Справа № 165/1281/16-а
Суддя: Ференс-Піжук О. Р.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 165/1281/16-а
Провадження № 2-а/165/60/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м.Нововолинськ

Суддя Нововолинського міського суду Волинської області Ференс-Піжук О.Р., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Іваничівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання відновити виплату пенсії в разі втрати годувальника, -

встановив:

07 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Іваничівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання відновити виплату пенсії в разі втрати годувальника.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01 грудня 2011 року, у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вона отримувалапенсію в разі втрати годувальника, являється інвалідом ІІІ групи загального захворювання і продовжувала працювати в Благодатній селищній раді на посаді головного бухгалтера. З 1 квітня 2015 року виплата її пенсії була припинена, у зв'язку з вступом в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 особи, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. Позивач звернулась з вимогою до відповідача про поновлення їй виплати пенсії в разі втрати годувальниказ 1 червня 2015 року, проте відповідачем їй було відмовлено, оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", тому виплата пенсії з 1 квітня 2015 року їй припинена. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними та такими, що порушують її конституційні права.

Ухвалою судді Нововолинського міського суду від 08 липня 2016 року адміністративний позов у частині вимог за період з 01 червня 2015 року по 06 січня 2016 року залишено без розгляду, в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних причин, за період з 07 січня 2016 року провадження у справі судом відкрито.

Відповідачем подано заперечення на позов, в якому відповідач не визнає позов у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в УПФУ в м.Нововолинську та отримувала пенсію в разі втрати годувальника, розмір якої призначено відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Однак, з 01 квітня 2015 року пенсія позивачу не виплачувалась у зв'язку з вступом в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 особи, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбаченихзаконами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до вищевказаного закону буде поновлена.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові та в запереченні проти цього позову обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов щодо тієї частини позовних вимог, відносно яких відкрито провадження, слід задовольнити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Іваничівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області. З 01 грудня 2011 року вона отримувала пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В теперішній час ОСОБА_1 працює на посаді головного бухгалтера Благодатної селищної ради, тобто є посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

З 01 квітня 2015 року набули чинності норми «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 особи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. В зв'язку з чим з 01 квітня 2015 року позивачу припинено виплату пенсії.

ОСОБА_1 звернулась до відповідача з письмовою заявою про поновлення виплати пенсії в разі втрати годувальника, на що 29 червня 2016 року отримала відповідь, що пенсія по віку тимчасово не виплачується, у зв'язку з внесенням змін до ст.47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і після звільнення з роботи виплата пенсії їй буде поновлена.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

За загальним правилом установленим ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення зазначеного віку, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

Посилання відповідача на ст.47 Закону України ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

За правилами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст.5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Перевіривши матеріали справи що надійшли до суду, суд вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Факти, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними доказами.

Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про пропущення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що припиненням виплати пенсії по віку порушено законні права позивача. Позивач просить поновити виплату пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року. Судом відкрито провадження у справі за вимогами в межах строку звернення до суду , відповідно до ст. 99 КАС України, тобто за період з 07 січня 2016 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність визнати дії Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1в разі втрати годувальника з 07 січня 2016 року неправомірними.

Зобов'язати Іваничівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України у Волинській області поновити виплату пенсії позивачу в разі втрати годувальника з 07 січня 2016 року.

Частиною 1 ст.94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст. ст. 9, 11, 17, 71, 94, 99, 158-163, 183-2 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1в разі втрати годувальника з 07 січня 2016 року неправомірними.

Зобов'язати Іваничівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України у Волинській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1в разі втрати годувальника з 07 січня 2016 року.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до адміністративного суду апеляційної інстанції через Нововолинський міський суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук