Справа № 2а-14308/09/0570
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2010-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

доповідач 1 інстанції - ОСОБА_1
суддя-доповідач - ОСОБА_2
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2010 року справа №2а-14308/09/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючий: Ястребова Л.В.

судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача від відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 не з'явився не з'явився
розглянувши апеляційну скаргуКрасноармійська об'єднана державна податкова інспекція Донецької області
на постанову Донецького окружного адміністративного суду
від 11 листопада 2009 р.
по адміністративній справі№2а-14308/09/0570 (суддя Смагар С.В. )
за позовомФізична особа-підприємець ОСОБА_5
до треті особи Красноармійська об'єднана державна податкова інспекція Донецької області
провизнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 8 травня 2009 № 2/0

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся з позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 8 травня 2009 року № 2/0.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2009 року позовні вимоги задоволені, внаслідок чого визнане недійсним податкове повідомлення-рішення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції від 8 травня 2009 року № 2/0, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 680 грн.

Присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Представники відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили постанову суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, позивач зареєстрований у якості фізичної особи - підприємця виконавчим комітетом Селидівської міської ради 2 лютого 2006 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з 2 лютого 2006 року перебуває на податковому обліку в Красноармійській об'єднаній державній податковій інспекції, є платником податку на додану вартість, свідоцтво № 58532882 від 18 лютого 2006 року, у 2008 - 2009 роках був платником єдиного податку, свідоцтва про сплату єдиного податку від 17 грудня 2007 року серії Е № 022021 на 2008 рік, від 22 грудня 2008 року серії Є № 197610 на 2009 рік.

Для здійснення підприємницької діяльності, позивачу ОСОБА_6 транспорту та звязку України, Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті 23.10.2007 року видана ліцензія АВ № 380908на період дії з 24.10.2007 року по 23.10.2012 року. На час перевірки за позивачем зареєстрований транспортний засіб: ГАЗ 330202 ЗНГ, АН 9263 СН.

З 13 по 17 квітня 2009 року відповідачем здійснена виїзна планова перевірка позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, наслідки якої викладені в акті перевірки від 23 квітня 2009 року № 246/17- (надалі - акт перевірки).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, саме на підставі даного акту перевірки заступником керівника податкового органу (відповідача у справі) 8 травня 2009 року прийняте спірне податкове повідомлення-рішення № 2/0 згідно з підпунктом «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-III, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції до позивача у сумі 680 грн.

Правовою підставою застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням наведені норми статті 9 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 1 березня 1999 року № 303 (надалі - Постанова № 303), яка передбачає базовий податковий (звітний) період збору за забруднення навколишнього природного середовища.

Як вбачається з акту перевірки (підпункт 3.7.5), перевіркою повноти визначення та своєчасності сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища за період з 1 січня по 31 грудня 2008 року відповідачем не встановлено його заниження. Відповідач в акті перевірки здійснив висновок, що у підприємницькій діяльності позивач використовував особистий вантажний автомобіль ГАЗ 330202 ЗНГ, АН 9263СН і згідно зі статтею 2 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом ОСОБА_6 охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 19 липня 1999 року № 162/379, зареєстрований в ОСОБА_6 юстиції України 9 серпня 1999 року за № 544/3837 (надалі - Інструкція) був у 2008 році платником збору за забруднення навколишнього природного середовища, внаслідок чого повинен був подавати до податкового органу розрахунки за 1, 2, 3, 4 квартали 2008 року.

Судом першої інстанції, задовольняючи позов, помилково зроблений висновок щодо відсутності обєкту обчислення збору за забруднення навколишнього природного середовища, а саме викидів пального пересувними джерелами забруднення.

Відповідно до . 44 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» збір за забруднення навколишнього середовища встановлюється на підставі фактичних обсягів викидів, лімітів скидів забруднюючих речовин в навколишнє природне середовище і розміщення відходів.

Правила встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища, платників податків, обєктів та норми по його відрахуванню та сплати встановлюються Порядком встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої постановою КМУ від 01.03.1993 року № 303 та Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища», затвердженої наказом Мінекобезпеки України, ДПА України від 19.07.1999 року за № 162/379, зареєстрованої у Мінюсті 09.08.1999 року за № 544/3837.

Відповідно до пункту 2.1 ст. 2 Інструкції платниками збору є суб'єкти господарювання незалежно від форм власності, юридичні особи, що не здійснюють господарської (підприємницької) діяльності; бюджетні, громадські та інші підприємства, установи і організації, постійні представництва нерезидентів, які зареєстровані в Україні, або нерезиденти, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, громадяни, які здійснюють на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та розміщення відходів.

Згідно з пунктом 3.2 Інструкції об'єктами обчислення збору є: для стаціонарних джерел забруднення - обсяги забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря або скидаються безпосередньо у водний об'єкт, та обсяги відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах; для пересувних джерел забруднення - обсяги фактично використаних видів пального, в результаті спалення яких утворюються забруднюючі речовини.

Фактично у перевіряємому періоді позивач здійснював такі види діяльності, як організація перевезення вантажів по території та за межами України; діяльність автомобільного вантажного транспорту.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та трьома фізичним особами були укладені трудові договори стосовно виконання обов'язків водія грузових транспортних засобів, а саме з 25 березня по 30 квітня 2008 року, з 1 лютого по 4 березня 2008 року, з 13 червня по 19 серпня 2008 року. Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до зазначених договорів наймана праця повязана саме з перевозками по Україні. Виконання обовязків найманих осіб підтверджується наданими позивачем табелями обліку використання робочого часу за перевіряємий період та розрахунково-платіжними відомостями. За найманих водіїв позивач сплачував єдиний податок, нараховував та виплачував заробітну плату, як за виконану роботу.

Позивач, як платник єдиного податку надавав до відповідача звіти за 1, 2, 3, 4 квартали 2008 року, відповідно до яких звітував за здійснення виду діяльності: організація перевезення вантажів по території та за межами України та визначення обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітний період.

За приписами п.п. 4.4 ст. 4 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати збору за забруднення навколишнього середовища» нормативи збору, який справляється за викиди пересувними джерелами забруднення, встановлюється в залежності від виду пального та транспорту (автомобільного, залізничного, морського та річного) відповідно додатку 1 до Порядку № 303.

За змістом п.п. 6.2 ст. 6 Інструкції № 162 суми збору за викиди пересувними джерелами забруднення обчислюються платником податку самостійно щоквартально наростаючи з початку року, виходячи з кількості фактично використаного пального та його виду.

Суд першої інстанції не врахував, що платник податків повинен самостійно подавати до податкового органу дані про суми використаного пального, які є підставою для податкового органу для обчислення збору за забруднення навколишнього природного середовища.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а потому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 195, 196, 198, ст.ст.202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Красноармійської об»єднаної державної податкової інспекції задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2009 року по справі №2а-14308/09/0570 за позовом ОСОБА_5 до Красноармійської об»єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення рішення від 8 травня 2009 року № 2/0 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Красноармійської об»єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення рішення від 8 травня 2009 року № 2/0 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 05 травня 2010 року.

Колегія суддів