Справа № 319/988/16-а
Суддя: Мальований В. О.
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/988/16-а
Провадження №2-а/319/19/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року смт. Більмак

Суддя Куйбишевського районного суду Запорізької області Мальований В.О., розглянувши в поряду скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

28 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом. В позовній заяві позивач вказала, що з 2012 року перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З 25.11.2010 року по теперішній час працює на посаді сільського голови та є державним службовцем. З 01 квітня 2015 року їй було призупинено виплату пенсії за віком, яка була призначена раніше відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на підставі абз.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки вона працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". Позивач звернулась до УПФУ в Куйбишевському районі з заявою про відновлення виплати їй пенсії за віком з 01 червня 2015 року, однак Управлінням ПФУ їй було відмовлено в виплаті пенсії, про що вона була повідомлена листом від 21 березня 2016 року.

Відмову УПФУ в Куйбишевському районі про призначення пенсії позивач вважає незаконною і тому звернулась до суду з даним позовом, в якому прохає визнати неправомірними дії Управління ПФУ в Куйбишевського району Запорізької області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року та зобов'язати управління ПФУ в Куйбишевського району Запорізької області поновити їй з 01 червня 2015 року виплату пенсії, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", стягнути судові витрати.

Управління ПФУ, як відповідач по справі, позов ОСОБА_1 не визнало і подало письмові заперечення. Відповідач прохає відмовити в задоволенні позову, посилаючись на приписи статті 47 Закону №1058 в редакції, починаючи з 01.04.2015 року виплата пенсії ОСОБА_1 була призупинена у зв'язку з набранням чинності Закону України від 02.03.2015 р. № 213 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до абз. 2 частини першої ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» наступного змісту, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус судців", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

З 1 січня 2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, яким внесено зміни до абзацу 2, 3 частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» наступного змісту: тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області у цій справі від 29 липня 2016 року за позовними вимогами ОСОБА_1 відкрито скорочене провадження.

Право позивача на оскарження бездіяльності відповідача, який згідно змісту п.7 ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, уповноважений державою на надання визначених Законом пільг, та визначено ст.ст.4,6, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Предметом спору в даній справі є правомірність дій суб'єкта владних повноважень, пов'язана з припиненням пенсійних виплат, які є регулярними платежами.

Статтями 71,72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом.

Суд, з'ясувавши позиції сторін і фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають значення для вирішення спору по суті, прийшов до висновку про те, що у задоволені позову слід відмовити.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ, отримувала пенсію за віком. Одночасно позивач працює на посаді сільського голови Гусарківської сільської ради, Куйбишевського району, Запорізької області та є державним службовцем, що підтверджено матеріалами справи.

З 01 квітня 2015 року позивачу припинено виплату пенсії за віком, яка була їй призначена відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахування внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, яким внесено зміни до абзацу 2, 3 частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» наступного змісту: тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

За таких обставин, враховуючи зміни в законодавстві, якими врегульовано відносини в сфері пенсійного забезпечення, пенсія позивачу відповідачем не виплачується правомірно.

Доводи позивача, що з 01.06.2015р. підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відпали, а тому пенсії не виплачується неправомірно, суд вважає помилковими, оскільки згідно змін до ч.4 ст. 37 Закону України "Про державну службу", діючих на час спірних правовідносин, підставою для тимчасової невиплати пенсії є період служби в органах державної влади, а не право на призначення пенсії.

Суд вважає, що в даному випадку ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Тобто, визначено, що підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Аналогічна позиція міститься в постанові Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року справа № К/800/51159/15.

Отже, позивач займаючи посаду голови Гусарківської сільської ради Куйбишевського району, Запорізької області, працює на державній службі, а отже має право ( з урахуванням відповідних вимог Закону України «Про державну службу») на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - Закону України «Про державну службу», а тому в даній ситуації на неї розповсюджується дія статті ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції на час виникнення правовідносин.

Відповідач з 01 квітня 2015 року припинив виплату позивачу грошового утримання на підставі ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п. 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», відповідач тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_1, керуючись саме чинною нормою законодавства, тому доводи суду першої інстанції про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, а дія зазначеного Закону повинна розповсюджуватись тільки на осіб, яким пенсія буде призначатись після введення в дію цієї норми, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, а тому відсутні підстави для зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», стст.11,17,69-71,94,99,122,160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, її копії шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області заяви за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя: В.О. Мальований