Справа № 819/862/16
Суддя: Мартиць О.І.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/862/16

10 серпня 2016 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

секретарі судового засідання Придаткевич Н.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника відповідача Тернопільського міськрайонного центру зайнятості Іванюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління Держпраці у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління Держпраці у Тернопільській області про визнання дій протиправними, скасування наказу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 17 лютого 2015 року № НТ 150217 та зобов'язання Тернопільського міськрайонного центру зайнятості виплатити невиплачені суми за період проходження військової служби в розмірі середнього заробітку із занесенням записів у трудову книжку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.08.2014 року ОСОБА_2 на підставі заяви про надання статусу безробітного, зареєстрований Тернопільським МРЦЗ як безробітний. Відповідно до наказу Тернопільського МРЦЗ від 08.08.2014 року № НТ 140808 позивачу призначено допомогу по безробіттю з 01.08.2014 року відповідно до законодавства України. Наказом Тернопільського МРЦЗ від 17.02.2015 року № НТ 150217 позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію як безробітного, у зв'язку з призовом безробітного - ОСОБА_2 на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу.

Позивач вважає, що відповідач повинен був видати наказ тільки про призупинення виплати допомоги по безробіттю та одночасно розпочати виплату середнього заробітку встановленого законодавством України за час перебування його у Збройних Силах України, оскільки з 01.04.2014 року громадяни, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, не підлягають звільненню, а звільняються тільки від виконання посадових обов'язків відповідно до ст.119 Кодексу законів про працю України. При цьому за ним зберігається середній заробіток на період до одного року, починаючи з дати початку проходження військової служби, а тому Тернопільський МРЦЗ зобов'язаний виплатити ОСОБА_2 несплачені суми за період проходження військової служби в розмірі середнього заробітку із занесенням записів у трудову книжку.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з мотивів викладених у позовній заяві, просить задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, свою позицію виклала в письмовому запереченні, долученого до матеріалів справи. Суду пояснила, що виданий наказ Тернопільським МРЦЗ від 17.02.2015 року № НТ 150217 на підставі п.5 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", абз.12 пп.1 п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв'язку з чим, центр зайнятості немає законних підстав для виплати несплаченої суми за період проходження військової служби в розмірі середнього заробітку із занесенням записів у трудову книжку. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління Держпраці у Тернопільській області в судове засідання не прибув, однак до суду надійшло клопотання від 10.08.2016 року № 1335/01-05-12.1/16, в якому вказано, що відповідно до Положення про управління Держпраці у Тернопільській області, затвердженого наказом Держпраці України від 04.02.2016 року № 8, управління не наділене правом поновлення трудових прав працівників під час розгляду індивідуальних трудових спорів. Просить розглядати справу без участі їхнього представника.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін по справі, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 01.08.2014 року Тернопільським МРЦЗ на підставі заяви надано ОСОБА_2 статус безробітного і відповідно позивачу призначена допомога по безробіттю згідно до ст.ст.22,23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ (надалі - Закон № 1533-ІІІ) та абз.1 п.2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 307).

Наказом Тернопільського МРЦЗ від 17.02.2015 року № НТ 150217 позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію як безробітного, у зв'язку з призовом безробітного - ОСОБА_2 на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу.

У період перебування на обліку в центрі зайнятості за період з 01.08.2014 року по 17.02.2015 року ОСОБА_2 отримав допомогу по безробіттю в сумі 9056,57 грн.

Позивач вважає, що відповідач повинен був видати наказ тільки про призупинення виплати допомоги по безробіттю та одночасно розпочати виплату середнього заробітку встановленого законодавством України за час перебування його у Збройних Силах України, оскільки з 01.04.2014 року громадяни, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період не підлягають звільненню відповідно до ст.119 Кодексу законів про працю України. При цьому за ними зберігається місце роботи (посада) та середній заробіток на період до одного року, починаючи з дати початку проходження військової служби, а тому, на думку позивача, Тернопільський МРЦЗ зобов'язаний виплатити ОСОБА_2 несплачені суми за період проходження військової служби в розмірі середнього заробітку із занесенням записів у трудову книжку.

При прийняті постанови суд застосовує до спірних правовідносин наступні правові норми.

Відповідно до п.п. 2,8 ч.1 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067-VI від 05.07.2012 року (далі - Закон № 5067-VI) терміни вживаються в такому значенні:

безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Частиною 2 ст.43 Закону № 5067-VI передбачено, що статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до п.1.2 розділу 1 Порядку №307 допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаним у встановленому порядку безробітними.

Разом з тим, працівник - це фізична особа, яка має трудову правосуб'єктність та взяла на себе обов'язок виконувати певну трудову функцію на умовах трудового договору.

Відповідно п.20 ч.1 ст.1 Закону № 5067-VI робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналізуючи вищевказані норми, суд дійшов до висновку, що твердження позивача про те, що за ним повинно зберігатися місце роботи (посада) та середній заробіток на період до одного року починаючи з дати початку проходження військової служби, тобто з 16.02.2015 року є хибним, оскільки Тернопільським МРЦЗ на підставі заяви було надано ОСОБА_2 статус безробітного та з 01.08.2014 року по 17.02.2015 року позивачу надавалася допомога по безробіттю, а не виплачувалася заробітна плата як працівникові за виконану ним роботу згідно трудового договору.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.8 Закону № 1533-ІІІ Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Діяльність Фонду регулюється Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Законом України "Про зайнятість населення", цим Законом, іншими законами у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування та статутом Фонду, який затверджується правлінням Фонду.

Фонд не може провадити будь-яку діяльність, крім передбаченої цим Законом та статутом Фонду.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача на статтю 119 КЗпП України, оскільки дана норма жодним чином не стосується щодо виплати матеріального забезпечення безробітним громадянам, призваним на військову службу під час мобілізації.

Згідно ч.2 ст.36 Закону № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Абзацом 12 пп.1 п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.31 Закону № 1533-ІІІ виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не є роботодавцем ОСОБА_2, а він не є працівником Тернопільського МРЦЗ в розумінні трудових правовідносин, то суд вважає, що Тернопільський МРЦЗ правомірно видав наказ від 17.02.2015 року № НТ 150217, на підставі якого позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію як безробітного, у зв'язку з призовом позивача на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу.

За таких обставин, судом встановлено, що законних підстав для виплати Тернопільським МРЦЗ несплаченої суми за період проходження військової служби ОСОБА_2 в розмірі середнього заробітку із занесенням записів у трудову книжку немає.

Така ж позиція викладена у листах: Тернопільського МРЦЗ від 11.05.2016 року № 07/1371, Тернопільського обласного центру зайнятості від 06.06.2016 року № ОЦ-09/1892/0/1608-18, управління Держпраці у Тернопільській області від 20.07.2016 року № 1189/01-05-4.1/16.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11,71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, позовні вимоги позивача є безпідставними й задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2,6,11,71,86,122,158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління Держпраці у Тернопільській області про визнання дій протиправними, скасування наказу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 17 лютого 2015 року № НТ 150217, зобов'язання Тернопільського міськрайонного центру зайнятості виплатити невиплачені суми за період проходження військової служби в розмірі середнього заробітку із занесенням записів у трудову книжку відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.