Справа № 820/3166/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" серпня 2016 р. № 820/3166/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Хмелівська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_6
до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області
про зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_6, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд :

1.Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області за заявою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про оформлення набуття його дитиною громадянства України за територіальним походженням від 25.08.2015 р. прийняти таке рішення: зареєструвати ОСОБА_7, 16.05.2006 р., на підставі ч.3 ст.8 Закону України "Про громадянство" громадянином України за територіальним походженням.

2.Судові витрати покласти на Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

В обґрунтування позову зазначено, що ч.3 ст.8 Закону України "Про громадянство" має імперативний характер у спірних правовідносинах, позивач вважає, що наявні всі умови щодо реєстрації дитини позивача громадянином України, а тому, оскільки зазначена норма права не надає відповідачу права прийняти рішення за заявою позивача на основі адміністративного розсуду, на думку позивача, відповідач зобов'язаний прийняти єдине обґрунтоване і законне рішення - зареєструвати дитину позивача громадянином України.

Відповідачем надано заперечення на адміністративний позов, в яких вказано, що при прийнятті рішення за заявою громадянина В'єтнаму ОСОБА_6 відповідач керувався чинними правовими нормами, прийняв законне рішення, а тому не здійснив жодного порушення прав позивача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав правову позицію, викладену у позовній заяві, та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених у ньому.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обґрунтування, викладене у запереченнях, та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

У серпні 2015 року представником громадянина В'єтнаму ОСОБА_6 Мельником В.О. поштовим зв'язком направлено на адресу відповідача клопотання щодо набуття дитиною позивача ОСОБА_7 громадянства України за територіальним походженням (вх.№10655 від 25.08.2015 року).

Дитина позивача народжена на території України 16.05.2006, батьками є іноземні громадяни В'єтнаму.

До клопотання додано заяву ОСОБА_6 про оформлення набуття громадянства за територіальним походженням (форма 14), зобов'язання припинити дитиною іноземне громадянство (форма 16), декларацію про відмову від іноземного громадянства дитини (форма 46), свідоцтво про народження ОСОБА_7 (копію), Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, паспорт громадянина Соціалістичної республіки В'єтнам НОМЕР_1, виданого 31.07.2008 року на ім'я ОСОБА_6 (копію), посвідку на постійне проживання НОМЕР_2, видану 17.06.2015 року на ім'я ОСОБА_6 (копію), що підтверджується матеріалами справи про набуття громадянства України відповідно до ч.3 ст.8 громадянки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, №2970/8.3-д.

Клопотання представника позивача було розглянуто відповідачем та направлено відповідь № 03/2-18511 від 01.09.2015 щодо необхідності особистої участі ОСОБА_6 при поданні документів та пред'явленні їх оригіналів.

Сторонами не заперечувалось, що після отримання вищевказаного листа Головного управління позивач особисто прибув до структурного підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області, до якого представником позивача були направлені копії документів та пред'явив оригінали документів.

27 листопада 2015 року ГУДМС України в Харківській області адвокату Мельнику В.О. надано листи №03/2-25970/2 та №03/2-25970, в яких повідомлено про необхідність надати документ, який свідчить про те, що на момент надходження документів про набуття громадянства України у заявника були поважні причини не надання особисто зазначених документів до районного у місті відділу ГУДМС України за місцем проживання.

03 грудня 2015 року ГУДМС України в Харківській області прийнято рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_6, відповідно до якого встановлено, що його дочка - ОСОБА_7, 16.05.2006 року, має правові підстави набути громадянство України відповідно до частини 3 ст. 8 Закону України "Про громадянство України", однак заявником не виконано умову щодо надання документів особисто одним з її батьків або іншим законним представником дитини за місцем проживання дитини або одного з її батьків чи іншого законного представника.

Про прийняття вказаного рішення представника позивача було повідомлено письмово, про що свідчить лист від 10.12.2015 № 03/2-26864.

До суду не надано жодних доказів оскарження рішення від 03.12.2015 року, окрім того, у судовому засіданні представник позивача вказав, що із зазначеним рішенням позивач погоджується, у той же час він вирішив обрати інший спосіб захисту свого порушеного, на його думку, права шляхом зобов'язання відповідача зареєструвати ОСОБА_7, 16.05.2006 р., на підставі ч.3 ст.8 Закону України "Про громадянство" громадянином України за територіальним походженням.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, оскаржуватися до суду можуть рішення суб'єкта владних повноважень, якими можуть бути як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії; дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб або бездіяльність суб'єкта владних повноважень - пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Статтею 162 КАС України визначені повноваження суду при вирішенні справи, зокрема, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено судом, у спірних правовідносинах позивачем не оскаржується рішення про припинення провадження за заявою від 03.12.2015 року, оскільки позивач вважає таке рішення законним, про що зазначив його представник у судовому засіданні.

У той же час позивачем обрано спосіб захисту його порушеного права у формі зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Представником відповідача зазначено, що при прийнятті рішення про припинення провадження за заявою позивача, відповідач керувався порушенням позивачем процедури подання документів, по суті заява позивача щодо набуття його дитиною громадянства України не розглядалась.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Повноваження щодо прийняття рішення про реєстрацію дитини громадянином України на підставі ч. З ст. 8 Закону України "Про громадянство України" є дискреційними повноваженнями відповідача, у той час як завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення. Оскільки позивач не вважає, що його права порушено прийняттям рішення від 03.12.2015 року, у суду відсутні правові підстави для застосування у спірних правовідносинах такого способу захисту порушеного права позивача як зобов'язання відповідача зареєструвати дитину позивача громадянином України, оскільки це є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії -відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2016 року.

Суддя Спірідонов М.О.