Справа № 823/548/16
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/548/16 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура Я.С. та Хрімлі О.Г.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» до Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Корсунь-Шевченківської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області від 14 січня 2016 року № .

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що надав письмові докази, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій із ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК», ПКП «ДНІПРОРЕСУРС» та ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ».

Під час судового засідання представники позивача підтримали свою апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що Корсунь-Шевченківська ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області провела документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з постачальниками - ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК» за період з 01 липня по 31 серпня 2015 року, ПКП «ДНІПРОРЕСУРС» за період з 01 по 31 липня 2015 року та ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» за період з 01 липня по 30 вересня 2015 року, за результатами якої склала акт від 30 грудня 2015 року № 1108/22-009/35013940.

На підставі вказаного акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 14 січня 2016 року № , яким нарахував ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 138225 грн. 00 коп., з яких 92150 грн. 00 коп. за основним платежем та 46075 грн. 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із вказаним рішенням податкового органу, ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» звернулася до суду з позовом про його скасування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між позивачем та постачальниками - ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК», ПКП «ДНІПРОРЕСУРС» та ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» фактично не здійснювалися.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що позивач перебував у правовідносинах із ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК», ПКП «ДНІПРОРЕСУРС» та ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» та на підставі податкових накладних, складених вказаними юридичними особами, задекларував податковий кредит.

Корсунь-Шевченківська ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області під час проведення перевірки дійшла висновку про те, що позивач фактично не отримував товарів та послуг від вказаних контрагентів, а тому не мав права декларувати податковий кредит. Зазначений висновок був обґрунтований тим, що зазначені контрагенти не мали ресурсів, необхідних для надання послуг та поставки товарів, а також наявністю недоліків у оформленні первинних документів.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Із вказаної норми права вбачається, що обов'язковою умовою виникнення права на формування податкового кредиту є сплата податку на додану вартість у ціні придбаного або виготовленого товару чи послуг.

Таким чином, під час здійснення контролю за правомірністю формування платником податку податкового кредиту підлягає перевірці фактичне придбання товару чи отримання послуги. Формування податкового кредиту на підставі правочинів, у межах яких було здійснено виключно обмін документами первинного бухгалтерського обліку та перерахування грошових коштів, чинним законодавством - не передбачено.

Відтак, з метою доведення правомірності своїх дій щодо формування податкового кредиту за операціями з ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК», ПКП «ДНІПРОРЕСУРС» та ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ», позивач зобов'язаний був надати суду копії всіх документів, які підтверджують отримання товарів та послуг від вказаних контрагентів.

Суд встановив, що між ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» та ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» був укладений договір про надання охоронних послуг № СМ.007. від 01 січня 2015 року. Умовами вказаного договору передбачено, що ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» зобов'язувалося надавати послуги з охорони об'єктів позивача згідно з дислокацією постів і план-схеми розташування постів.

Під час проведення перевірки податковий орган на підставі додаткової угоди № 1 від 01 липня 2015 року до договору про надання охоронних послуг № СМ.007. від 01 січня 2015 року, у якій визначена дислокація постів, здійснив розрахунок кількості працівників, необхідних для виконання послуг, обумовлених договором. Так, відповідач встановив, що для виконання у липні 2015 року послуг з охорони об'єктів ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» необхідно не менше, ніж 54 особи, у серпні 2015 року - 62 особи, у вересні 2015 року - 54 особи. Представники позивача в ході судового розгляду справи не заперечували правильності здійсненого відповідачем розрахунку кількості охоронців, необхідних для виконання умов договору № СМ.007. від 01 січня 2015 року.

Разом з тим, Корсунь-Шевченківська ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області встановила, що відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку кількість працівників ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» у липні 2015 року становила 14 осіб, у серпні 2015 року - 30 осіб та у вересні 2015 року - 32 особи.

Таким чином, кількість працівників, необхідних для надання послуг з охорони об'єктів ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» протягом липня-вересня 2015 року є меншою, ніж кількість працівників ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» у зазначений період.

За твердженням представників позивача, сама по собі вказана обставина не є доказом того, що ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» фактично не надавало позивачу відповідні послуги. Зокрема, представники позивача в апеляційній скарзі вказували на те, що податковий орган та суд першої інстанції не пересвідчилися у неможливості залучення до виконання послуг з охорони інших осіб, ніж працівників ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ».

Зазначені доводи є необґрунтованими, адже податковий орган у акті перевірки від 30 грудня 2015 року № 1108/22-009/35013940 зазначив, що персоналом охорони можуть бути громадяни, які уклали трудовий договір із суб'єктом господарювання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охоронну діяльність» персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із суб'єктом господарювання. Аналогічні вимоги до персоналу охорони встановлені також у п. 3.5 Ліцензійних умов провадження охоронної діяльності, що затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 квітня 2013 року № 365 та були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Відтак, висновок податкового органу про те, що послуги з охорони ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» відповідно до договору № СМ.007. від 01 січня 2015 року мали право надавати лише ті громадяни, які уклади трудовий договір із ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» є обґрунтованим.

