Справа № 823/1609/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року справа № 823/1609/15

17 год. 45 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.

за участю: позивача ОСОБА_1 - особисто, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 - за довіреностями, представника відповідача Радченко О.П. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у місті Черкасах головного управління ДФС у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) в якому просить, скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкасах (далі - відповідач) № від 23.03.2015, яким позивачу визначено суду грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 2 546 787 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 273 394 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23.01.2015 ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області було винесено наказ № 83 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи. Разом з тим, 23.01.2015 позивач направила контролюючому органу заперечення до наказу № 83 щодо перенесення термінів перевірки та повідомила, що немає змоги надати документи, які підтверджують господарську діяльність, оскільки документи знаходяться в Київському апеляційному господарському суді в зв'язку з розглядом справи. Проте, ДПІ у м. Черкасах проігнорувавши прохання позивача та не надавши можливості позивачу підготувати та надати документи провела перевірку на підставі якої прийняла податкове повідомлення-рішення № від 23.03.2015. Вважаючи, що під час проведення перевірки посадові особи відповідача перевищили свої повноваження, дійшли необґрунтованих висновків про господарську діяльність позивача з підстав своєчасності, достовірності, повноти дотримання вимог податкового законодавства, позивач звернулась до суду та просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.03.2015.

В судовому засіданні позивач та представники позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідач позов не визнав та надав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту перевірки від 04.02.2015 № 23/23-01-17-01/НОМЕР_2 про результати позапланової виїзної перевірким з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 24.10.2014. В даному акті перевірки встановлено, що позивач включила до складу податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість за липень, серпень та вересень 2014 року ПДВ в сумі 2 546 787 грн., який на момент проведення перевірки не підтверджений податковими накладними. Щодо тверджень позивача що документи, які підтверджують господарську діяльність знаходяться у Київському апеляційному господарському суді, у зв'язку з розглядом справи, відповідач зазначив, що під час проведення перевірки ОСОБА_1 не надала жодного документу, який би підтверджував дану обставину.

На підставі викладеного представник відповідача у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, здійснювала господарську діяльність з оптової торгівлі м'ясом та м'ясними продуктами.

23.01.2015 В.о. начальника ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області прийнято наказ № 83 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1, щодо достовірності формування податкового кредиту з ПДВ за період з 01.01.2014 по 24.10.2014, у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності.

Посадовими особами ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 24.10.2014, про що складено акт від 04.02.2015 № 23/23-01-17-01/НОМЕР_2 .

Висновками акту перевірки встановлено, що позивачем в наслідок порушення ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України за період з 01.07.2014 по 24.10.2014 завищено податковий кредит всього в сумі 2 546 787 грн., у тому числі за липень 2014 року на суму 1 703 591 грн., за серпень 2014 року на суму 785 389 грн., за вересень 2014 року на суму 57 807 грн.

Також, в акті перевірки вказано, що наказ ДПІ у м. Черкасах від 23.01.2015 № 83 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 та направлення на перевірку вручено особисту суб'єкту господарювання 23.01.2015, проте документів для проведення перевірки надано не було. Таким чином, була розпочата позапланова виїзна документальна перевірка ОСОБА_1

Крім того в акті перевірки вказано, що позивачем було надано лист до ДПІ у м. Черкасах, зі змісту якого вбачається, що частина документів за період з 01.07.2014 по 24.10.2014, яка пов'язана з господарською діяльністю, знаходиться у Київському апеляційному господарському суді у зв'язку з розглядом справи, але під час проведення перевірки не надано жодного підтвердження про знаходження відповідних документів у вказаному суді.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки позивача прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 23.03.2015, яким позивачу визначено суду грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 2 546 787 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 273 394 грн.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду, за його оскарженням.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі за текстом - ПК України).

Зокрема порядок проведення документальних позапланових перевірок визначено ст. 78 ПК України.

Так, відповідно до п.п. 78.1.7. п. 78.1. вказаної статті, зазначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі коли розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

За змістом п. 81.1. ст. 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Відповідно до пункту 201.1, 201.2. статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІ (надалі - Закон № 996-ХІ) встановлено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Частиною 2 статті 3 Закону № 996-ХІ визначає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції відповідно до п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, що містяться у документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення правочинів (коли відомості ґрунтуються на документах), недійсність яких установлена судом.

У статті 1 Закону № 996-ХІ визначено, що первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону № 996-ХІ підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно статті 1 Закону № 996-ХІ господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Головною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Так судом, для вирішення питань про наявність чи відсутність порушень позивачем вимог податкового законодавства, а також постановлення законного і обґрунтованого рішення ухвалою від 02.09.2015 було призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- чи підтверджується документально зазначене в акті державної податкової інспекції у м. Черкасах головного управління ДФС у Черкаській області № 23/23-01-17-01/НОМЕР_2 від 04.02.2015 року «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2, за період з 01.01.2014 року по 24.10.2014 року» донарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за період липень-вересень 2014 року з податку на додану вартість в сумі 2546787 грн. 00 коп.?;

- чи відповідає визначений та задекларований податковий кредит з податку на додану вартість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період липень-вересень 2014 року наданим податковим деклараціям з податку на додану вартість, первинним документам та вимогам Податкового кодексу України?.

Проведення експертизи доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Для проведення експертизи було надано такі документи, а саме: податкові декларації з податку на додану вартість за липень-вересень 2014 року; розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) платника за липень-вересень 2014 року; реєстр виданих та отриманих податкових накладних платника за липень-вересень 2014 року; податкові накладні оформлені контрагентами позивача - ФОП ОСОБА_5, ПАТ «Миронівський хлібопродукт», ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика», СП ТОВ «Нива Переяславщини», ПП «Друг», ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «ВОЛОДАР»; видаткова накладна № 1816 від 22.08.2014 від ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «ВОЛОДАР»; договір поставки № ДГ-0000002 від 09.04.2010 з ФОП ОСОБА_5; дистриб'юторська угода № ПТ1Д/ИФИ від 02.01.2014 з ПАТ «Миронівський хлібопродукт»; договір купівлі-продажу товарів № 382 від 16.09.2013 з ПАТ «Переяславський експериментальний комбінат хлібопродуктів»; договір купівлі-продажу товарів № 57/2014 від 29.01.2014 СП ТОВ «Нива Переяславщини»; договір поставки № 0200070 від 21.02.2012 з ПП «Друг»; договір поставки № 36-2/Вол/Мас-І/2014 від 03.02.2014 з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «ВОЛОДАР»; акт перевірки № 23/23-01-17-01/НОМЕР_2 від 04.02.2015 року «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2, за період з 01.01.2014 по 24.10.2014»; звіт незалежного аудитора щодо формування та документального підтвердження податкового кредиту з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за липень-вересень 2014 року від 23.07.2015 (ТОВ «Аудиторська фірма «Альціона»).

Також на підтвердження здійснення господарської діяльності, позивачем до матеріалів справи додано довідки та звіти ПАТ КБ «ПриватБанк», виписки по особовому рахунку в АТ «Укрсиббанк», виписки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про внесення коштів.

Висновком експертів Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.05.2016 № 915/15-23;339/16-23, який надійшов до суду 29.06.2016, зазначено наступне.

Щодо першого питання встановлено, що зазначене в акті ДПІ у м. Черкасах № 23/23-01-17-01/НОМЕР_2 від 04.02.2015 року «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2, за період з 01.01.2014 по 24.10.2014» донарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за період липень-вересень 2014 року податку на додану вартість в сумі 2 546 787 грн. підтверджується частково на суму 305 563 грн. 16 коп.

Щодо другого питання встановлено, що не відповідає первинним документам та вимогам Податкового кодексу України податковий кредит, задекларований фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у наданих податкових деклараціях з податку на додану вартість за період липень-вересень 2014 року.

Допитані в судовому засіданні судові експерти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили висновки експертизи, при цьому по другому питанню уточнили, що не відповідає первинним документам та вимогам Податкового кодексу України податковий кредит, задекларований фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у наданих податкових деклараціях з податку на додану вартість лише на суму 305 563 грн. 16 коп.

Таким чином відповідно до висновків судово-економічної експертизи від 27.05.2016 № 915/15-23;339/16-23 донарахування позивачу податку на додану вартість (відповідно до акту перевірики від 23/23-01-17-01/НОМЕР_2) підтверджується лише частково на суму 305 563 грн. 16 коп.

Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Як встановлено судом, позивач не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 23.03.2015, обґрунтовує необхідність його скасування тим, що в ході здійснення перевірки нею було повідомлено ревізорів, що первинні бухгалтерські документи, які підтверджують господарську діяльність за перевіряємий період знаходяться в Київському апеляційному суді, проте в порушення вимог чинного податкового законодавства контролюючий орган не здійснив заходів щодо отримання вказаних документів, натомість прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суда України від 01.06.2010 р.).

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Водночас Суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших законодавчих приписів, ніж ті, про які зазначає позивач.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З урахуванням всіх фактичних обставин у справі, та для повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріалами справами підтверджено провомірність донарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 податку на додану вартість лише частково на суму 305 563 грн. 16 коп., тому суд вважає необґрунтованим та таким що підлягаює скасуванню донарахування фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 2 241 223 грн. 84 коп. та за штрафними санкціями у сумі 1120611 грн. 92 коп. відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 23.03.2015.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезгадане, суд дійшов висновку що податкове повідомлення-рішення № від 23.03.2015 підлягає скасуванню в частині донарахування фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 2 241 223 грн. 84 коп. та за штрафними санкціями у сумі 1 120 611 грн. 92 коп. (основний платіж: 2 546 787 грн. - 2 241 223 грн. 84 коп. = 305 563 грн. 16 коп. - 12%; штрафні санкції: 1 273 394 грн. - 1 120 611 грн. 92 коп. = 152 782 грн. 08 коп. - 12 %).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача з ДПІ у м. Черкасах належить стягнути суму судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., відповідно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 11, 14, 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у місті Черкасах головного управління ДФС у Черкаській області від 23.03.2015 № в частині донарахування фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 2 241 223 грн. 84 коп. та за штрафними санкціями у сумі 1120 611 грн. 92 коп.

Стягнути з державної податкової інспекції у місті Черкасах головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ідентифікаційний код 39497534) на користь ОСОБА_1 (18000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати із сплати судового збору, у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Копії постанови направити сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, або без виклику особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанову складено у повному обсязі 12.08.2016