Справа № 805/1110/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року справа №805/1110/16-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі № 805/1110/16-а за позовом Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення з розрахункових рахунків у банку податкового боргу в розмірі 216 703,89 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2016 року Красноармійська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - позивач, податковий орган, податкова інспекція) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (далі - відповідач, підприємство, платник податків) про стягнення з розрахункових рахунків у банку податкового боргу в розмірі 216 703,89 грн. (а.с.4-6).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року позов задоволений, стягнуто з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» податковий борг зі збору за спеціальне водокористування в частині використання води в сумі 216 703,89грн. з розрахункових рахунків платника податків у банках, які його обслуговують на р/р № 0034, код платежу 85 (13020401), отримувач ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016 (а.с.71-72).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовані обставини справи, які мають значення для вирішення спору. Зазначає, що у зв'язку із форс-мажорними обставинами, засвідченими сертифікатом Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 25 листопада 2014 року №1736, недосконалою тарифною політикою щодо послуг централізованого водопостачання у відповідача не має вини в несплаті рентної плати за спеціальне водокористування відокремленими підрозділами компанії, у тому числі Димитрівським ВУВКГ (а.с.77-79).

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, з клопотанням про особисту участь у розгляді справи не звертались, представником позивача надані заперечення з зазначенням про розгляд справи за відсутності їх представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Позивач є суб'єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує повноваження надані йому Податковим кодексом України (а.с.11).

Димитрівське виробниче управління водопровідне-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (85320, м. Димитров, вул. Ватутіна, буд.40, ) є відокремленим підрозділом, що входить до складу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», перебуває на обліку як платник податку зі збору за спеціальне водокористування у Красноармійській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (а.с.16-19).

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (87547, м. Маріуполь, вул. Карла Лібкнехта, буд.177а) зареєстровано в якості юридичної особи 3 вересня 2007 року за №0026990, включено до ЄДРПОУ за № 00191678.

Як вбачається з матеріалів справи за Димитрівським виробничим управлінням водопровідне - каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» обліковується податковий борг зі збору за спеціальне водокористування в частині використання води в розмірі 216 703,89 грн. (а.с.7, 21-22).

Заборгованість з основного платежу в розмірі 216 703,89грн. виникла в зв'язку з несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, самостійно визначеного відповідачем у розрахунку збору за спеціальне водокористування в частині використання води від 11 липня 2014 року за № за півріччя 2014року (а.с.23-25).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності стягнення податковим органом податкового боргу за спеціальне водокористування в частині використання води, що регулюється нормами Податкового кодексу України.

Статтею 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюють норми Податкового кодексу України.

За вимогами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

За приписами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу платник податків повинен самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що суми грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання вважаються податковим боргом.

Пунктом 381 статті 38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

За вимогами пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

За приписами пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на не надання до контролюючого органу зазначеної податкової звітності, оскільки окрім наявної в матеріалах справи засвідченої належним чином податкової декларації від 11 липня 2014 року, в матеріалах справи наявна заява підприємства від 22 жовтня 2015 року за №04-412 щодо списання безнадійного податкового боргу зі збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод за ІІ квартал 2014року (податкова декларація з збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод за другий квартал 2014 року) в сумі 216703,89 грн. та заява про відстрочення грошового зобов'язання в сумі 216703,89 грн. від 5 листопада 2014 року, що свідчить про обізнаність та згоду відповідача з наявністю у підприємства податкового боргу зі збору за спеціальне водокористування в частині використання води в розмірі 216703,89 грн. за ІІ квартал 2014року.

В матеріалах справи міститься також лист позивача від 10 листопада 2014 року за №17814/10/05-16-25 стосовно подання відповідачем до контролюючого органу заяви про відстрочення грошового зобов'язання в сумі 216703,89 грн. від 5 листопада 2014 року, в якому зазначено, що відповідачем не були дотримані обов'язкові умови при поданні заяви на відстрочення платежів, у зв'язку з чим заява в цьому аспекті не розглядалась.

В матеріалах справи відсутні та не надані під час апеляційного розгляду справи докази сплати заборгованості відповідачем.

Станом на момент звернення до суду з позовом та розгляду справи судом податкове зобов'язання не сплачене відповідачем, а отже, є податковим боргом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем самостійно не були вжиті заходи з погашення податкового боргу.

На адресу боржника податковим органом надіслано податкову вимогу від 8 вересня 2014 року за № 3017-25, яка отримана уповноваженою особою підприємства 11 вересня 2014 року.

Строки добровільної сплати узгоджених податкових зобов'язань сплинули, заходи, прийняті податковим органом щодо стягнення податкових зобов'язань, не призвели до їх погашення.

На підтвердження позовних вимог позивачем надані необхідні докази про наявність податкової заборгованості у відповідача та вжиття заходів щодо її стягнення. З боку відповідача вказані докази не спростовані.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на неплатоспроможність споживачів, недосконалу тарифну політику щодо послуг централізованого водопостачання та відсутності у відповідача вини в несплаті рентної плати за спеціальне водокористування відокремленими підрозділами Компанії, у тому числі Димитрівським ВУВКГ, оскільки зазначене не є підставою для звільнення відповідача від сплати податкових зобов'язань зі збору за спеціальне водокористування в частині використання води.

Відповідно до частини другої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Колегія суддів приймає посилання скаржника на наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 25 листопада 2014 року №1736, оскільки в матеріалах справи є посилання на зазначені докази (а.с. 55,56)

Також, оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів зазначає, що Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

За положеннями статті першої цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З огляду на аналіз зазначених норм, колегія суддів вважає, що періодом початком проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року і зазначений правовий факт сторонами не заперечується.

На виконання абзацу третього пункту п'ятого статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів Україні від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнані такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України (далі - Перелік).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач розташований в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

В матеріалах справи міститься копія сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України від 25 листопада 2014 року № 1736 про настання обставин непереборної сили, за яким відповідно до пунктів 102.6-102.7 статті 102 Податкового кодексу України Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року у підприємства при здійсненні ним господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються граничних строків для подання податкової декларації, а не виникнення безнадійного податкового боргу відповідно до пункту 101.5 статті 101 Податкового кодексу України. При цьому зазначено, що момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с.66).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення податкового боргу зі збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод за ІІ квартал 2014року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-15, 17-24, 69-72, 86, 94, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі № 805/1110/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі № 805/1110/16-а за позовом Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення з розрахункових рахунків у банку податкового боргу в розмірі 216 703,89 грн - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г. М. Міронова