Під час апеляційного розгляду справи представники позивача зазначали, що ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» не було позбавлене можливості залучити до виконання своїх зобов'язань за договором № СМ.007. від 01 січня 2015 року працівників інших суб'єктів господарювання.

Дослідивши умови вказаного договору, колегія суддів встановила, що ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» не мало права без згоди замовника залучати інших осіб до виконання послуг з охорони. Так, згідно п. 12.5 договору № СМ.007. від 01 січня 2015 року сторони домовилися про те, що жодна із сторін не має права передавати свої права та обов'язки за договором третій стороні без письмової згоди другої сторони.

Представники позивача під час апеляційного розгляду справи пояснили, що ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» не надавало згоду ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» на залучення третіх сторін до виконання охоронних послуг, обумовлених договором № СМ.007. від 01 січня 2015 року. Представники позивача наполягали, що ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ», залишаючись відповідальними за якість надання послуг, мали право без згоди замовника допустити на його територію сторонніх осіб для надання відповідних послуг.

Такі доводи є необґрунтованими, оскільки суперечать умовам договору про надання охоронних послуг № СМ.007. від 01 січня 2015 року.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03 листопада 2015 року у справі № 826/3477/13-а, про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу.

У відповідності до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком Корсунь-Шевченківської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області про те, що ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» протягом липня-вересня 2015 року не мало фактичної можливості надати ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» охоронні послуги з огляду на недостатню кількість персоналу охорони.

Представники позивача вказували на те, що фактичне отримання ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» протягом липня-вересня 2015 року послуг з охорони підтверджується первинними документами, у тому числі журналами прийому-передачі чергувань інспекторам охорони на постах охорони.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача колегія суддів ураховує, що ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» задекларувало податковий кредит на підставі податкових накладних, згідно яких податок на додану вартість був сплачений у складі вартості охоронних послуг, наданих саме ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ». Таким чином, з метою перевірки законності декларування податкового кредиту необхідно перевірити не лише фактичне отримання послуг, зазначених у податковій накладній, а й чи надані такі послуги саме тією особою, яка виписала податкову накладну.

Дослідивши документи, які, за твердженням позивача, підтверджують фактичне отримання у період з липня по вересень 2015 року охоронних послуг, колегія суддів встановила, що журнали прийому-передачі чергувань інспекторам охорони на постах охорони не містять відомостей про суб'єкта господарювання, який забезпечував надання послуг з охорони.

Копії документів щодо відрядження ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» ОСОБА_2 до ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» з метою організації та контролю послуг охорони, не є належним доказом у даній справі. Так, вказані документи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 здійснював організацію та контроль за наданням послуг охорони саме відповідно до договору № СМ.007. від 01 січня 2015 року. Крім того, відповідно до дислокації постів, які передаються під охорону, ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» зобов'язувалося забезпечити охорону об'єктів, які розташовані у чотирьох населених пунктах: с. Мліїв, с. Петропавлівка, с. Озірна та с. Телешівка. Натомість, ОСОБА_2 був відряджений лише до с. Мліїв.

Документи, які стосуються найму транспортного засобу для перевезення працівників також є неналежними доказами, оскільки не містять відомостей про перевезення охоронців ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ» на об'єкти ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП».

З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження фактичного отримання позивачем протягом липня-вересня 2015 року послуг охорони від ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ».

Також суд встановив, що між ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» та ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК», ПКП «ДНІПРОРЕСУРС» були укладені договори поставки тари. Під час проведення перевірки, податковий орган дійшов до висновку про те, що фактична поставка тари не здійснювалася, оскільки вказані товариства не є виробниками зазначеного товару і не перебували у правовідносинах із виробниками тари. Також перевіряючі встановили наявність недоліків у оформленні видаткових накладних, які полягали у не зазначенні місця їх складання, прізвища та ініціалів особи, яка приймала товар. Крім того, до перевірки не були надані товаро-транспортні накладні про перевезення товару від продавця до покупця.

Перевіряючи обґрунтованість зазначених доводів, колегія суддів встановила, що ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» та ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК» був укладений договір № 09/06 від 09 червня 2015 року, згідно якого вказане товариство зобов'язувалося поставити позивачу тару пухирчату № 20 та ящик. На підтвердження фактичного виконання вказаного договору позивач надав суду копію видаткової накладної № РН-10/07 від 13 липня 2015 року, згідно якої позивач отримав товар «короб» у кількості 8950 шт. Також під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач надав копію товарно-транспортної накладної № 77 від 13 липня 2015 року.

