Справа № 826/5046/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 серпня 2016 року № 826/5046/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Федорчука А.Б., Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини»
до відповідачаМіністерства оборони України
провизнання протиправними та незаконними дій, зобов"язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини» звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до відповідача Міністерства оборони України (Міноборони), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 02.08.2016 р., просить:

1. визнати протиправними та незаконними дії Міністерства оборони України щодо відмови у наданні інформації за запитом ТОВ «ІА «Українські новини» від 24.02.2016 р. та від 30.05.2016 р.;

2. зобов'язати Міністерство оборони України протягом п'яти робочих днів від дати ухвалення судового рішення надати позивачу письмову відповідь на електронну пошту з наступними відомостями та документами:

2.1. копії витягів із Наказів або інших нормативних документів виданих у 2015 році та протягом січня-лютого 2016 року Міністром оборони України про нагородження іменною зброєю;

2.2. копії витягів з наказів або інших нормативних документів, виданих у 2015 році та протягом січня-лютого 2016 року міністром оборони України про вручення нагородної зброї;

2.3. кількість виданих Міністерством оборони України наказів або інших нормативних документів про нагородження зброєю протягом 2015 року та протягом січня-травня 2016 р.;

2.4. кількість осіб, нагороджених зброєю Міністерством оборони України протягом 2015 р. та протягом січня-травня 2016 р.;

2.5. кількість одиниць та тип зброї, якою нагороджувалися особи Міністерством оборони України протягом 2015 р. та протягом січня-травня 2016 р.;

2.6. сума витрат Міністерства оборони справ України на придбання зброї, якою нагороджувалися особи Міністерством оборони України протягом 2015 р. та протягом січня травня 2016 р.;

2.7. прізвища осіб, нагороджених зброєю у відповідності до виданих Міністерством оборони України наказів або інших нормативних документів протягом 2015 р. та протягом січня-травня 2016 р.;

2.8. копії наказів або інших нормативних документів Міністерства оборони України про нагородження зброєю за 2015 рік та за січень-травень 2016 р.

Так, в обґрунтування позовних вимог серед іншого зазначено, що доступ до інформації про осіб, які отримали нагородну зброю, не може бути обмежено в силу вимог положень ч. 3 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» та ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», які, як йдеться в уточненій позовній заяві, прямо це забороняють.

При цьому позивачем також наголошено, що фактично єдиним аргументом відповідача для надання відмови у доступі до інформації наведено посилання на необхідність захисту персональних даних. Проте, на переконання позивача, відповіді на значну частину питань, скерованих позивачем до відповідача, взагалі не передбачають наявності в них жодних персональних даних. Відповіді ж на всі ці питання згідно заперечень не можуть містити жодних персональних даних і передбачають лише узагальнені кількісні знеособлені відомості.

У справі наявні письмові заперечення Міноборони, згідно яких позовні вимоги відповідач не визнає, просить відмовити у їх задоволенні з підстав необґрунтованості та невмотивованості.

В той же час в обґрунтування власної правової позиції у справі відповідачем зазначено про заборону не лише збирання, а й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав та свобод людини.

Зазначеного висновку, як вбачається, відповідач дійшов, виходячи зі змісту рішення Конституційного суду України від 20.01.2012 р. № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України.

Окрім цього, як йдеться у запереченнях, у зв'язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України та відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 12.03.2014 р. №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 р. в державі з 18.03.2014 р. оголошено часткову мобілізацію та введено особливий період. В зв'язку з цим, на думку відповідача, розголошення інформації про осіб, які володіють зброєю в зазначений період може завдати шкоду як здоров'ю та життю цих осіб так і загрожувати інтересам національної безпеки.

Попри це, відповідачем наголошено, що всі накази про нагородження зброєю, як вогнепальною, так і холодною, у Міністерстві оборони України видавалися та видаються із грифом «Для службового користування», а тому раніше і на даний час не оприлюднюються.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2016 р. позивачем направлено на електронну адресу відповідача запит на отримання публічної інформації.

У запиті позивач звернувся до міністерства з проханням надати наступну інформацію: 1. копії витягів із наказів або інших нормативних документів виданих у 2015 році та протягом січня-лютого 2016 року Міністром оборони України про нагородження іменною зброєю; 2. копії витягів з Наказів або інших нормативних документів виданих у 2015 році та протягом січня-лютого 2016 року Міністром оборони України про вручення нагородної зброї.

Відповідь на вказаний запит міністерством надано листом від 01.03.2016 р. №266/із/477.

Так, у вказаному листі зазначено, що іменна вогнепальна зброя - це відзнака Президента України.

Окрім цього, також позивачу повідомлено, що відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та наказу Міністерства оборони України від 23.10.2012 р. №693 «Про затвердження Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства оборони України «Вогнепальна зброя» і «Холодна зброя», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.11.2012 р. за №1963/22275, Міністр оборони України нагороджує відзнаками «Вогнепальна зброя» і «Холодна зброя» військовослужбовців та інших осіб за бездоганну службу та видатні заслуги перед Збройними Силами України відповідними наказами Міністра оборони України (по особовому складу).

