Справа № 182/6522/15-а(2-а/0182/144/2015)
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2016 рокусправа № 182/6522/15-а(2-а/0182/144/2015)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2015 року

у справі №182/6522/15-а(2-а/0182/144/2015)

за позовом ОСОБА_1

до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області в призначенні, нарахуванні та виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області призначити, нарахувати і виплачувати їй довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотки від заробітної плати в розмірі 18270,00 грн. у відповідності до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 серпня 2015 року, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, починаючи з 14 серпня 2015 року.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми статей 8, 92, 126 Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Так, суд зазначив, що зміни до частин 3, 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які були внесені Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а також пункт 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» суперечать статтям 8, 21, 22, 126 Конституції України, порушують конституційні права позивача, як судді у відставці. Крім того, «Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах і фактично не скасовують норми статті 141 спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просило скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, обґрунтовуючи правомірність своєї відмови у призначенні довічного грошового утримання, відповідач посилається на положення пункту 5 Розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, постанову суду без змін.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні, з огляду на клопотання позивача та положення статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції ухвалив здійснити процесуальну заміну у даній адміністративній справі, а саме: замінити відповідача по справі - управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області на Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року №634-VIII «Про звільнення суддів» позивача ОСОБА_1, звільнено відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України з посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом виконуючого обов'язки голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року №109-о відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України, пункту 4 частини 1 статті 24, статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанови Верховної Ради України від 16 липня 2015 року №634-VIII суддю Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабаніну Валентину Ананіївну відраховано зі штату Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 14 серпня 2015 року.

Згідно з довідкою про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 серпня 2015 року, заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 18270,00 грн.(а.с.26)

19 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду з заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області листом від 26 серпня 2015 року №11733/05/10 відмовило позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на те, що згідно з розділом ІІІ Прикінцевих положень пункту 5 Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». (а.с.13)

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана відмова є протиправною.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Частиною 6 статті 48 названого Закону встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI, внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частина 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI в редакції до змін, внесених Законом від 08 липня 2011 року №3668-VI.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом №3668-VI.

В подальшому, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII внесено зміни до частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, які набрали чинності з 01 квітня 2014 року, та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII знову внесено зміни до частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, які набрали чинності з 01 січня 2015 року та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною 3 статті 141 названого Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до вимог Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з тим слід зазначити, що названі норми Законів від 12 лютого 2015 року №192-VIII та від 02 березня 2015 року №213-VІІІ набрали чинності одночасно з 28 березня 2015 року. При цьому, норми частин 2, 4, 6 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону №192-VIII Законом №213-VІІІ змінено не було.

Отже, застосувавши системний аналіз норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з принципів, викладених у рішеннях Конституційного Суду України (від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005), суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про необхідність визначення розміру грошового забезпечення позивача у редакції Закону від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Висновки суду також узгоджуються положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Слід також зазначити, що рішенням Конституційного Суду України 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визнано неконституційними положення частини 3 статті 141 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Зазначене також виключає можливість застосування названих норм закону від 02 березня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, відповідач відмовив у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, а саме скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Так, згідно з пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Однак, названі норми та доводи відповідача не можуть бути підставою для скасування постанови суду, виходячи з такого.

Рішенням Конституційного Суду України 08 червня 2016 року №4-рп/2016 також визнано неконституційними положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Реалізацію названого принципу, зокрема, втілено у нормах пункту 5 частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Системний аналіз названих норм дає підстави вважати, що застосування апеляційним судом норм, визнаних неконституційними, є безпідставним, оскільки суперечить принципам адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та прийняв рішення, що є вірним по суті.

Зазначене вище, згідно з частиною 2 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України виключає підстави для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2015 року у справі №182/6522/15-а(2-а/0182/144/2015) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Ухвалу суду в повному обсязі виготовлено 12.08.2016 року.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун