Справа № 2а-17081/10/0570
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2010-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чучко В.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2010 року справа № 2а-17081/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Карпушової О.В.,

суддів: Блохіна А.А., Яковенка М.М.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Державного казначейства України про зобовязання вчинити певні дії,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Міністерства фінансів України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Державного казначейства України про стягнення з Державної судової адміністрації України недоплаченої заробітної плати за період з 01 грудня 2007 року по 31 грудня 2009 року у розмірі 108194, 13 грн.; стягнення з Державної судової адміністрації України недоплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2006 року по 30 листопада 2007 року, а також з 01 січня 2010 року по 31 травня 2010 року включно, згідно із розрахунком Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області.

В подальшому, позивач уточнила позовні вимоги та просила до закінчення судового розгляду справи прийняти постанову щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати в частині періоду, підтвердженого довідкою ТУ ДСА в Донецькій області з 01.12.2007 року по 31 грудня 2009 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоотриману заробітну плату з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року із врахуванням отриманих сум. Зобовязано Міністерство фінансів України профінансувати вказані виплати. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

ОСОБА_2 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2010 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що висновок суду щодо отримання нею заробітної плати відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з часу набрання чинності постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року, тобто з 19 серпня 2009 року, не відповідає принципу верховенства права, закріпленому у ст. 8 Конституції України. На підставі того, що рішеннями суду була встановлена незаконність Постанов Кабінету Міністрів за № 1310 від 31.12.2005 року та за № 1243 від 21.12.2005 року на підставі яких позивач не доотримала на час їх дії заробітну платню із розрахунку відповідно до підвищення мінімальної заробітної плати, то зазначена матеріальна шкода за відповідний період протягом якого діяли незаконні нормативно-правові акти (тобто з 01 січня 2006 року), на думку позивача, повинна бути відшкодовано на підставі ст. 56 Конституції України. Крім того, позивач зазначила, що суд першої інстанції, в порушення її прав, задовольнив позовні вимоги лише до 31 грудня 2009 року, а також в резолютивній частині рішення суд першої інстанції зазначив про зобовязання зробити перерахунок тільки з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати, але не зобовязав також зробити перерахунок щомісячної надбавки за вислугу років відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», що було заявлено у позовних вимогах.

Міністерство фінансів України також, не погодившись з постановою суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2010 року та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначило, що частиною 4 статті 51 Бюджетного кодексу України відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених Бюджетним кодексом України, несуть розпорядники бюджетних коштів. З 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду. В свою чергу ДСА України мала була розробити бюджетний запит, у якому би обґрунтувала необхідність виділення коштів з державного бюджету на відшкодування у відповідні роки недоотриманої заробітної плати суддям, які працювали на посаді судді у зазначений період. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за своєчасність, достовірність та зміст поданих Міністерству фінансів України бюджетних запитів. Бюджетний кодекс України та Положення про Міністерство фінансів України не передбачають підстав для фінансування заборгованості заробітної плати з міністерства на користь позивача, тому позовні вимоги до Міністерства фінансів України задоволенню не підлягають.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду дійшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивач з 04 червня 2004 року працює на посаді судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області по теперішній час.

Протягом спірного періоду її заробітна плата обчислювалася виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі Законів України про Державний бюджет України на 2006-2010 роки.

Відповідно до ст. 122 Закону України «Про судоустрій України», яка регулює питання матеріально-технічного забезпечення судів, суди та інші установи, що мають статус юридичної особи, забезпечують поточні потреби своєї діяльності самостійно або на підставі окремих замовлень через державну судову адміністрацію. При цьому суди не здійснюють матеріальне забезпечення суддів. До того ж, у міськрайонних судах загальної юрисдикції відповідний відділ, який здійснював би виплату заробітної плати суддям, відсутній.

Отже органами, які здійснюють матеріальне забезпечення суддів, є Державна судова адміністрація України та її територіальні управління.

