Справа № 802/903/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/903/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

суддів Вільчинського Олександра Ванадійовича,

Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представників позивача: Швець А.В., Демешкана В.М.,

представника відповідача: Рябцуна С.В.,

представника третьої особи 1: Коломієць Д.В.,

третьої особи 2: не з'явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства "Науково-виробнича компанія "Світязь" - "Департамент землеустрою, кадастру та ГІС" до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Вінницька обласна державна адміністрація (третя особа 1), ОСОБА_6 (третя особа 2) про визнання відмови в розгляді заяви протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства "Науково-виробнича компанія "Світязь" - "Департамент землеустрою, кадастру та ГІС" з адміністративним позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання відмови в розгляді заяви протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 13 липня 2016 року до участі в справі залучені як треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Вінницька обласна державна адміністрація, ОСОБА_6 ( а.с. 58 ).

Позовні вимоги мотивовані тим, що на замовлення гр. ОСОБА_6, відповідно до договору №143 від 22.07.2015, позивачем виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення будівництва, експлуатації та обслуговування енергогенеруючих підприємств, установ і організацій за рахунок земель запасу водного фонду на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області (за межами населеного пункту) громадянці ОСОБА_6 Проект землеустрою розроблено на підставі розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації від 30.03.2015 року № 210 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки". Після розроблення позивачем та погодження відповідними державними установами, проект землеустрою направлено до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для проходження державної експертизи землевпорядної документації, відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації". В результаті проведення експертизи відповідачем прийнято рішення у вигляді висновку від 19.02.2016 року № 131-16, яким проект землеустрою оцінено негативно та не погоджено.

Позивач з даними висновками Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не погодився, що зумовило його звернення до відповідача з заявою від 10.03.2016 року №64 про спростування висновків державної експертизи. Розглянувши подану заяву від 10.03.2016 року №64, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не знайшла підстав для проведення повторної державної експертизи землевпорядної документації, про що позивача було повідомлено листом від 21.03.2016 року №28-28-0.23-4815/2-16.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом в якому просить:

1) визнати протиправною відмову Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 21.03.2016 у розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи;

2) зобов'язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру повторно розглянути заяву Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства "Науково-виробнича компанія "Світязь" - "Департамент землеустрою, кадастру та ГІС" від 10.03.2016 про спростування висновку державної експертизи землевпорядної документації від 19.02.2016 №131-16 ( а.с. 7 ).

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просили адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши, що за результатами проведення обов'язкової державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення будівництва, експлуатації та обслуговування енергогенеруючих підприємств, установ і організацій за рахунок земель запасу водного фонду на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області (за межами населеного пункту) громадянці ОСОБА_6 встановлено, що зазначений проект не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки розроблений з порушенням вимог ст. 65 та ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, в зв'язку з чим такому проекту був наданий негативний висновок та відмовлено в його погодженні. При цьому, представник відповідача зауважив, що, за наслідком розгляду поданої позивачем заяви від 10.03.2016 року №64 про спростування висновків державної експертизи, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, в межах строку встановленого Законом України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17.06.2004 №1808-IV, за відсутності підстав для проведення повторної державної експертизи землевпорядної документації, листом від 21.03.2016 року №28-28-0.23-4815/2-16 повідомлено Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства "Науково-виробнича компанія "Світязь" - "Департамент землеустрою, кадастру та ГІС" про відмову в її задоволенні. За наведених обставин представник відповідача просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представник третьої особи 1 не заперечувала щодо заявленого позову, при цьому зауважила, що підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не було, а надання оцінки землевпорядній документації не входить до сфери діяльності Вінницької обласної державної адміністрації, а тому при прийнятті розпорядження від 30.03.2015 року №210 про надання ОСОБА_6 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Вінницька ОДА не виходила зі змісту статті 65 Земельного кодексу України.

Третя особа 2 - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

На замовлення гр. ОСОБА_6, відповідно до договору №143 від 22.07.2015, позивачем виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення будівництва, експлуатації та обслуговування енергогенеруючих підприємств, установ і організацій за рахунок земель запасу водного фонду на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області (за межами населеного пункту) громадянці ОСОБА_6 ( а.с. 8-35 ).

Проект землеустрою розроблено на підставі розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації від 30.03.2015 року № 210 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки".

Після розроблення та погодження відповідними державними органами, проект землеустрою подано до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для проходження державної експертизи землевпорядної документації, відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації".

В результаті проведення експертизи відповідачем прийнято рішення у вигляді висновку від 19.02.2016 року № 131-16, яким проект землеустрою оцінено негативно та не погоджено ( а.с. 36 ). Таке рішення прийнято відповідачем з огляду на те, що за результатами проведення обов'язкової державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення будівництва, експлуатації та обслуговування енергогенеруючих підприємств, установ і організацій за рахунок земель запасу водного фонду на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області (за межами населеного пункту) громадянці ОСОБА_6 встановлено, що зазначений проект не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки розроблений з порушенням вимог ст. 65 та ч.2 ст.134 Земельного кодексу України (земельна ділянка для зазначених потреб надається лише підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності; відсутні правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомого майна, що передбачає продаж земельної ділянки на конкурентних засадах (земельних торгах).

Позивач з даними висновками Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не погодився, що зумовило його звернення до відповідача з заявою від 10.03.2016 року №64 про спростування висновків державної експертизи ( а.с. 37).

Розглянувши вищезазначене клопотання позивача, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру дійшла висновку про відсутність підстав для спростування висновків експертизи та проведення повторної державної експертизи землевпорядної документації, про що позивача повідомлено листом від 21.03.2016 року №28-28-0.23-4815/2-16 ( а.с. 39 ).

