Справа № 140/1188/16-а
Суддя: Штифурко Л. А.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 140/1188/16-а
Провадження №2-а/148/49/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Штифурко Л.А.,

секретаря Лавренюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Немирівському районі Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною, поновлення виплати пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послалась на те, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Немирівському районі Вінницької області та з травня 2014 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язковедержавне пенсійне страхування», призначену з урахуванням норм Закону України «Про державну службу».

01.04.2015 року відповідачем припинено виплату позивачу пенсії враховуючи те , що вона працює на державній службі та у зв'язку зі змінами в законодавстві.

На її звернення до відповідача від 18.05.2016 року щодо поновлення виплати пенсії, листом від 19.05.2016 року № Г-24 відповідач відмовив їй у цьому з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», та тим, що вона працює на посаді державного службовця, яка дає право на отримання спеціальної пенсії, передбаченої Законами України «Про державну службу». Однак відмова відповідача поновити виплату пенсії, на думку позивача, грубо порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст. 46 Конституції України.

Вказана обставина змусила позивача звернутися до суду з позовом, в якому вона просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо відмови у поновленні виплати їй пенсії за віком та зобов'язати його поновити виплату пенсії за віком, починаючи з 01 червня 2015 року.

У судове засідання позивач не з'явилася, надіславши на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Немирівському районі Вінницької області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшло клопотання, в якому він проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечує , посилаючись на те, що посада, консультанта з кадрової роботи Немирівського суду, яку вона займає, віднесена до посад державного службовця, а тому з додержанням норм чинного законодавства з 01.04.2015 року їй не виплачується пенсія, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», так як тимчасово з 01.06.2015 року і до остаточного законодавчого врегулювання спеціальні пенсії не призначаються.

За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Немирівському районі Вінницької області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з травня 2014 року.

Крім того, встановлено, що з 1 квітня 2015 року Управління Пенсійного фонду України у Немирівському районі Вінницької області відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинило виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

18.05.2016 року позивач звернулася до Управління ПФУ у Немирівському районі з приводу поновлення виплати їй пенсії за віком, на що у відповідь отримала лист № Г-24 від 19.05.2016 року, в якому зазначено, що вона працює на посаді державного службовця, тому відповідно до норм Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" пенсії у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу", "Про прокуратуру", «Про статус народного депутата», «Про судоустрій і статус суддів» тимчасово у період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно поновлюється, (а.с.6)

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 37 Закону України "Про державну службу" та ст. 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються;

З урахування внесених змін ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Суд вважає, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Тобто, визначено, що підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Позивач, займаючи посаду консультанта з кадрової роботи Немирівського районного суду Вінницької області, працює на державній службі, а отже має право (з урахуванням відповідних вимог Закону України "Про державну службу") на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - Закону України «Про державну службу», а тому в даній ситуації на неї розповсюджується дія статті ч. 4 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в редакції, що діяла на час винекнення спірних правовідносин.

Відповідач з 01 квітня 2015 року припинив виплату позивачу грошового утримання на підставі ч. 4 ст. 37 Закону України "Про державну службу".

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п. 3 Прикінцевих положеннях Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", відповідач тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_1, керуючись саме чинною нормою законодавства.

При встановлених обставинах суд приходить до виновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати пенсії з 01 квітня 2015 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Немирівському районі Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною, поновлення виплати пенсії- залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.А.Штифурко