Справа № 332/1851/16-а
Суддя: Шалпегіна О. Л.
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1851/16-а
Провадження № 2-а/332/82/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2016 заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючий суддя Шалпегіна О.Л.

за участю:

секретаря Кравець І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Саєнко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що з жовтня 2015 року він набув право на не пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1, через що 26.10.2015 р. звернувся до УПФУ. Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя при обчисленні пенсії за віком не врахувало довідку про заробітну плату за період роботи з 2000 року по 2006 рік в Головному управлінні ДСНС в Запорізькій області. На звернення від 26.04.2016 р. УПФУ листом від 20.05.2016 р. зазначило, що сплата страхових внесків з боку ГУ ДСНС в Запорізькій області в період з 2000 року по 2006 рік не здійснювалася, через що довідка про заробітну плату позивача за вказаний період роботи не приймається, а відповідний період роботи не зараховується до трудового та пільгового стажу роботи. З наведених підстав позивач просив зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя зарахувати до страхового стажу період його роботи з 01.07.2000 р. по 30.11.2006 р. відповідно до довідки ГУ ДСНС в Запорізькій області № 306 від 04.04.2016 р., у зв'язку із чим перерахувати розмір пенсії та провести її виплату з дня призначення - 26.10.2015 р. із урахуванням різниці, яка вже була виплачена

Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення та зазначила, що страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески. Звітність про суми нарахованої позивачу заробітної плати надані вперше за квітень 2007 р., за період роботи позивача з 01.07.2000 р. до 30.11.2006 р. сплата внесків до бюджету не здійснювалася. З наведених підстав представник відповідача просила суд відмовити ОСОБА_3 у задоволені заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними документи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

При зверненні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ) за призначенням пенсії за віком, позивачем надавалися трудова книжка (а.с. 52-62) та довідка Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій України у Запорізькій області № 306 від 04.04.2016 р. (а.с. 13), якою підтверджений факт нарахування заробітної плати за період з 2000 року по 2006 рік. Відповідно до вказаної довідки на всі виплати нараховані страхові внески.

Відповідачем період роботи ОСОБА_3 з 01.07.2000 р. по 30.11.2006 р не був зарахований до трудового стажу з посиланням на те, що за вказаний період сплата страхових внесків не здійснювалася.

З приводу неврахування вказаного вище періоду роботи, позивачеві УПФУ надано відповідь № 68/М-8 від 20.05.2016 р. (а.с. 12).

Суд дійшов висновку про неправомірність дій УПФУ, виходячи з такого.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі ? Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1, 10 статті 20 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 12 статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Отже, розрахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання підприємством, в якому він працює, обов'язку щодо сплати страхових внесків.

Суд зазначає, що посилання відповідача на те, що установою, в якій працював позивач, не сплачувались страхові внески, є безпідставними, оскільки із заробітної плати позивача щомісячно утримувались суми страхових внесків, що підтверджується довідкою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій України у Запорізькій області № 306 від 04.04.2016 р.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеній нормі відповідач не навів жодного доказу відсутності сплати страхових внесків з боку УДПО УМВС України та ГУ ДСНС України у Запорізькій області, де працював позивач.

Таким чином, відповідальність за несплату страхових внесків несе установа ? страхувальник, в якій працює позивач. Саме страхувальник нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи, що підтверджується індивідуальними відомостями про нараховану особу. За несвоєчасність сплати страхувальником нарахованих страхових внесків із заробітної плати, застрахована особа відповідальності не несе.

На підставі викладеного, позивач не має відповідати за неналежне виконання установою ? страхувальником свого обов'язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості установи за страховими внесками не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при обчислені пенсії позивача відповідних періодів його роботи.

Також суд зазначає, що з урахуванням дії законів у часі, посилання відповідача на норми Закону № 1058-IV стосовно трудового стажу позивача з 01.07.2000 р. до 31.12.2003 р. є безпідставними, оскільки вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2004 р.

З урахуванням викладеного рішення відповідача щодо не зарахування позивачеві до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 р. по 30.11.2006 р. є незаконним, а заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при звернені до суду було сплачено судовий збір 551,20 грн. (а.с. 1).

Клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 129 Конституції України закріплено одну із засад судочинства, а саме ? рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вва жатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Управління на користь позивача, сплачений останньою при звернені до суду судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Також позивач просив стягнути суми витрат на правову допомогу.

Пунктами 1 і 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року передбачено, що видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характер.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до копії свідоцтва від 30.01.2009 р. № 726 ОСОБА_4 має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 70, 71).

26.04.2016 р. між адвокатом ОСОБА_4 та позивачем був укладений договір про надання юридичних послуг та додаткова угода до нього (а.с. 33, 66).

Згідно із наданими представником позивача квитанціями та відповідним розрахунком витрат на правову допомогу ОСОБА_3 було сплачено адвокату: 200 грн. - за консультацію з питань перерахунку пенсії, 300 грн. - за складення заяви до ГУ ДСНС України у Запорізькій області, за складання адміністративного позову 500 грн. (а.с. 69), решта суми 1500 була сплачена позивачем адвокату за представництво його інтересів під час розгляду справи у суді (а.с. 34, 69).

Оскільки адвокатом, з яким був укладений договір про надання юридичних послуг, представництво інтересів ОСОБА_3 в суді не здійснювалося, сплачена позивачем сума 1500 грн. не підлягає стягненню

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ підлягають стягненню витрати на правову допомогу, пов'язані із вчиненням окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями у загальній сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 86, 158-163 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_3 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 р. по 30.11.2006 р.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_3 до страхового стажу період його роботи з 01.07.2000 р. по 30.11.2006 р. відповідно до довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій України у Запорізькій області № 306 від 04.04.2016 р., у зв'язку із чим перерахувати розмір пенсії та провести її виплату з дня призначення - 26.10.2015 р. із урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу 1000 (одна тисяча) грн.

Вступна та резолютивна частини виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені під час судового розгляду 12.08.2016 р. Повний текст постанови виготовлено 17.08.2016 р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Л.Шалпегіна