ОСОБА_3 управління державної судової адміністрації здійснюють свою діяльність на основі положення про державну судову адміністрацію, яке затверджується указом Президента України за поданням Прем`єр-міністра України, погодженим із Радою суддів України.

Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів», визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на 01.01.2006) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя, та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01.06.2005 визначено у 15 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому посадовий оклад суддів не може бути нижче 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на рівні Закону посадові оклади професійних суддів не встановлювались, а тому на реалізацію цього Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці суддів» було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи, яка набрала законної сили з 1 січня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 затверджено зміни що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, а саме постанову доповнено п. 4-1 наступного змісту: «Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться».

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року та Вищого адміністративного Суду України від 29 жовтня 2009 року, в адміністративній справі за позовом особи до держави Україна, Кабінету Міністрів України, треті особи - Державне казначейство України, Державна судова адміністрація, про визнання протиправною бездіяльність та окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, визнано протиправним і скасовано п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці суддів.

Таким чином, з 3 грудня 2007 року (дня набрання законної сили судовим рішенням) пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці суддів втратив чинність.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року дана постанова окружного суду залишена без змін, однак питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято, а тому колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції стосовно того, що постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005р. № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратили чинність лише з 19 серпня 2009 року, тобто з часу набрання чинності рішенням суду першої інстанції та є обовязковою для виконання саме з цього часу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з цього моменту втрачає чинність пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», а тому відповідач ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України в Луганській області зобовязане було застосовувати постанову № 865 в первісній редакції, тобто проводити розрахунок посадового окладу судді з розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з 19 серпня 2009 року з послідовним збільшенням відповідно до статті 55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 року № 835-VI та Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI, який спрямований на встановлення розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, що забезпечить належний соціальний захист кожного громадянина України у період фінансово-економічної кризи, який складає з 1 листопада 2009 року в розмірі 744 грн., а з 1 січня 2010 року в розмірі 869 гривень.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про здійснення перерахунку та виплати позивачу недоотриманої заробітної плати з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року та вважає за потрібне в даному випадку застосування ч. 2 ст. 11 КАС України, відповідно до якої суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, зважаючи на те, що в позовних вимогах позивач просила стягнути недоплачену заробітну плату, зокрема і за 2010 рік, хоча і не зазначила це в уточнених позовних вимогах, колегія суддів прийшла до висновку щодо зміни постанови суду першої інстанції та задоволенні позовних вимог щодо здійснення перерахунку та виплати позивачу недоотриманої заробітної плати з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» з 19 серпня 2009 року по 31 травня 2010 року.

Позивач у позові крім перерахунку заробітної плати з урахуванням розміру посадового окладу ставить питання про перерахунок надбавки за вислугу років відповідно до положень ст. 44 Закону України «Про статус суддів» в редакції, що діяла до 1 січня 2008 року.

Так, ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» було передбачено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України також і положення пункту 61 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

Таким чином, зміни до абзацу 2 ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», втратили чинність 22 травня 2008 року.

Виходячи з наведеного, слід зробити висновок, що перерахунок надбавки за вислугу років має проводитись з 22 травня 2008 року, проте судом першої інстанції цей висновок, який зазначено в мотивувальній частині постанови, не вказано в резолютивній частині, що також є підставою для зміни резолютивної частини судового рішення першої інстанції.

На підставі вищезазначеного і керуючись статтями 195, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Міністерства фінансів України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-17081/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Державного казначейства України про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-17081/10/0570 змінити.

В абзаці другому резолютивної частини постанови слова «з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року» замінити на слова «з 19 серпня 2009 року по 31 травня 2010 року».

Третім абзацом резолютивної частини зазначити: зобовязати ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 надбавки за вислугу років за період з 22 травня 2008 року по 31 травня 2010 року відповідно до вимог статті 44 Закону України «Про статус суддів» (в редакції Закону №4015-ХІІ від 24 лютого 1994 року), тобто виходячи з відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

В решті постанову суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Колегія суддів: О.В. ОСОБА_4 ОСОБА_5 Яковенко