позивача від 22.12.2015 р. №22-12/15, в яких він зазначає, що роботи ТОВ "Арте-Наіна" виконувалися для позивача на замовлення ТОВ "Українсько-Російсько-Австрійське Спільне підприємство "Золотий Вік" відповідно до договору від 26.02.2014 р.

№ 1-2/2014, а ТОВ "Вельф Дім" виконувало роботи на замовлення ТОВ "ПСК Строн" згідно договору №02/06 від 02.06.2014 р., суд оцінює критично, як такі що не знайшли документального підтвердження, з огляду на наступне.

Відповідно до договору підряду від 02.06.2014 р. №02/06 укладеного між позивачем підрядником та ТОВ "ПСК Строн" замовником, підрядник згідно умов даного договору зобов'язується своїми силами і засобами, із свого матеріалу і матеріалу замовника, використовуючи свій досвід і знання, дотримуючись встановленого цим договором порядку оплати виконати якісно та у встановлені строки будівельні роботи. Будівельні роботи повинні здійснюватися відповідно до проекту та відповідно до умов даного договору, ні за яких обставин не відхиляючись від встановлених умов.

Отже зі змісту наведеної норми договору слідує, що позивач мав виконувати будівельні роботи самостійно, тобто без залучення сторонніх субпідрядних організацій та третіх осіб.

Крім того, відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 за серпень 2014 р. складеного на виконання робіт за договором підряду від 02.06.2014 р. №02/06, графа субпірядник є не заповненою, що також свідчить про те, що будівельні роботи в рамках даного договору для позивача ТОВ "Вельф Дім" у серпні 2014 р. не виконувалися.

Відповідно до договору від 26.02.2014 р. № 1-2/2014 ТОВ "Українсько-Російсько-Австрійське Спільне підприємство "Золотий Вік" замовило у позивача здійснення будівельних робіт на об'єкті замовника.

Однак, посилання позивача на те, що роботи у серпні 2014 р. виконувалися ТОВ "Арте-Наіна" в рамках договору №АН-0408 від 04.08.2014 р., укладеного на виконання зобов'язань позивача за договором від 26.02.2014 р. № 1-2/2014, також не знайшли документального підтвердження, оскільки акти виконаних робіт та податкові накладні, видані позивачу ТОВ "Арте-Наіна", не конкретизують місця проведення будівельних робіт та не містять визначення об'єкта на якому такі роботи проводилися.

Отже, без такої ідентифікації, а саме, без зазначення адреси розташування об'єкта на якому нібито було здійснено будівельні роботи, переліку самих робіт та відповідно зазначення виконавців таких будівельних робіт неможливо встановити, що будівельні роботи виконувалися ТОВ "Арте-Наіна" та ТОВ "Вельф Дім" на замовлення позивача у серпні 2014 р.

Так, позивачем не надано суду доказів того, що працівники від ТОВ "Арте-Наіна" та ТОВ "Вельф Дім" з метою виконання робіт за договором взагалі заходили на територію будівництва об'єкту, зокрема, не надано відміток у журналі пропуску осіб, оформлення перепусток, тощо.

Оскільки, позивачем не надано суду доказів на підтвердження отримання у ТОВ "Арте-Наіна" та ТОВ "Вельф Дім" будівельних робіт, суд приходить до висновку, що господарської операції замовлення у ТОВ "Арте-Наіна" та ТОВ "Вельф Дім" та відповідно отримання позивачем робіт згідно договору №АН-0408 від 04.08.2014 р. та від 08.08.2014 р. №ДП/08-08 відповідно, не відбулося.

Отже, первинні документи надані позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій згідно договору №АН-0408 від 04.08.2014 р. та від 08.08.2014 р. №ДП/08-08 є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджують здійснення таких господарських операцій.

Таким чином, позивачем не доведено, що договір №АН-0408 від 04.08.2014 р. та від 08.08.2014 р. №ДП/08-08 укладений з "Арте-Наіна" та ТОВ "Вельф Дім" реально виконувалися сторонами, зокрема, у серпні 2014 року.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

У п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань».

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п.19 ст. 2 та ст.9 Бюджетного кодексу України доходи бюджету - усі податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, дарунки, гранти); доходи бюджету класифікуються за такими розділами: податкові надходження, неподаткові надходження, доходи від операцій з капіталом, трансферти; податковими надходженнями визнаються передбачені податковими законами України загальнодержавні і місцеві податки, збори та інші обов'язкові платежі.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Закон України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10, наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту

Аналізуючи обставини даної справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що укладений позивачем договір не мав на меті настання реальних правових наслідків, що відповідно свідчить про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ "Арте-Наіна" та ТОВ "Вельф Дім".

У зв'язку з цим, дії платника податку позивача вказують на його недобросовісність, а вчинені ним господарські операції викликають сумнів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України відсутність реального вчинення господарських операцій та як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ПКУ не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків - учасників відповідних операцій.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Зазначене стосується також і випадків, коли певні товари чи послуги придбаваються не в межах господарської діяльності платника податків.

Таким чином, як випливає з визначень даних термінів, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов'язань, у власному капіталі підприємства.

Оскільки, позивачем не доведено належними доказами здійснення реальності операцій на виконання договорів з ТОВ "Арте-Наіна" та ТОВ "Вельф Дім" у серпні 2014 р, позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення у зв'язку їх необґрунтованістю та не доведеністю.

Враховуючи, те що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, податкове повідомлення-рішення від 26.01.2015р. № прийнято з урахуванням всіх обставин.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу, зокрема, передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем не спростовують висновків Акта перевірки, позивачем не доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 26.01.2015р. № прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені податковим органом, спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, ч. 4 ст. 122, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандбуд Інвест" відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандбуд Інвест" решту суми судового збору у розмірі 4 384,80 грн. до Державного бюджету України.

3. Стягнення решти суми судового збору доручити ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук