Справа № 2а-368/09/0513
Суддя: Радіонова О.О.
Дата ухвалення: 2010-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

доповідач 1 інстанції - ОСОБА_1
суддя-доповідач - ОСОБА_2
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2010 року справа №2а-368/09/0513

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючий: Радіонова О.О.

судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача від прокурора від відповідача Міронова ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 вартанова О.М., посвідчення №2970 ОСОБА_7, за довіреністю від 21.05.2010р.
розглянувши апеляційну скаргуОСОБА_6
на постановуДимитровського міського суду Донецької області
від 13 листопада 2009 р.
по адміністративній справі№2а-368/09/0513 (суддя Ченченко Т.О. )
за позовомОСОБА_6
до ОСОБА_8 міської ради
простягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до Димитровського міського суду з позовом до ОСОБА_9 міської ради про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати (арк. спр. 3).

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 20 липня 2009 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (арк. спр. 1).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 13 листопада 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9 міської ради про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати відмовлено (арк. спр. 131-132).

ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Димитровського міського суду від 13 листопада 2009 року у справі №2а-368/09/0513 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 міської ради про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (арк. спр. 137-139).

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права (арк. спр. 137-138). В доповненнях до апеляційної скарги позивач зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач був зобовязаний сплатити позивачу середню заробітну плату по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст.117 Кодексу законів про працю України.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт просив змінити постанову Димитровського міського суду від 13 листопада 2009 року у справі №2а-368/09 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 міської ради про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати, задовольнивши у повному обсязі позовні вимоги, посилаючись на ст. 117 КЗпП України.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач не визнає вимоги апелянта, викладені у апеляційній скарзі та посилається на те, що всі відрахування згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2008 року були здійснені з суми 4383,38грн. державним виконавцям у звязку із виконанням ними рішень судів та 22 квітня 2009 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у звязку із виконанням боржником в особі ОСОБА_9 міської ради рішення в повному обсязі. Відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України (надалі КЗпПУ) та Законом України «Про виконавче провадження».

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Димитровського міського суду Донецької області від 30 грудня 2005 року, позивач ОСОБА_6 була поновлена на посаді директора ОСОБА_9 міського центру соціальних служб для сім*ї, дітей та молоді, з відповідача на користь позивача стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 червня 2002 року по 01 грудня 2005 року.

Розпорядженням міського голови від 22 червня 2006 року № 136 позивач була поновлена на посаді директора ОСОБА_9 міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з 15 червня 2002 року.

Згідно з розпорядженням ОСОБА_9 міського голови № 193 від 23 серпня 2006 року, позивач була звільнена в зв'язку з ліквідацією ОСОБА_9 міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за пунктом першим статті 40 Кодексу законів про працю України. Також відповідно до цього розпорядження позивачу повинно бути виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати за рахунок збільшення планових асигнувань по ЦСССДМ у сумі 1500 грн. за рахунок вільних коштів на початок року (арк. спр. 30). Розпорядженням від 26 червня 2006 року № 143 позивачу була надана відпустка без збереження заробітної плати як інваліду 3 групи тривалістю 30 календарних днів з 26.06.2006р. по 2б.07.2006р. Розпорядженням від 30.10.2007р. № 280р. внесені зміни у п.2 Розпорядження міського голови від 23.08.2006р. № 193, який викладений у наступній редакції: "Виплатити ОСОБА_6 вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати за рахунок збільшення асигнувань по ЦССМ за рахунок вільних коштів на початок року". Також вказано, що це розпорядження вважати чинним з 23.08.2006р.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 28 грудня 2007 року стягнуто з ОСОБА_9 міської ради на користь ОСОБА_6 3241,90 гривень середньої заробітної плати за вимушений прогул за період з 02.12.2005 р. до 21.12.2006 р., заробітної плати за липень 2006 року з урахуванням окладу, рангу та вислуги років 20%, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку. Донецьким апеляційним адміністративним судом, ухвалою від 31 липня 2008 року, постанова Димитровського міського суду від 28 грудня 2007 року змінена в резолютивній її частині, де слова «3241,90 грн.»змінена на «4383,38 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, що підлягають вирахуванню із заробітної плати».

За виконавчим листом № 2«а»-5/2008 від 31 липня 2008 року у якому з ОСОБА_9 міської ради на користь ОСОБА_6 стягнуто суму 4383,38 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, що підлягають вирахуванню із заробітної плати, 28 серпня 2008 року відкрите виконавче провадження підрозділом примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області. 30 січня 2009 року згідно платіжного доручення № 64 на рахунок Головного управління юстиції у Донецькій області боржником ОСОБА_9 міською радою перераховано 3797,04 гривень згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.07.2008 р. по справі № 22а-3287/08 за позовом ОСОБА_6 у цей же день згідно платіжних доручень №№ 56-62 боржником ОСОБА_9 міською радою згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.07.2008 р. по справі № 22а-3287/08 здійснені перерахування на рахунки ОСОБА_9 міського центру зайнятості (нарахування на заробітну плату - 56,98 гривень та 21,92 гривні), Красноармійської виконавчої дирекції ФСС по тимчасовій непрацездатності - 65,75 гривень та 21,92 гривні), місцевого бюджету міста Димитров 11010100 (перерахунок податку з доходів фізичних осіб - 407,57 гривень), ФСС НВВ (страхові внески 0,2% - 8,77 гривень), ОСОБА_9 ПФУ 50020100 (нарахування до ПФУ на заробітну плату -175,33 гривні. 22 квітня 2009 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання за виконавчим листом 2а5/2008, виданого 12 серпня 2008 року про стягнення з ОСОБА_9 міської ради на користь ОСОБА_6 4383,38 гривень у зв'язку із виконанням боржником рішення у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів розглядаючи апеляційну скаргу не приймає доводи позивача, а саме позивач зазначає, спірні відносини, які виникли між нею та відповідачем ОСОБА_8 міською радою регулюються беспосередньо ст. 117 КЗпПУ, тобто відповідно до статті 117 КзпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Предметом даного спору є стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати за рішенням суду.

Відповідно до ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Дії статей 116 та 117 КЗпПУ безспосередньо повязані з дією статті 40 КЗпПУ, яка регулює розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу та не має відношення до стягнення з боржника середньої заробітної плати, у звязку із несвоєчасним виконанням Державною виконавчою службою судового рішення.

Відповідальність відповідача за затримку розрахунку при звільненні вже була визначена судом першої інстанції рішенням від 28 грудня 2007 року та постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2008 року, які були виконані судовим виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 квітня 2009 року.

Колегія суддів погоджує висновок суду, що чинним законодавством не передбачено можливості стягнення з боржника середньої заробітної плати у звязку із несвоєчасним виконанням Державною виконавчою службою судового рішення про стягнення грошових сум.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права та має бути залишена без змін.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ст. 199, ст. 200, ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 13 листопада 2009 року по адміністративній справі № 2а-368/09/0513 залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 13 листопада 2009 року по адміністративній справі № 2а-368/09/0513 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені у судовому засіданні 21 травня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складання ухвали у повному обсязі.

Ухвалу складено у повному обсязі 21 травня 2010 року.

Головуючий суддя О.О.Радіонова

Судді Г.М. Міронова

ОСОБА_10