Справа № 821/3879/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/3879/15-а

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Галкіної Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Херсонської митниці ДФС на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТАРСУС ОЕ» до Херсонської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ТАРСУС ОЕ» (далі - ТОВ «ТАРСУС ОЕ») звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом в якому просило скасувати рішення Херсонської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів за №508030303/2015/000004/2 від 12 грудня 2015 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №508030303/2015/00003.

В обґрунтування позову зазначено про порушення митним органом вимог Митного кодексу України, які регулюють визначення митної вартості товарів, що потягло незаконне витребування суб'єктом владних повноважень додаткових документів та прийняття необґрунтованого рішення про відмову в прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року позов задоволено.

Суд визнав протиправними та скасував прийняті Херсонською митницею ДФС м/п Скадовськ картку відмови у митному оформленні товарів №508030303/2015/00003 від 12 грудня 2015 року та рішення про коригування митної вартості товарів №508030303/2015/000004/2 від 12 грудня 2015 року.

В апеляційній скарзі Херсонська митниця ДФС, посилаючись на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до винесення незаконного рішення, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 жовтня 2015 року між фірмою «DAVUT GAYRIMENKUL TARIM INS. TAAH/HAYVANCILIK GIDA YEMCILIK SAN. VE TIC. LTD. STI.» (Туреччина) (далі - Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТАРСУС ОЕ» (Україна ) укладено контракт № 002/2015-TR (далі - Контракт).

За умовами контракту Продавець зобов'язаний поставити, а Покупець прийняти та оплатити свіжі овочі, фрукти, ягоди врожаю 2015-2016 років та інші продукти харчування (далі - Товар), на умовах обумовлених в даному контракті (п.1.1 Контракту).

Товар поставляється автомобільним або морським транспортом на умовах CFR- Скадовськ, CIF- Скадовськ, CFR- Іллічівськ, CIF- Іллічівськ редакції Інкотермс-2010, а також можливі поставки на інших умовах, що обумовлені в рахунках-фактурах (інвойсах) на кожну партію товару (п.2.1 Контракту).

Також, п.3.4 Контракту передбачено, що для розширення ринку збуту і збільшення обсягів продажів, поставленого товару, сторони дійшли згоди про можливість зменшення ціни нижче, ніж діючі оптові ціни на внутрішньому ринку країни постачальника.

На виконання умов даного контракту до морського порту Скадовськ було доставлено товар: огірки свіжі, вирощені в Туреччині, врожаю 2015 року, розфасовані у 3640 пластмасових ящиків, розміщені на 26 палетах з деревини, чиста вага нетто - 23400кг, загальна вага брутто - 25300кг, фірма-виробник «DAVUT GAYRIMENKUL TARIM INS. TAAH/HAYVANCILIK GIDA YEMCILIK SAN. VE TIC. LTD. STI.».

11 грудня 2015 року до митного поста «Скадовськ» Херсонської митниці ДФС було подано електронну митну декларацію № 508030000/2015/003914, в якій декларантом зазначена вартість товару - 10 530 доларів США, що складає 246 068,40 грн.

Разом з митною декларацією були подані наступні документи:

- міжнародна автомобільна накладна від 09 грудня 2015 року;

- коносамент від 06 грудня 2015 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 002/2015-TR від 12 жовтня 2015 року;

- рахунок-фактура (інвойс) № 173752 від 02 грудня 2015 року, в якому зазначено вартість товару: огірки свіжі вага нетто - 23400кг, вага брутто - 25300кг, вартість 0,45 доларів США за кілограм, загальна вартість 10 530 доларів США;

- інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 06 грудня 2015 року;

- інформація про позитивні результати проведення ветеринарно-санітарного контролю всіх харчових продуктів від 06 грудня 2015 року;

- сертифікат про походження товару форми А від 02 грудня 2015 року;

- копія митної декларації країни відправлення № 15411600ЕХ002002 від 04 грудня 2015 року.

Митну вартість товару позивачем було визначено із застосуванням ч.1 ст. 57 Митного кодексу України, тобто за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Під час опрацювання митним органом поданих декларантом документів, спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиків, а саме критерію 106-2 щодо можливого заниження митної вартості товару.

На підставі цього, Херсонською митницею ДФС ТОВ «ТАРСУС ОЕ» висунута вимога щодо необхідності надання підтверджуючих документів складової митної вартості товару, а саме:

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги;

- специфікації;

- прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або за власним бажанням подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Позивачем надано комерційну пропозицію від 12 жовтня 2015 року, а також вказано, що запитуваних документів немає.

Враховуючи дані обставини, Херсонською митницею ДФС 12 грудня 2015 року винесене рішення про коригування митної вартості товарів № 508030303/2015/000004/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 508030303/2015/00003.

У картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №508030303/2015/00003 вказано, що митна вартість не підтверджена документально, декларантом не подані додаткові документи зазначені у вимозі митного органу, що підтверджували б митну вартість. Також порушені вимоги ч.3 ст. 53 Митного кодексу України, що стало підставою для визначення митної вартості за резервним методом відповідно до ст.57 Митного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надано достатню кількість документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Подані документи відповідають вимогам чинного законодавства, а тому визначення Херсонською митницею ДФС митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за резервним методом, здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та картки відмови у митному оформленні товарів.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Перелік документів, які декларант має надати митному органу для підтвердження митної вартості товару визначений у ст.53 Митного кодексу України.

Відповідно до ч.2 цієї статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Згідно ч.4 ст.53 Кодексу, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

При цьому, ч.5, 6 ст.53 Кодексу визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Колегія суддів вважає, що позивач надав достатню кількість документації, яка не містить розбіжностей і дані якої піддаються обчисленню та підтверджують ціну товару, а тому висновок митного органу щодо застосування другорядного (резервного) методу обчислення митної вартості товару є необґрунтованим.

Як визначено в ст.49 Кодексу, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

- основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

- другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною контракту (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Наведені норми свідчать, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить необхідність обґрунтування неможливості обрання першого методу визначення митної вартості.

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Митницею не доведено наявності підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості.

В апеляційній скарзі Херсонська митниця ДФС посилається на те, що сторони Контракту виклали п.3.4 даного документу таким чином, щоб штучно занизити митну вартість товару, що дає право позивачу сплатити менші митні платежі, ніж ті, що було б сплачено при зазначені дійсної вартості товару, що викликало обґрунтовані сумніви щодо визначення позивачем митної вартості товару за основним методом.

При цьому, митниця посилається на положення статті VII ГАТТ та Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 р. та зазначає, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на його дійсній вартості і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

За ствердженням митниці, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місце, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Висловлюючи вказані доводи, суб'єкт владних повноважень не надав жодного доказу на їх підтвердження, тобто доказів «дійсної вартості» даного товару та джерело походження цих доказів.

Відповідно до листа Міністерства доходів і зборів України від 07 травня 2014 року № 10441/7/99-99-10-03-01-17 «Щодо судових спорів стосовно визначення (коригування) митної вартості товарів», сумніви є обґрунтованими, коли подані документи для митного оформлення товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На думку колегії суддів, митний орган повинен був зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Всупереч вказаному, спірне рішення не містить посилань на будь-які суттєві недоліки та не містить перелік конкретних документів, які б дали змогу фіскальному органу встановити належну митну вартість товару.

Саме по собі спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиків щодо можливого заниження митної вартості не надає митному органу достатньо підстав для застосування другорядного методу при визначенні митної вартості товару та не доводить наявність розбіжностей або ознак підробки у поданих документах.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, в якій суд дійшов висновку, що Митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до абз.2 ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Також Європейський суд з прав людини у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» нагадує, що держави мають широкі межі самостійної оцінки у визначенні того, у чому полягає публічний інтерес, оскільки національний законодавчий орган, реалізуючи соціальну та економічну політику, має широке коло повноважень. Однак такі межі оцінювання не є абсолютними, і їх застосування підлягає перегляду органами Конвенції. На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією в даному рішенні про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Колегія суддів також бажає звернути увагу на те, що представником митниці у судовому засіданні суду апеляційної інстанції були зазначені інші доводи, які, на її думку, також були підставами для обґрунтованих сумнівів щодо митної вартості товару, заявленого декларантом, але про це стало відомо лише на стадії судового засідання суду апеляційної інстанції.

Водночас, колегія суддів не може на стадії апеляційного провадження брати до уваги обставини, які не були підставою для відмови позивачу в розмитненні товару за першим методом, не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

На думку суду апеляційної інстанції дослідження даних доводів порушить принципи змагальності, диспозитивності та офіційного з'ясування усіх обставин справи.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» висловлена думка, що при розгляді правомірності, прийнятого суб'єктом владних повноважень рішення, Суд повинен розглянути оскаржуване втручання в світлі всіх обставин справи в цілому та визначити, чи було воно «пропорційним легітимній меті», яку воно переслідувало, та чи були причини, наведені органами державної влади на виправдання вказаного втручання, «належними та достатніми».

При цьому, Суд має переконатися, що органи державної влади застосували норми, які відповідали принципам, закріпленим у Конвенції та, більше того, що рішення органів державної влади базувалися на належній оцінці відповідних фактів.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Херсонської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТАРСУС ОЕ» до Херсонської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова