Справа № 2319/1115/12а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року К/800/26169/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року по справі № 2319/1115/12-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаської області,

Міністерства внутрішніх справ України

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2012 року позов задоволено.

Визнано дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Міністерства внутрішніх справ України протиправними.

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», пунктів 2, 3, 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» (далі - Порядок №707) недоплачену одноразову грошову допомогу в розмірі 111540 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Христинівського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2012 року.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 19 червня 2010 року ОСОБА_4 звільнено зі служби за пунктом 65 «А» (за віком) Положення про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України на підставі наказів Міністерства внутрішніх справ України від 18 червня 2010 № 1067 о/с та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 22 червня 2010 року № 146 о/с з посади виконуючого обов'язки начальника Христинівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Згідно акту огляду МСЕК серії ААА № 915466 від 14 жовтня 2011 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії ААА № 012046 від 14 жовтня 2011 року позивача визнано інвалідом II групи безтерміново, з втратою 70 % професійної працездатності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

З 14 жовтня 2011 року ОСОБА_4 набув права на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності працівника міліції, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію».

17 квітня 2012 року позивачу нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 60060 грн. Вказана допомога нарахована ОСОБА_4 без врахування щомісячної надбавки в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення.

Не погоджуючись з розміром нарахованої та виплаченої одноразової грошової допомоги, ОСОБА_4 звернувся із заявами до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаської області та Міністерства внутрішніх справ України про проведення перерахунку виплаченої йому одноразової грошової допомоги з врахуванням зазначеної надбавки.

Листами №12/В-99 від 11 червня 2012 року та №15/5-В497 від 21 червня 2011 року позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку одноразової грошової допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання відповідачів здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги з врахуванням щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно частини 6 статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов'язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

Пунктом 2 Порядку № 707 передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

Згідно пункту 3 вказаного Порядку розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності.

Кабінетом Міністрів України 7 листопада 2007 року прийнято Постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ № 1294), яка набула чинності з 1 січня 2008 року.

Пунктом 1 вказаної Постанови встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Тобто, виплата щомісячної надбавки в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення Постановою КМУ № 1294 не була передбачена.

Щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення, яка була передбачена Порядком № 707 скасована згідно Указу Президента України від 18 грудня 2007 року №1234/2007 «Про внесення зміни до Указу Президента України від 14 квітня 1999 року № 379 та визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України».

З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ з 1 січня 2008 року не виплачувалась.

Згідно грошового атестату ОСОБА_4 на час звільнення отримував місячне грошове забезпечення у розмірі 1787,50 грн. До складу грошового забезпечення входили: посадовий оклад - 1250 грн.; оклад за спеціальним званням - 125 грн.; відсоткова надбавка за вислугу років (30%) - 412,50 грн.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем правомірно визначено розмір належної позивачу одноразової грошової допомоги, виходячи з грошового забезпечення відповідно до Постанови КМУ №1294 без врахування 100 відсоткової надбавки.

Що стосується посилання позивача в касаційній скарзі на неправомірний висновок суду апеляційної інстанції про те, що отримана травма сталась не під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, а у період проходження служби, то суд касаційної інстанції вважає їх безпідставними, враховуючи наступне.

Пунктом 1.77 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 лютого 2001 року № 85, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2001 року № 164/5355, передбачено, що лише військово-лікарська комісія наділена повноваженнями визначати причинний зв'язок захворювань.

Постанова Військово-лікарської комісії про причинний зв'язок поранення (контузії, травми, каліцтва) виноситься на підставі достовірних даних про обставини, за яких воно отримано, серед іншого постанова виноситься на підставі акту про нещасний випадок та матеріалів службової перевірки випадку, що стався з працівником міліції.

Медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України, відповідно до пункту 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, причинний зв'язок інвалідності встановлює на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами.

Відповідно до Висновку Управління Міністерства внутрішніх справ України від 9 лютого 2012 року, затвердженого 24 лютого 2012 року Директором ДФЗБО МВС України «Про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України «Про міліцію», отримана позивачем травма сталась не під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьби із злочинністю, а у період проходження служби (а.с.30).

Згідно акту Христинівського РВ УМВС від 25 серпня 2010 року № 1 про нещасний випадок інвалідність позивача сталася у зв'язку з нещасним випадком внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи викладене, суд апеляційної дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу одноразова грошова допомога правомірно обчислена на підставі висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 9 лютого 2012 року у зв'язку із встановленням II групи інвалідності внаслідок нещасного випадку, що стався з ним у період проходження служби з урахуванням ступеню втрати працездатності в розмірі 70 %.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому у відповідності до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Загородній А.Ф.

Рецебуринський Ю.Й.