Разом з тим, відповідачем зауважено, що відповідно до п. 11.8 наказу Міністерства оборони України від 25.02.2014 р. №333 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» витяги з наказів висилаються до кадрових органів, які ведуть персональний, штатно-посадовий облік офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, зазначених у наказах, і до військових частин за місцем їхньої служби.

Також поінформовано позивача про те, що відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних, з огляду на що, як йдеться у листі, надати позивачу запитувану інформацію, на переконання відповідача, не є можливим у зв'язку з відсутністю на це згоди осіб., щодо яких вимагається зазначена інформація.

30.05.2016 р. позивачем скеровано відповідачу запит про надання публічної інформації щодо нагородження зброєю. Даний запит, як вбачається, серед іншого містив питання про суму витрачених державних коштів на придбання зброї, а зокрема, прохання повідомити наступну інформацію:

1. кількість виданих Міністерством оборони України наказів або інших нормативних документів про нагородження зброєю протягом 2015 року та протягом січня-травня 2016 року;

2. кількість осіб, нагороджених зброєю Міністерством оборони України протягом 2015 року та протягом січня-травня 2016 року;

3. кількість одиниць та тип зброї, якою нагороджувалися особи Міністерством оборони України протягом 2015 року та протягом січня-травня 2016 року;

4. сума витрат Міністерства оборони справ України на придбання зброї, якою нагороджувалися особи Міністерством оборони України протягом 2015 року та протягом січня-травня 2016 року;

5. прізвища осіб, нагороджених зброєю у відповідності до виданих Міністерством оборони України наказів або інших нормативних документів протягом 2015 року та протягом січня-травня 2016 року;

6. копії наказів або інших нормативних документів Міністерства оборони України про нагородження зброєю за 2015 рік та за січень-травень 2016 року.

Відповідь на вказаний запит міністерством оформлено листом від 06.06.2016 р. №266/із/1419, у якому зазначено, що за інформацією, наданою Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України згіднонаказу Міністра оборони України від 23.10.2012 р. №693, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1963/22275 від 23.11.2012 р. «Про затвердження Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства оборони України «Вогнепальна зброя» і «Холодна зброя» Міністерством оборони в період з 01.01.2015 р. по 02.06.2016 р. було вручено 308 одиниць вогнепальної зброї.

Разом з тим, у задоволенні запиту позивача в частині надання решти запитуваної інформації та/або документів у згаданому листі відповідачем відмовлено, посилаючись на положення ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» та зважаючи на відсутність згоди суб»єкта персональних даних.

Відтак, вважаючи зазначені дії відповідача протиправними та такими, що порушують права та законні інтереси позивача на доступ до публічної інформації, останній за їх захистом звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України від 02.10.1992 року № 2657-ХІІ «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно до статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Забороняється вилучення і знищення друкованих видань, експонатів, інформаційних банків, документів з архівних, бібліотечних, музейних фондів, крім встановлених законом випадків або на підставі рішення суду.

Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Так, ч. 1 ст. 1 Закону України від 13.01.2011 р. №2939-VІ «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939) визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч. 2).

Доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону № 2939-VІ).

Відповідно до ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч. 1).

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч. 2).

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (ч. 3). Письмовий запит подається в довільній формі (ч. 4).

Згідно до ч. 5 цієї статті запит на інформацію має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

При цьому вказані вимоги до запиту про надання публічної інформації згідно до ч. 5 ст. 19 є чітко зрозумілими та вичерпними, в той же час конструкція даної правової норми виключає існуванні інших обов»язкових вимог, аніж визначені.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч. 6).

Виходячи із зазначеного, судом за результатами дослідження наявних у справі документів, встановлено, що запити позивача на отримання інформації від 24.02.2016 р. та від 30.05.2016 р. оформлені у відповідності до вимог ч. 5 ст. 19 Закону №2939-VI.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

При цьому ч. 2 даної норми передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Види та порядок обмеження доступу до інформації передбачено ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до ч. 5 якої не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 6 вказаного Закону, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Так, згідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2939-VI відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (ч. 2 ст. 9 Закону №2939-VI).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні запити позивача за змістом стосуються інформації щодо нагородження Міністерством оборони України осіб зброєю, в тому числі іменною та нагородною.

Відповідно до Конституції України державні нагороди України для відзначення громадян за особисті заслуги перед Україною встановлено Законом України від 16.03.2000 р. №1549-III «Про державні нагороди України» (далі - Закон №1549).

Так, ст. 1 цього Закону встановлено, що державні нагороди України (далі - державні нагороди) є вищою формою відзначення громадян за видатні заслуги у розвитку економіки, науки, культури, соціальної сфери, захисті Вітчизни, охороні конституційних прав і свобод людини, державному будівництві та громадській діяльності, за інші заслуги перед Україною (ч. 1). Державні нагороди встановлюються виключно законами України (ч. 2).

Державними нагородами у відповідності до ст. 3 Закону №1549 є: звання Герой України; орден; медаль; відзнака «Іменна вогнепальна зброя»; почесне звання України; Державна премія України; президентська відзнака.

Згідно до ч. 2 ст. 5 Закону №1549 нагородження державними нагородами провадиться указом Президента України. Нагородженому вручається державна нагорода та документ, що посвідчує нагородження нею.

За таких обставин, на переконання суду, Міністерство оборони України не являється розпорядником інформації щодо нагородження осіб іменною зброєю, а відтак, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону №2939 мав право відмовити в задоволенні запиту від 24.02.2016 р. в частині інформації що, стосується нагородження осіб іменною вогнепальною зброєю.

Між тим, ст. 44 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. №551-XIV, передбачено, що відзнакою "Іменна вогнепальна зброя" нагороджує Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України. Міністр оборони України, керівники інших центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, створені відповідно до законів України, нагороджують відомчими відзнаками "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя". Це - почесна державна нагорода та відомчі заохочувальні відзнаки за визначні заслуги в забезпеченні обороноздатності України, недоторканності її державного кордону, підтриманні високої бойової готовності військ (сил), зміцненні національної безпеки, боротьбі зі злочинністю, захисті конституційних прав та свобод людини і громадянина, за бездоганну багаторічну службу, зразкове виконання військового та службового обов'язку, виявлені при цьому честь і доблесть.

В той же час порядок нагородження відомчими заохочувальними відзнаками Міністерства оборони України "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя" (далі - відзнака) визначається Положенням про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства оборони України "Вогнепальна зброя" і "Холодна зброя", що затверджений наказом Міністерства оборони України від 23.10.2012 №693, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.11.2012 р. за №1963/22275 (далі - Порядок №693).

Так, згідно до п. 1.2 цього Положення відзнакою "Вогнепальна зброя" є пістолет, револьвер та мисливська вогнепальна зброя, а відзнакою "Холодна зброя" - шабля, палаш та кортик.

Нагородження відзнаками здійснюється наказом Міністра оборони України (по особовому складу). Підготовка та подання на підпис проектів наказів, видання (реєстрація, розсилка) підписаних наказів щодо нагородження відзнаками та підготовка нагородних відомостей покладаються на Департамент кадрової політики Міністерства оборони України (п. 1.4).

Реєстрація, зберігання, носіння, використання і застосування зброї здійснюються відповідно до Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за N 637/3077 (із змінами) (далі - Інструкція) (п. 1.5).

Клопотання про нагородження відзнаками порушується перед Міністром оборони України першим заступником Міністра оборони України, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України, заступником Міністра оборони України, заступником Міністра оборони України - керівником апарату, керівниками структурних підрозділів Міністерства оборони України, які безпосередньо йому підпорядковані, за погодженням з Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України (п. 2.1).

У клопотанні про нагородження зазначаються конкретні заслуги особи, що стали підставою для порушення клопотання (п. 2.2).

Рішення про нагородження відзнаками приймається Міністром оборони України (п. 2.3).

В той же час, суд погоджується із доводами відповідача в частині посилань на обмеження, визначені ст. 14 Закону України 01.06.2010 р. №2297-VI «Про захист персональних даних» (далі - Закон №2297) при відмові у наданні у повному обсязі інформації за запитами позивача, та зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 14 передбачено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних (ч. 1).

Поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 2).

Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані (ч. 3). Сторона, якій передаються персональні дані, повинна попередньо вжити заходів щодо забезпечення вимог цього Закону (ч. 4).

Персональні даними згідно до ст. 2 цього Закону вважаються відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Разом з тим відповідно до ст. 5 Закону №2297 персональні дані є об'єктами захисту (ч. 1).

Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень (ч. 2).

Персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", не належать до інформації з обмеженим доступом, крім відомостей, визначених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (ч. 3).

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ч. 4).

Законом може бути заборонено віднесення інших відомостей, що є персональними даними, до інформації з обмеженим доступом (ч. 5).

Зі змісту спірних запитів судом встановлено, що стосуються вони серед іншого інформації щодо кількості та типу зброї, якою нагороджено окремих громадян (п. 3 запиту від 30.05.2016 р.).

Дана інформація, як зазначено під час судового розгляду справи відповідачем, наданню у відповідь на запити не підлягає, адже всі накази про нагородження зброєю як вогнепальною так і холодною у Міністерстві оборони України видавалися та видаються із грифом «Для службового користування».

Такого ж висновку суд приходить і в частині запитуваної позивачем інформації у п. 2 запиту від 24.02.2016 р., а також - п. 1, п. 2, п. 5 та п. 6 запиту від 30.05.2016 р.

Що ж до п. 3 запиту від 30.05.2016 р., то згідно до листа від 06.06.2016 р. №266/із/1419 в період з 01.01.2015 р. по 02.06.2016 р. було вручено 308 одиниць вогнепальної зброї, тобто фактично відповідь на п. 3 запиту від 30.05.2016 р. міністерством надано.

Відтак, аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства, та, окрім цього, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз (ч. 2).

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді: А.Б. Федорчук

В.А. Кузьменко