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, вважаючи відповідь відповідача необгрунтованою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про землеустрій", Законом України "Про державну експертизу землевпорядної документації", а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 26 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою, зокрема, є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

В силу ст. 28 Закону України "Про землеустрій" розробники документації із землеустрою зобов'язанні дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою.

Статтею 30 Закону визначено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

При цьому, статтею 62 вказаного Закону передбачено, що документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. Порядок здійснення державної експертизи документації із землеустрою визначається законом.

Так, правові, організаційні і фінансові основи здійснення державної експертизи землевпорядної документації та порядок її проведення визначено Законом України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17.06.2004 року №1808-IV.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи.

Згідно ст. 7 Закону суб'єктами державної експертизи є замовники та виконавці. Замовниками державної експертизи є органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, землевласники, землекористувачі, підприємства, установи, організації і громадяни, заінтересовані у проведенні такої експертизи, а також розробники об'єктів державної експертизи.

Як встановлено судом в даному випадку замовником експертизи є розробник землевпорядної документації - Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства "Науково-виробнича компанія "Світязь" - "Департамент землеустрою, кадастру та ГІС" ( а.с. 36 ).

Статтею 8 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" встановлено, що державна експертиза проводиться в обов'язковій, вибірковій та добровільній формах.

Відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Згідно з ст. 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи. Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об'єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки. Якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується. У разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок.

У разі якщо об'єкт державної експертизи не повною мірою відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, він повертається на доопрацювання. При цьому вказуються конкретні вимоги, відповідно до яких необхідно внести зміни і доповнення до об'єкта державної експертизи.

Об'єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується. Негативна оцінка об'єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених стандартів, норм і правил.

Висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов'язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об'єктів державної експертизи.

Статтею 37 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" встановлено порядок спростування висновків державної експертизи. Замовники або розробники об'єктів державної експертизи, заінтересовані у спростуванні висновків державної експертизи або їх окремих положень, подають обґрунтоване клопотання (заяву) про це до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у місячний термін з дня отримання клопотання (заяви) розглядає його і за наявності підстав призначає проведення повторної державної експертизи.

Судом встановлено, що позивач, не погоджуючись із висновками проведеної державної експертизи землевпорядної докуметації від 19.02.2016 року №131-16, звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з клопотання №64 від 10.03.2016 року про спростування вищезазначеного висновку.

Зазначена заява отримана відповідачем 14.03.2016 року ( а.с. 38 ), розглянута і на неї надана відповідь позивачу за №28-28-0.23-4815/2-16 від 21.03.2016 року. Як вбачається з відповіді Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідач не знайшов підстав для спростування висновків державної експертизи і, відповідно, призначення повторної експертизи.

При цьому, ч. 4 ст. 37 Закону встановлено, що у разі відмови в розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи або незгоди з висновками повторної державної експертизи замовники або розробники об'єктів державної експертизи мають право звернутися до суду.

Позивач не погодившись з відповіддю відповідача за наслідком розгляду заяви про спростування висновків експертизи, вважаючи її необгрунтованою, скористався своїм вищенаведеним правом та звернувся до суду.

Як з"ясовано з пояснень представників позивача, фактично позивач не погоджується саме з висновками державної експертизи 19.02.2016 року № 131-16, а оскільки за наслідком розгляду поданого позивачем клопотання відповідачем зазначені висновки не спростовані, позивач вважає відповідь Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру необгрунтованою та протиправною. На запитання суду, чи оскаржувався позивачем висновок державної експертизи 19.02.2016 року № 131-16, представники позивача пояснили, що не оскаржувався, але вони мають намір це зробити.

Колегія суддів наголошує, що, виходячи з сформульованих позивачем позовних вимог та пояснень представників позивача, що саме в такій редакції підтримується адміністративний позов, предметом оскарження в даній справі є протиправність відмови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи.

При цьому суд зауважує, що в ході розгляду даної справи встановлено, що відповідачем, в строк передбачений законом, розглянуто подане позивачем клопотання про спростування висновку державної експертизи та листом від 21.03.2016 року 28-28-0.23-4815/2-16 повідомлено позивача про відсутність підстав для проведення повторної державної експертизи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини свідчать про дотримання відповідачем визначеного ст. 37 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" порядку розгляду клопотань про спростування висновків державної експертизи, що, в свою чергу, є визначальною підставою для відмови позивачу в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Одночасно суд зауважує, що зазначені у позовній заяві мотиви звернення до суду з даним позовом, а також його нормативно-правове обґрунтування, свідчать про незгоду позивача саме з висновками проведеної державної експертизи землевпорядної документації, що не є предметом розгляду даної справи.

Виходячи з вище встановлених обставин справи, колегія суду доходить до висновку і про відсутність підстав для задоволення другої позовної вимоги позивача, викладеної в прохальній частині позовної заяви, а саме зобов'язання Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру повторно розглянути вищезазначене клопотання, оскільки в судовому засіданні представником відповідача спростовано твердження позивача щодо не розгляду поданого ДП ПАТ "НВК "Світязь" - "Департамент землеустрою, кадастру та ГІС" клопотання від 10.03.2016 року про спростування висновку державної експертизи землевпорядної документації, а також належними доказами підтверджено факт надання на зазначене клопотання відповіді, викладеної у надісланому на адресу позивача листі від 21.03.2016 року 28-28-0.23-4815/2-16.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, колегія суду вважає, що оскаржувані дії відповідача, як суб'єкта владних повноважень, відповідають вимогам ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. В ході судового розгляду справи не встановлено порушення відповідачем зазначених критеріїв при розгляді поданого позивачем клопотання та надання відповіді на останнє, в зв'язку з чим, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. За відсутності підтвердження понесених відповідачем витрат суд не вирішує питання про їх стягнення.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Заброцька Людмила Олександрівна

Судді: Вільчинський Олександр Ванадійович

Дмитришена Руслана Миколаївна