Справа № 265/2910/16-а
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/2910/16-а
Провадження №2-а/265/88/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Мельник І.Г., за участю секретаря судового засідання Цепи К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя в Донецькій області (надалі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 23 червня 1991 року здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3, яке видано Пенсійним фондом України міста Новоазовська 21.06.1991 року. У зв'язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де вона мешкала, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Внаслідок цього, не маючи інших джерел існування крім пенсії, змушена була звернутися із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України. З 17 листопада 2014 року вона була поставлена на облік до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя. Саме з цього часу та до 29 лютого 2016 року позивач отримував пенсію в Управлінні ПФУ в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області з карткового рахунку відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк». Розмір щомісячної пенсії складає 1294,63 грн. і відповідно зазначена сума 8 числа кожного місяця перераховувалась на зазначений рахунок. Пенсію позивач перестала одержувати з березня 2016 року оскільки по невідомим її причинам. 16 травня 2016 року вона звернулась до Управління ПФУ із заявою про роз'яснення причини не виплати їй пенсії з 01.03.2016 року. На дане звернення вона отримала відповідь 20 травня 2016 року, з якої вбачається, що для відновлення її пенсії їй необхідно звернутися до управління з заявою про поновлення виплати пенсії, паспортом, довідкою про взяття на облік переміщеної особи, заявою про виплату пенсії на розрахунковий рахунок, відкритий в ДОУ АТ «Ощадбанк». Такі дії та рішення вона вважає протиправними, як такі, що не відповідають вимогам Конституції України, ст.7, 46, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини. Зазначає, що постанови Кабінету Міністрів України, що обмежують права внутрішньо переміщених осіб, не узгоджуються з положеннями закону. Посилаючись на вищенаведене, просить суд: визнати протиправними бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області щодо невиплати їй пенсії за віком починаючи з березня 2016 року; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії негайно після проголошення рішення та утриматись від подальшого призупинення її виплати; зобов'язати відповідача виплатити пенсію з 01.03.2016 року на картковий рахунок відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1.

В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та в остаточній реакції просила суд визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області, яка полягає у невиплаті пенсії за віком, починаючи з березня 2016 року; зобов'язати відповідча поновити їй з 01.03.2016 року виплату пенсії за віком на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» без обмеження виплати пенсії кінцевою датою строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи№ НОМЕР_2 від 14.11.2014 року.

В судове засідання позивач не з'явилась, до суду від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягає та просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, проти позову заперечував та надав письмові пояснення, які підтримав у судовому засіданні. В запереченнях зазначив, що позивач ОСОБА_4, яка є внутрішньо переселеною особою, 16 травня 2016 року звернувся до Управління ПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії. Довідка позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.11.2014 року не відповідає вимогам діючого законодавства. А саме не містить відмітку органів УСЗН про подовження дії довідки, який закінчився 19 травня 2016 року. З огляду на зазначене у управління не має правових підстав для відновлення виплати пенсії.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 21 червня 1991 року ОСОБА_4 є отримувачем пенсії за віком.

16 травня 2016 року ОСОБА_1, яка є внутрішньо переселеною особою, звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

За даними Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 17 листопада 2014 року була взята Управлінням на облік внутрішньо переміщених осіб, довідка № НОМЕР_2 від 17 листопада 2014 року, яка є дійсною.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан, ні в Україні вцілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію.

Згідно ст.1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції не прийнято.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з частиною 2 ст.14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Відповідно до ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Проте на теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, такі обмеження також не встановлені.

Будь-який інший Закон України з цього питання також відсутній.

Закон України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на правовідносини, що виникли між сторонами, не розповсюджується, оскільки відповідно до ст.3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509.

Відповідно до п.2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п.8 Тимчасового порядку особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Сттаття 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1 ст.49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу зазначених постанов Кабінету Міністрів України №531 від 01 жовтня 2014 року, № 637 від 05 листопада 2014 року, № 595 від 07 листопада 2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте зазначені підзаконні нормативні акти не є законом, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі № 826/18826/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року визнаний незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595.

В мотивувальній частині ухвали Вищого адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року зазначено, що системний аналіз вказаних норм Конституції України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перевірка законності постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3).

Згідно ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Описане свідчить про те, що пункт 2 Тимчасового порядку не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних позивачам відповідно пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

За таких обставин позивач ОСОБА_4 як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території Лівобережного району міста Маріуполя (вказаний факт підтверджується відповідними довідками), має право на отримання пенсії за віком, починаючи з місяця, коли пенсія нею не була доотримана, а саме з 01.03.2016 року.

Посилання відповідача на відсутність у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки чи то органу Державної міграційної служби, чи то Лівобережньої районної адміністрації Маріупольської міської ради, як того вимагає постанова КМУ від 01 жовтня 2014 року №509, є звуженням прав громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Судом встановлено, що не поставлення на облік та невиплата пенсії ОСОБА_1 без винесення певного рішення відповідачем, тобто вчинені дії, які порушують право позивача на соціальний захист.

Крім вищевказаних вимог позивач ОСОБА_1 просить проводити виплату пенсії за віком на її розрахунковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», з аналогічними вимогами позивач у досудовому порядку також зверталась до УПФУ в Орджонікідзевському районі, між тим відповідач в своїй письмовій відповіді від 20.05.2016 року рекомендує ОСОБА_1 звернутися до УПФУ в Орджонікідзевському районі для відновлення виплати пенсії з певним переліком документів в який також входить і заява про виплату пенсії на розрахунковий рахунок відкритий в ДОУ АТ «Ощадбанк».

Отримання позивачем пенсії через установу банку ПАТ «Приватбанк» свідчить про існування механізму та порядку виплати та отримання нею пенсійних виплат, який існує і надалі. Позивач наполягає на власному виборі установи банку, через яку бажає отримувати пенсійні виплати, таке право гарантоване державою.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України суд вважає необхідним допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.128, 158, 161, 162, 163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевськом у районі міста Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області, яка полягає у не виплаті, починаючи з березня 2016 року, пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя поновити з 01.03.2016 року виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на розрахунковий рахунок НОМЕР_1, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» без обмеження виплати пенсії кінцевою датою строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_2 від 14.11.2014 року.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя ________________________________________ І.Г.Мельник