Справа № 813/2815/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

813/2815/16

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 серпня 2016 року №813/2815/16

м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс-полімер» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-7816-23 від 10.05.2016 року,-

В С Т А Н О В И В :

17 серпня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс-полімер» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-7816-23 від 10.05.2016 року.

Відповідно до вимог ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви, у тому числі з’ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суддя встановив, що таку подано без додержання вимог, визначених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, порядок звернення до адміністративних судів, порядок здійснення адміністративного судочинства тощо, визначений Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 104 КАС України, позов пред’являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України прямо визначений склад осіб, які беруть участь у справі, а саме: сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Як вбачається із вступної частини позовної заяви, у позові позивачем в якості відповідача зазначено – ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області, в той час, як ним оскаржується вимога про сплату боргу (недоїмки), виставленої Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, тому доцільним є наголосити, що позивач зобов’язаний вказати вірне найменування фіскального органу, тобто, чітко визначити склад осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до приписів Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту четвертого частини першої та частини другої статті 106 КАС України, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п’ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Письмовими доказами є документи, які за змістом частини 2 статті 69, частини 4 статті 79, пункту 6 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України подаються в оригіналах або належним чином засвідчених копіях.

У контексті наведених норм встановлено, що позивачем не надано усіх належних доказів на підтвердження обставин, що викладені у позовній заяві, а також не зазначено причин неможливості їх надання разом із позовною заявою.

Також необхідно звернути увагу на те, що, згідно поданого адміністративного позову, позивач просить, зокрема, визнати спірну вимогу нечинною.

Втім, відповідно до п.1 ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Зі змісту даної норми вбачається, що встановлені способи захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних правовідносин. Так, вимога про визнання нечинним/недійсним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а про визнання протиправним - акта індивідуальної дії.

Отже, позивач безпідставно просить у позовній заяві визнати нечинною вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка є актом індивідуальної дії, що є порушенням п.4 ч.1 ст.106 КАС України, положення якої слід застосовувати з урахуванням вимог п.1 ч.2 ст.162 цього ж Кодексу.

В силу положень частини третьої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви також додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Як встановлено, у даному позові позивачем заявлена вимога про визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) у загальному розмірі 293 388,70 грн. (вимога майнового характеру).

При цьому, необхідно роз’яснити, що окремі рішення, прийняті суб’єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для змін майнового стану фізичної особи чи юридичної особи.

Зокрема, реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення майна особи. Відповідно, оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.

З огляду на викладене, адміністративними позовами майнового характеру є вимоги щодо протиправності рішення про визнання грошових зобов’язань платників податків, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, про стягнення адміністративно-господарських та інших штрафних санкцій.

Таким чином, звернені до суду вимоги про скасування рішення відповідача – суб’єкта владних повноважень, безпосереднім наслідком яких є зміна складу майна позивача, є майновими.

У даному випадку, позивачем оскаржується вимога про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 293 388,70 грн., а тому з урахуванням наведеного, заявлена позовна вимога є вимогою саме майнового характеру.

Загалом, правові засади справляння судового збору, платників, об’єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору на сьогодні визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (із відповідними змінами і доповненнями).

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч.2 статті 4 цього Закону, ставки судового збору встановлюються у таких, зокрема, розмірах: за подання юридичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

У свою чергу, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі станом на січень 2016 року на рівні 1 378,00 грн.

Тож, за подання адміністративного позову майнового характеру позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 4 400,83 грн.

Проте, як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивачем надано документ – платіжне доручення №38 від 10.08.2016 року, що лише підтверджує сплату судового збору в сумі 1 378,00 грн.

Щодо самої процедури сплати судового збору, то слід зазначити, що судовий збір може сплачуватися як у безготівковій, так і в готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв’язку та справляється за місцем розгляду справи. Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв’язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли сплата судового збору здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера та скріплена печаткою установи банку. При сплаті судового збору готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні судового збору з рахунка платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: «Зараховано в дохід бюджету ____ грн. (дата)». Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб, відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

У відповідності до положень ч.1 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, вважаю, що вищенаведене унеможливлює вирішити питання про відкриття провадження у справі, а тому позовну заяву належить залишити без руху та встановити позивачу строк для усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.106, 108, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В :

Залишити без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс-полімер» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-7816-23 від 10.05.2016 року.

Позивачу усунути у строк включно до 26 серпня 2016 року недоліки позовної заяви, що зазначені у мотивувальній частині даної ухвали.

Роз’яснити позивачу, що у разі неусунення вказаних недоліків у строк до 26 серпня 2016 року включно, позовна заява, яку залишено без руху, підлягає поверненню.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п’яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.