Між ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» та ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК» був укладений договір № 09/06 від 09 червня 2015 року, згідно якого вказане товариство зобов'язувалося поставити позивачу тару пухирчату № 20 та ящик.

На підтвердження фактичного виконання вказаного договору позивач надав суду копію видаткової накладної № РН-10/07 від 13 липня 2015 року, згідно якої позивач отримав товар «короб» у кількості 8950 шт.

Також під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач надав копію товарно-транспортної накладної № 77 від 13 липня 2015 року, згідно якої «короб» у зазначеній кількості був доставлений до с. Мліїв.

Крім того, до суду були надані звіт про рух тари ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» за липень та серпень 2015 року, звіт про рух тари по Мліївській ПТФ ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» підрозділ БСП № 2 с. Петропавлівка за липень та серпень 2015 року, акт інвентаризації залишків тари станом на 31 липня 2015 року.

Дослідивши та проаналізувавши вказані документи у сукупності, колегія суддів встановила, що назва товару, зазначена у видатковій накладній № РН-10/07 від 13 липня 2015 року, не відповідає назві товару, який був зазначений у договорі № 09/06 від 09 червня 2015 року.

Згідно видаткової накладної № РН-10/07 та товарно-транспортної накладної № 77 від 13 липня 2015 року позивач 13 липня 2015 року отримав товар «короб» у кількості 8950 шт., в той час як звіту про рух тари ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» за липень 2015 року протягом вказаного місяця до позивача надійшла нова тара з назвою «короб» лише у кількості 5880 шт.

Звіт про рух тари ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» за серпень 2015 року є неналежним доказом у даній справі, оскільки вказані видаткова накладна та товаро-транспортна накладна складені щодо поставки, здійсненої 13 липня 2015 року. Звіти про рух тари по Мліївській ПТФ ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» підрозділ БСП № 2 с. Петропавлівка також є неналежними доказами, оскільки згідно товаро-транспортної накладної поставка товару «короб» здійснювалася у с. Мліїв, а не с. Петропавлівка.

Між ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» та ПКП «ДНІПРОРЕСУРС» був укладений договір № 8 від 01 квітня 2015 року, згідно якого вказане товариство зобов'язувалося поставити позивачу лоток для курячого яйця № 20 (або тара пухирчата № 20) та ящик.

На підтвердження фактичного виконання вказаного договору позивач надав суду копію видаткової накладної № РН-0000063 від 31 липня 2015 року, згідно якої позивач отримав тару пухирчату № 20 у кількості 88400 шт. та ящики у кількості 4355 шт.

Також під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач надав копію товарно-транспортної накладної № 3107 від 31 липня 2015 року, згідно якої тара пухирчата та ящики у зазначеній кількості були доставлені до с. Мліїв.

Дослідивши та проаналізувавши вказані документи у сукупності із звітами про рух тари ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» за липень та серпень 2015 року та актом інвентаризації залишків тари станом на 31 липня 2015 року, колегія суддів встановила, що товар із назвою, зазначеною у договорі № 8 від 01 квітня 2015 року, видатковій накладній № РН-0000063 від 31 липня 2015 року та товарно-транспортній накладній № 3107 від 31 липня 2015 року, а саме - тара пухирчата та ящики - до ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» не надходили та не обліковувалися.

Так, у звітах про рух тари ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» за липень та серпень 2015 року та акті інвентаризації залишків тари станом на 31 липня 2015 року міститься інформація про такі види тари як «короб», «короб євро», «прокладка», «прокладка євро», «прокладка мала», «короб м'ясний», «карго тара». Посилання на надходження товару із назвою «тара пухирчата № 20» та «ящик» у вказаних документах - відсутні.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

В порушення вказаної норми права, ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» не надало податковому органу та до суду первинних документів на підтвердження обліку фактичного отримання і подальшого руху товару, що був предметом поставки відповідно до договорів № 09/06 від 09 червня 2015 року та № 8 від 01 квітня 2015 року.

Зазначені невідповідності у первинних документах у сукупності із встановленими податковим органом недоліками у їх оформленні вказують на те, що надані ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» письмові докази не підтверджують фактичного отримання товару від ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК» та ПКП «ДНІПРОРЕСУРС».

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження фактичного отримання товарів та послуг від ТОВ «ТЕРМОЛЮКС-ВК», ПКП «ДНІПРОРЕСУРС» та ТОВ «СМ «ПАРТНЕРИ»

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» про скасування податкового повідомлення-рішення Корсунь-Шевченківської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області від 14 січня 2016 року № .

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 23 червня 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «АГРОСОЮЗ-РП» - відмовити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Я.С. Мамчур

О.Г. Хрімлі

Ухвала складена у повному обсязі 09 серпня 2016 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Мамчур Я.С

Хрімлі О.Г.