Справа № 813/2201/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року № 813/2201/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

представника позивача - Медвідь Л.М.

представника відповідача - Водолазського І.Д.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІТАЛ-ТРАК» до Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТАЛ-ТРАК» (далі - ТзОВ «ІТАЛ-ТРАК») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2016 №.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях. Зазначає, що у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві та додаткових поясненнях, просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що винесене з урахуванням вимог чинного законодавства. Покликається на те, що аналіз первинних документів щодо списання позивачем отриманого від ТзОВ «Авто-Трак-Партс» обладнання для автомобілів, неможливо підтвердити використання їх в господарській діяльності підприємства, їх реальну економічно обґрунтовану вартість, направленість господарських операцій на отримання прибутку в цілому, спів розмірність реального і заявоеного змісту господарських операцій.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Червоноградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління ДФС у Львівській області (надалі - Червоноградська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області та/або відповідач) на підставі направлення на перевірку від 27.05.2016 №72/14-00 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ІТАЛ-ТРАК» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при проведені операцій з придбання ТМЦ (робіт, послуг) у ТОВ «Авто Трак Парте» та їх подальшої реалізації за період з 01.10.2014р. по 31.10.2014р.

За наслідками перевірки складено акт №442/14-00/38853713 від 09.06.2016р., яким встановлено порушення п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ, в результаті чого завищено суму податкового кредиту по податку на додану вартість та занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті за жовтень 2014 року на суму 25 882,50 грн.

На підставі акта перевірки №442/14-00/38853713 від 09.06.2016р. прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.06.2016р. №, яким ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» визначено суму грошового зобов'язання в розмірі 32 353,13 грн. (в тому числі: за податковим зобов'язанням на суму 25 882,50 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 6 470,63 грн.).

В акті перевірки відповідач зазначає, що в результаті проведеної перевірки ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» встановлено, що взаємовідносини з контрагентом ТОВ «Авто Трак Парте» за договором купівлі-продажу №99 від 01.08.2014р. протягом жовтня 2014 року не підтверджено та визнано такими, що не мали реального товарного характеру і здійснені без мети настання реальних наслідків.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і доповненнями), ЦК України, ГК України, КАС України.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або формування валових витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або формування валових витрат.

Із матеріалів справи видно, що 01.08.2014р. між ТОВ «Авто Трак Парте» (продавець) та ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого, продавець зобов'язується протягом дії договору передати у власність покупця товари (в т.ч., але не виключно, запасні частини для автомобілів, автохімію, мастила, супутні товари для автотранспорту та ін.) окремими партіями за цінами^ в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язаний приймати товар, оплачувати його на встановлених договором умовах.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що датою поставки товару є дата вказана у видатковій накладній.

На підтвердження проведених взаєморозрахунків ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» із ТОВ «Авто Трак Парте» позивачем представлено ориганіли первинних документів, а саме: видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, згідно з якими позивачем було придбано товару наи загальну суму 155 295,06 грн, втому числі ПДВ 25 882,50 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва-підприємцями.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (норми кодексу у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому відповідно до пункту 201.4 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, та зазначено, що первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Досліджені податкові накладні, які відповідно до п.201.10 ПК України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, були видані позивачу в жовтні 2014 та їх юридична дійсність податковою інспекцією не оспорюється.

Як видно з акта перевірки, однією з підстав нереальності господарських операцій позивача із контрагентом ТОВ «Авто Трак Парке» за договором №99 від 01.08.2014р. відповідач в акті перевірки вказує ненадання позивачем первинного документу щодо відрядження 01.08.2014р. директора товариства ОСОБА_5 до м. Львова з метою укладення договору.

З даного приводу суд зазначає, що визначення місця укладення договору регулюється статтею 647 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої, договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Отже, місцем укладення в договорі зазначається місцезнаходження сторони, яка висловила пропозицію укласти договір. При цьому, інша сторона протягом встановленого законом строку розглядає та акцептує оферту, після цього повертає примірник договору особі, яка зробила пропозицію укласти договір. Таким чином, дата укладення зазначена в договорі може не співпадати із датою фактичного підписання уповноваженими представниками сторін, тому суд вважає, що вказане вище твердження відповідача не знайшло свого відображення.

Щодо тверджень відповідача про те, що представлені позивачем товарно-транспортні накладні не містять обов'язкових до заповнення реквізитів, а саме: не заповнені графи: водій, номер посвідчення водія; в графі пункт навантаження вказано лише м. Львів (відсутня назва вулиці та номер будинку); в графі пункт розвантаження вказано лише смт. Запитів (відсутня вулиця та номер будинку); відпуск за довіреністю вантажоодержувача; підпис водія/експедитора ОСОБА_6; у графі «відпуск дозволив» - відсутня розшифровка підпису, у графі «відомості про вантаж» - відсутній запис «кількість місць» та «маса брутто»; підпис водія/експедитора, то суд вважає, що такі не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні щ господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 (надалі - Положення №88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи товарно-транспортних накладних, у них містяться наступні відомості:

найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ: ТОВ «ІТАЛ-ТРАК»;

назва документа (форми): Товарно-транспортна накладна, форма №1-ТН;

дата і місце складання: у кожній ТТН зазначено дату її складення, номер та адреси вантажовідправника і вантажоодержувача;

зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі): вартість вантажу зазначена у кожній ТТН, а також у продовженні додатку №7 до ТТН вказано: відомості про вантаж (кількість: одиниця виміру у шт.);

посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції: у графах кожної ТТН «відпуск дозволив», у продовженні додатку №7 у графах «здав (відповідальна особа вантажовідправника», «прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача» містяться підписи відповідальних осіб скріплені печатками товариств.

З огляду на викладене, суд вважає, що усі товарно-транспортні накладні представлені на затвердження перевезення товару в жовтні 2014 року за договором №99 від 01.08.2014р. відповідають вимогам первинного документа ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення №88.

Крім того, відповідач в акті перевірки дійшов висновку про безтоварність господарських операцій за договором №99 укладеним між ТОВ «Авто Трак Партс» та ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» у зв'язку з встановленням аналізом ЄРПН за жовтень 2014 року, що у постачальників позивача відбувається «підміна» номенклатури товарів у зв'язку з відсутністю придбання реалізованих товарів. Такий висновок відповідача ґрунтується на даних аналізу в АІС «Податковий блок» операцій контрагента ТОВ «Авто Трак Парте» ТОВ «Інвест-Трейд-Груп» за жовтень 2014 року, де встановлено відсутність ВМД, що підтверджують імпорт запчастин від нерезидента.

Разом з тим, як зазначено в акті перевірки довідкою від 17.01.2015р. №6/22- 0/36808983 про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Авто Трак Парст» підтверджено взаємовідносини цього суб'єкта господарювання із позивачем за період з 01.10.2014р. по 31.10.2014р. Також, у довідці зазначено, що постачальником реалізованої позивачу продукції є ТОВ «Інвест-Трейд-Груп».

У зв'язку з цим відповідачем проведено аналіз в АІС «Податковий блок» та АІС «Зовнішньоекономічна діяльність платників податків» формування податкового кредиту ТОВ «Інвест-Трейд-Груп» за жовтень 2014 року. За наслідками цього аналізу, відповідач дійшов висновку про те, що в ТОВ «Інвест-Трейд-Груп» відсутні ВМД, що підтверджують імпорт товару, а саме запчастин, які в подальшому були реалізовані ТОВ «Авто Трак Партс» на користь позивача за період з 01.10.2014р. по 31.10.2014р.

Однак, при дослідженні факту реальності господарських операцій суд досліджує відносини безпосередньо між ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» та ТОВ «Авто Трак Парст», на підставі яких сформовані дані податкового обліку та бере до уваги ряд обставин, зокрема те, що дані податкового обліку ТОВ «Інвест-Трейд-Груп» за жовтень 2014 не можуть підтверджувати імпорт та продаж товару, який ТОВ «Авто Трак Партс» продано на користь позивача теж в період з 01.10.2014 по 31.10.2014. Очевидним являється те, що імпортування на територію України та придбання контрагентом позивача товару, поставленого за договором №99 від 01.08.2014 в період з 01.10.2014 по 31.10.2014 здійснювалось раніше, аніж у жовтні 2014.

В контексті вказаного, суд додатково наголошує, що в податковому законодавстві діє принцип індивідуальної відповідальності кожного платника податків за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Така ж позиція висловлена і в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", згідно якої, у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Крім того, позивач вказує, що придбані в жовтні 2014р. в ТОВ «Авто Трак Партс» товари частково використані позивачем цього ж місяця для ремонту транспортних засобів контрагентів, інша частина товарів зберігалась на складі, що підтверджується наступними доказами.

Так, частина придбаних в жовтні 2014р. ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» згідно договору №99 від 01.08.2014р., запасних частин до автомобілів та інших товарів була використана для ремонту транспортних засобів контрагентів в жовтні 2014р. згідно наступних договорів:

договору про сервісне обслуговування укладеного між ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» та ЛП «Інтертранс» №13 від 09.10.2014р. відповідно до акту виконаних робіт №64 від 23.10.2014р.;

договору про сервісне обслуговування №6 від 06.08.2014р. укладеного між ТОВ ІТАЛ-ТРАК» та ПП «Смартком», акт виконаних робіт №47 від 06.10.2014р.;

договору про сервісне обслуговування укладеного між ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» та ТОВ «Львівська пивна компанія» №15 від 10.09.2014р., акт виконаних робіт №49 від 08.10.2014р.;

договору про сервісне обслуговування №2 від 04.08.2014р. укладеного між ТОВ «ІТАЛ-ТРАК» та ТОВ «М'ясопереробний комплекс «Росана», відповідно до акту виконаних робіт №62 від 21.10.2014р. та акту виконаних робіт №57 від 14.10.2014р.;

договору про сервісне обслуговування №7 від 06.08.2014. укладеного між позивачем та БП «Бимекс» ЛТД ТОВ, акт виконаних робіт №69 від 24.10.2014р. та акт виконаних робіт №68 від 24.10.2014р.;

договору про сервісне обслуговування №20 від 24.10.2014р. укладеного між ІТАЛ-ТРАК» та ТОВ «Гілея», що підтверджується актом виконаних робіт №65 від 24.10.2014р.;

договору про сервісне обслуговування №16 від 17.09.2014р. укладеного між чем та ТОВ «Фавориттранс», акт виконаних робіт №76 від 31.10.2014р., акт виконаних №73 від 28.10.2014р.;

договору про сервісне обслуговування №8 від 06.08.2014р. укладеного між ТАЛ-ТРАК» та ДП «Савсервіс Карпати», акт виконаних робіт №44 від 01.10.2014р.;

договору про сервісне обслуговування №17 від 01.10.2014р. укладеного між позивачем та ТОВ «ЛеоТекс».

Обставина зберігання на складі товариства залишку товару, придбаного в жовтні 2014р. в ТОВ «Авто Трак Партс» підтверджується карткою рахунку №281 та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №281: склад запчастин за жовтень 2014.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 23.06.2016 №, зокрема, донарахування ПДВ в сумі 25 882,50 грн та штрафних санкцій від цієї суми в розмірі 6 470,63 грн, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 23.06.2016 №.

Стягнути з Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІТАЛ-ТРАК» судовий збір в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський