Справа № 825/1285/16
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року Чернігів Справа № 825/1285/16

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи Матвієнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Дельта банк" про визнання протиправним та скасування запису,

В С Т А Н О В И В:

08.07.2016 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Дельта банк", в якому просить визнати протиправним та скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 4519312) про зміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, внесений 29.12.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем, про який дізнався 01.07.2016 згідно інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в силу преюдиціального значення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 було підтверджено та не підлягає повторному доказуванню та обставина, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012, укладений між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк", не є тим документом, на підставі якого було можливо вчиняти реєстрацію обтяження та вносити спірний запис в Державний реєстр іпотек. В зв'язку з цим, позивач вважає, що спірний запис є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з наданням додаткових пояснень.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк Віктор Станіславович до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації. В судовому засіданні 20.07.2016 було встановлено, що приватний нотаріус з 13.05.2015 не здійснює нотаріальну діяльність, відповідно протокольною ухвалою у якості співвідповідача було залучено Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, оскільки згідно п.2 ст.21 Закону України "Про нотаріат" контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Головне територіальне управління юстиції у місті Києві в судове засідання не прибуло, про дату, місце та час слухання справи повідомлялося належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомило.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив (письмові заперечення в матеріалах справи) та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на правомірність дій нотаріуса.

В судовому засіданні 10.08.2016 представником третьої особи було заявлено клопотання про залишення даного позову без розгляду у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду. Суд протокольною ухвалою в задоволенні даного клопотання відмовив, обґрунтувавши відмову тим, що надані третьою особою документи не містять жодних згадувань про існування оскаржуваного запису, а тільки підтверджують проведення сплати позивачем боргових зобов'язань на адресу третьої особи. Тому враховуючи, що про існування оскаржуваного запису позивач дізнався лише 01.07.2016, коли отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в якій і було зазначено дані щодо вчиненого запису, дати та особи відповідача, котрий його здійснив, даний факт став підставою для визначення строку звернення до суду як момент, коли особа дізналась про порушення своїх прав.

В судовому засіданні 10.08.2016 протокольною ухвалою також відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі, оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 у справі № 826/22237/15 набрала законної сили, а тому посилання представника третьої особи на п.3 ч.1 ст.156 Кодексу адміністративного судочинства України, як на підставу зупинення провадження у зв'язку з відкриттям касаційного провадження Вищим адміністративним судом України - є безпідставними.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між позивачем та АКБ "ТАС-Комерцбанк" було укладено кредитний договір від 19.02.2007 № 2401/0207/88-004 (кредит фізичній особі під заставу нерухомості), за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 123 000 грн на строк з 19.02.2007 по 18.02.2017 включно зі сплатою процентів за користування кредитом, та затверджено графік погашення кредиту та сплати відсотків.

Одночасно, між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та позивачем був укладений іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвою Т.А. за №379, в забезпечення належного виконання позивачем вимог банку за кредитним договором від 19.02.2007 № 2401/0207/88-004.

На забезпечення виконання основного зобов'язання позивач передав в іпотеку АКБ "ТАС-Комерцбанк" належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Так, 19.02.2007 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвою Т.А. за №380/7 накладена заборона відчуження квартири, яка належить позивачу, до припинення договору іпотеки.

В подальшому, 06.01.2011 ПАТ "Сведбанк", яке виступає правонаступником ВАТ "Сведбанк", яке, в свою чергу виступає правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк" та позивач уклали Договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору від 19.02.2007 № 2401/0207/88-004.

Між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., відповідно до умов якого ПАТ "Сведбанк" продав (відступив) права вимоги та передав їх, а ПАТ "Дельта Банк" набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі по договору від 19.02.2007 № 2401/0207/88-004.

На підставі зазначеного договору, 29.12.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ "Сведбанк" на ПАТ "Дельта Банк", за наслідками чого, до Державного реєстру іпотек внесено відповідні зміни (а.с.29).

Позивач посилаючись на протиправність оскаржуваного запису про зміну умов обтяження квартири, розташованої за АДРЕСА_1, внесений 29.12.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем, як такого, що порушує права та законні інтереси позивача, звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлений Законом України від 02.09.1993 № 3425 "Про нотаріат", відповідно до якого, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про нотаріат" правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Згідно із ст.2-1 Закону України "Про нотаріат" державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні порядку допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, порядку вчинення нотаріальних дій; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії та які здійснюють контроль за організацією нотаріату і нотаріальною діяльністю в Україні, перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні розмірів плати за надання додаткових інформаційно-технічних послуг та порядку її справляння.

Контроль за організацією нотаріату України, перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Відповідно наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 №1707/5 затверджено Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Положення), де п.3 Положення, одним із основних завдань головного управління юстиції є забезпечення роботи нотаріату.

Так, визначаючись щодо обґрунтованості підстав звернення позивача до суду слід зазначити наступне.

Закон України від 01.07.2004 № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на грудень 2012 року, визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

У відповідності до вимог ст.2 Закону обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Суд звертає увагу на те, що предметом розгляду по цій справі є правомірність проведення державної реєстрації саме обтяження, а не проведення державної реєстрації речових та інших прав. Тобто згідно вимог Закону порядок проведення державної реєстрації обтяжень відрізняється від порядку проведення державної реєстрації речових та інших прав.

Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна (ст.3 Закону).

У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (ст.9 Закону). Також відповідно ст.15 Закону визначений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи (ст.16 Закону).

Так, ч.2 ст.19 Закону визначені підстави для державної реєстрації обтяжень, серед яких, зокрема, договори, укладені у порядку, встановленому законом.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч.1 ст.26 Закону).

Аналіз наведених норм Закону доводить, що державна реєстрація обтяжень може проводитися у тому числі і нотаріусом, незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна. Законом не передбачені будь-які спеціальні вимоги чи особливості щодо проведення державної реєстрації саме обтяжень.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2012 року до третьої особи перейшло право вимоги боргу від позивача на підставі відповідного договору. Але станом на момент укладання та посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги, тобто проведення нотаріальної дії, третя особа не зареєструвала обтяження, тобто не зареєструвала заборону розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка виникла на підставі вказаного договору.

Крім цього, редакція Закону від 11.02.2010 № 1878 станом на момент укладання вказаного договору (травень 2012 року) не передбачала право нотаріуса, які спеціального суб'єкта на реєстрацію.

Лише у грудні 2012 року третя особа вирішила зареєструвати обтяження на нерухоме майно і звернулась до відповідача із відповідним документом.

Аналіз наданих до матеріалів справи документів свідчить про те, що відповідачем були виконані вимоги діючого, на той момент, законодавства та прийнято правомірне рішення про державну реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та правомірно здійснена заміна іпотекодержателя з АКБ "ТАС-Комерцбанк" (зміна назви на ПАТ "Сведбанк") на третю особу і відповідно правомірно внесений запис про це до державного реєстру іпотек (а.с.29).

Суд звертає увагу на те, що на момент вчинення спірного запису Законом в редакції від 16.10.2012 № 5461, нотаріусам було надане право щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, але фактичний доступ був наданий лише до вказаного державного реєстру іпотек.

Суд також зазначає, що під час судового розгляду справи позивачем не заперечувався той факт, що станом на грудень 2012 року він мав певну заборгованість по вказаному кредитному договору, договір іпотеки був діючим, відповідно правомірною була наявність обтяження щодо розпорядження та/або користування квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Отже, перевіряючи підстави спірної реєстрації, необхідно врахувати, що ч.9 ст.15 Закону державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію (абз.4 ч.1 ст.16 Закону).

З наведеного вбачається, що під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном повинна бути проведена і державна реєстрація відповідних прав та їх обтяжень і саме тим же самим нотаріусом. Але вимоги цих норм не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки сама нотаріальна дія з нерухомим майном була вчинена нотаріусом ще 25.05.2012, а саме - посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги. На той момент вказаних норм законодавства, що дозволяли нотаріусам здійснювати реєстраційні дії, не було. Спірна державна реєстрація обтяження, а не прав на нерухоме майно, була проведена вже пізніше - 29.12.2012, тобто після проведення нотаріальної дії. І як вже зазначалося, норми Закону на грудень 2012 року не містять вимог щодо необхідності проведення державної реєстрації обтяження тим же самим нотаріусом. Крім цього, Законом передбачено, що державна реєстрація обтяжень навпаки проводиться незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна.

На противагу пояснень представника позивача, суд наголошує на тому, що вчинення спірного запису про державну реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою не порушує ніяких прав позивача, оскільки, як вже зазначалося та не заперечувалось позивачем, з моменту укладання кредитного договору та іпотечного договору, тобто з 19.02.2007 на квартиру позивача вже було накладено обтяження (заборона). Зміна іпотекодержателя не скасовує наявність такої заборони. У період з 19.02.2007 позивач не має права розпорядження та/або користування вказаною квартирою.

В зв'язку з цим, посилання позивача на преюдиціальне значення постанови Київського апеляційного суду від 10.03.2016 у справі №826/22237/15 є неналежним, оскільки жодним чином не спростовує факту відсутності порушення спірною реєстраційною дією будь-яких прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того, з пояснень представника позивача вбачається, що подання даного адміністративного позову спрямовано на намагання уникнути відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, які на момент розгляду справи є не погашеними, та позбавити третю особу права звернутися до суду за стягненням коштів у сумі 42 784,33 грн (а.с.66).

У відповідності до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Таким чином, з урахуванням вимог ст.71 КАС України, саме позивач повинен довести суду наявність свого порушеного права чи інтересу, за захистом якого він звертається до суду.

У даному випадку, позивачем суду не доведена наявність порушеного права чи інтересу.

В свою чергу, ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин, прийняття рішення та вчинення відповідного спірного запису відповідає переліченим у ст.2 КАС України критеріям, тобто прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, за відсутності факту порушеного права, є необґрунтованими, а отже у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк