Справа № П/811/257/16
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року Справа № П/811/257/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, 27502, АДРЕСА_1

до відповідача: Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, 27501, м. Світловодськ, Кіровоградська обл., вул. Леніна, 14

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про:

- визнання протиправними та скасування висновків акту перевірки;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24 липня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 13116,85 грн. основного платежу та 3279,21 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24 липня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24 липня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнання протиправним та скасування рішення № від 08 липня 2015 року, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 4720,00 грн.;

- відкликання податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 08 липня 2015 року у сумі 42028,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем не доведено з посиланням на чинні нормативні акти України правомірність висновків про порушення з боку позивача податкового чи іншого законодавства. Висновки перевіряючих суперечать фактичним обставинам підтвердженим первинними документами підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

У період з 10.06.2015 р. по 23.06.2015 р. посадовими особами Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт №226/1702/НОМЕР_1 від 08.07.2015 року.

Висновками даного акта, зокрема, є порушення, на думку відповідача:

- пп.139.1.6 п. 139.1 ст.139, п.138.4 ст.138, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за період, що перевірявся на суму 13116,85 грн., в тому числі за 2012 рік - 2895,44 грн., за 2013 рік - 10221,39 грн.;

- п.51.1, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку не вказана сума нарахованого доходу за формою 1-ДФ за ІІІ квартал 2013 року, за ознакою доходу 157; в зв'язку з некоректним поданням звітності за 1 квартал 2013 року та за 4 квартал 2013 року№, № відбулося подвоєння даних звіту;

- на порушення пп.16.1.12, п.16.1 ст.16, п.44.1, 44.3, ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), платником не забезпечено зберігання первинних документів, підтверджуючих валові витрати за 2012-2013 роки та книги обліку доходів і витрат, ведення якої передбачено законодавством за період з 01.01.2014 року по 30.04.2014 року;

- п.2 ст.7, п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI із змінами та доповненнями, у результаті чого занижено єдиний внесок нарахований з чистого доходу на суму 42028,25 грн., в тому числі за 2012 рік - 10342,47 грн., за 2013 рік - 31685,78 грн. (а.с.4-59, т.1).

На підставі акту перевірки №226/1702/НОМЕР_1 від 08.07.2015 року відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення № від 24 липня 2015 року, № від 24 липня 2015 року, № від 24 липня 2015 року, та рішення № від 08 липня 2015 року (а.с.91-96, т.1).

Аналіз

податкового повідомлення-рішення № від 24 липня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 13116,85 грн. основного платежу та 3279,21 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Так, в акті перевірки податковим органом зазначено, що у позивача відсутні накладні на походження товару та підтверджуючі факт оплати товару розрахункові документи за 2012-2013 роки на суму 20376,62 грн., в тому числі за 2012 рік - 10401,51 грн., за 2013 рік - 9975,11 грн. (датки №5, №7) (а.с.23, 27, т.3). Також при наявності накладних про походження товарів не надано на перевірку первинні розрахункові документи, що підтверджують факт оплати товару в 2012-2013 роках, який включено до гр.6 Книги обліку доходів та витрат, на загальну суму 297041,39 грн., в т.ч.: за 2012 рік - 104006,72 грн. (а.с.49, т.3), за 2013 рік - 193034,67 грн. (а.с.31, т.3). Таким чином, податковий орган вважає безпідставним віднесення цих сум до витрат.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 замість первинних документів, підтверджуючих факт оплати витрат надала на перевірку акти звірок з постачальниками, які, на думку відповідача, не підпадають під визначення первинних документів, та не вважаються розрахунковими документами.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування. Однак, даний перелік не містить сплачених податків, зборів (крім суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування).

Таким чином, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включити до складу своїх витрат суму сплачених податків, зборів (крім суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування).

Судом встановлено, що позивачем до складу валових витрат віднесено суми сплаченого збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності за 2012 рік на суму 2430,00 грн., за 2013 рік на суму 3751,00 грн. згідно квитанцій, зазначених в книзі обліку доходів та витрат (а.с.152-175, 179-199, т.2), а саме:

- 18.01.2012 року квитанція №38976 на суму 260,00 грн.;

- 15.03.2012 року квитанція №40081 на суму 215,00 грн.;

- 17.04.2012 року квитанція №10170161 на суму 200,00 грн.;

- 15.05.2012 року квитанція №101520021 на суму 215,00 грн.;

- 14.06.2012 року квитанція №47427 на суму 250,00 грн.;

- 10.07.2012 року квитанція №761020063 на суму 215,00 грн.;

- 15.08.2012 року квитанція №76150059 на суму 215,00 грн.;

- 17.09.2012 року квитанція №28834 на суму 215,00 грн.;

- 15.10.2012 року квитанція №397387 на суму 215,00 грн.;

- 14.11.2012 року квитанція №846345 на суму 215,00 грн.;

- 19.12.2012 року квитанція №1461862 на суму 215,00 грн.;

- 17.01.2013 року квитанція №1825422 на суму 275,00 грн.;

- 15.02.2013 року квитанція №4 на суму 229,00 грн.;

- 22.02.2013 року п/п №6 на суму 41,00 грн.;

- 15.03.2013 року п/п №11 на суму 458,00 грн.;

- 15.04.2013 року п/п №24 на суму 458,00 грн.;

- 15.05.2013 року п/п №27 на суму 458,00 грн.;

- 12.06.2013 року п/п №31 на суму 458,00 грн.;

- 08.07.2013 року квитанція №35 на суму 458,00 грн.;

- 14.10.2013 року п/п №31 на суму 458,00 грн.

Позивачем у своїй заяві від 31.03.2016 року (а.с.170, т.1) підтверджено відсутність вищезазначених квитанцій та на підтвердження надходження до бюджету збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності надано до матеріалів справи акти звірки та копії платіжних доручень (а.с.217-228, т.1).

Відповідно до п.135.2 ст.135 ПК України (чинного на момент виникнення правовідносин) доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 137.1 ст. 137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

До складу витрат можна віднести тільки суми єдиного соціального внеску, сплачені авансом протягом року.

Витрати визнаються лише в тому випадку, якщо вони фактично понесені (оплачені), а не тільки нараховані. Також, витрати відображають у момент отримання доходу, якого вони стосуються, а не в момент їх оплати.

Перевіркою також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат віднесено в 2013 році суми сплаченого 19.02.2013 року в розмірі 2310,22 грн. єдиного соціального внеску за 2012 рік (а.с.37, т.1).

В поясненні, наданому ФОП ОСОБА_1 до Світловодської ОДПІ, зазначено що до інших витрат 2013 року відноситься сума оплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 4800,76 грн., однак, як зазначив відповідач, сума єдиного внесу в розмірі 4800,76 грн. до бюджету не сплачувалась.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України встановлено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Також, перевіркою встановлено, що позивач до складу валових витрат не включала витрати на оплату оренди приміщень. Крім того, на перевірку не надані первинні документи, які підтверджували б факт оплати оренди в 2013 році, а тому підстави для включення до складу валових витрат 2013 року вартості торгових об'єктів в сумі 14400,00 грн. відсутні.

На підтвердження оренди приміщень ФОП ОСОБА_1 надані такі первинні документи:

- Рахунок на оплату №12 від 31.12.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.183, 184, т.1).

- Рахунок на оплату №11 від 30.11.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.185, 186, т.1).

- Рахунок на оплату №10 від 31.10.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.187, 188, т.1).

- Рахунок на оплату №09 від 30.09.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.189, 190, т.1).

- Рахунок на оплату №08 від 31.08.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.191, 192, т.1).

- Рахунок на оплату №07 від 31.07.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.193, 194, т.1).

- Рахунок на оплату №06 від 30.06.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.195, 196, т.1).

- Рахунок на оплату №05 від 31.05.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.197, 198, т.1).

- Рахунок на оплату №04 від 30.04.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.199,200, т.1).

- Рахунок на оплату №03 від 31.03.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.201, 202, т.1).

- Рахунок на оплату №02 від 28.02.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.203, 204, т.1).

- Рахунок на оплату №01 від 31.01.2013 року, розрахункова квитанція на суму 1200,00, в .т.ч. ПДВ - 200,00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с.205, 206, т.1).

Згідно з п.138.6 ст.138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п.138.8 ст.138 ПК України).

При цьому, витрати на придбання ліцензії та інших спеціальних дозволів, виданих державними органами для провадження господарської діяльності, не відноситься до складу операційних витрат, крім тих, вартість і строк яких відповідають ознакам, установленим для основних засобів розділом І Податкового кодексу та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів (пп. «ж» пп.138.10.6 п.138.10 ст.138 ПК України).

Згідно з пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 цього кодексу основні засоби - матеріальні активи, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Водночас ст.15 Закону №481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що оптова та роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності у них ліцензій.

Ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами - терміном на один рік із щоквартальною сплатою платежу.

При цьому ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами з терміном дії один рік не відповідають критеріям, визначеним пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу для основних засобів.

Таким чином, фізичні особи - підприємці не мають права відносити на витрати суму платежу, сплачену за придбання ліцензії з терміном дії один рік.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат за 2012-2013 рр. віднесено суму витрат понесених на придбання ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами з терміном дії один рік.

Так, згідно гр.. 10 «понесені інші витрати, пов'язані з одержанням доходу, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім тих, що обрали спрощену систему оподаткування, платником в 2012 році включено витрати на придбання ліцензії на суму 5000,00 грн., а саме:

04.01.2012 р. квитанція №34350 на суму 2000,00 грн.,

04.01.2012 р. квитанція №34430 на суму 500,00 грн.,

27.03.2012 р. квитанція №102720089 на суму 500,00 грн.,

27.03.2012 р. квитанція №112720087 на суму 2000.00 грн.,

В 2013 році включено витрати на придбання ліцензії на суму 12500,00 грн., а саме:

08.07.2013 р. квитанція №34 на суму 500,00 грн.,

08.07.2013 р. квитанція №36 на суму 500,00 грн.,

08.07.2013 р. квитанція №35 на суму 2000,00 грн.,

08.07.2013 р. квитанція №33 на суму 2000,00 грн.,

07.10.2013 р. пп №52 на суму 500,00 грн.,

07.10.2013 р. пп №50 на суму 500,00 грн.,

07.10.2013 р. пп №51 на суму 2000,00 грн.,

07.10.2013 р. пп №49 на суму 2000,00 грн.,

25.11.2013 р. пп №64 на суму 2000,00 грн.,

25.11.2013 р. пп №65 на суму 500,00 грн.

Також, позивачем до матеріалів справи додано платіжні доручення про плату за ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №33 від 08.07.2013 року на суму 2000,00 грн., №34 від 08.07.2013 року на суму 500,00 грн., №35 від 08.07.2013 року, на суму 2000,00 грн., №36 від 08.07.2013 року на суму 500,00 грн., №49 від 07.10.2013 року на суму 2000,00 грн., №50 від 07.10.2013 року на суму 500,00 грн., №51 від 07.10.2013 року на суму 2000,00 грн., №52 від 07.10.2013 року на суму 500,00 грн., №64 від 25.11.2013 року на суму 2000,00 грн., №65 від 25.11.2013 року на суму 500,00 грн. (а.с.207-216, т.1).

Ухвалою суду від 18.05.2016 року зобов'язано позивача надати до суду розшифровки валових витрат, вказаних в Книзі обліку доходів і витрат за перевіряємий період із вказанням сум, періодів, посилань на первинні документи та пояснити формування валових витрат та їх склад в декларації (а.с.35, т.3). Однак вимоги ухвали та суду в судовому засіданні виконано не було.

Ухвалою суду від 08.06.2016 року суд зобов'язував відповідача надати:

- обґрунтований розрахунок грошового зобов'язання (основного платежу та штрафних санкцій) в розрізі періодів, порушень, сум, тощо, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 24 липня 2015 року;

- обґрунтований розрахунок ЄСВ в розрізі періодів, порушень, сум, тощо, за вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 08 липня 2015 року у сумі 42028,25 грн. (а.с.19, т.4).

Однак, вимог ухвали відповідач не виконав, оскільки поданий ним розрахунок штрафних санкцій не є обґрунтованим розрахунком грошового зобов'язання (основного платежу) в розрізі періодів, порушень, сум, тощо, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 24 липня 2015 року, що витребуваний судом (а.с.2-4 т.4).

Як вбачається з податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік, ФОП ОСОБА_1 включено до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції 64547,64 грн., до інших витрат - 8076,00 грн. (а.с.148-150, т.1).

Під час перевірки, податковим органом було використано Книгу обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, з якої встановлено, що ФОП ОСОБА_1 задекларована у гр.4 додатку 5 розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи сума придбаних витрат за 2012 рік складає 64547,64 грн., що на 87599,05 грн. менша від даних Книги обліку доходів і витрат, визначених в гр.5,6. (а.с.34, т.1).

Як вбачається з податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік (уточнюючої), ФОП ОСОБА_1 включено до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції 203598,36 грн., до інших витрат - 25146,68 грн. (а.с.154-156,т.1).

Під час перевірки, податковим органом було використано Книгу обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, з якої встановлено, що ФОП ОСОБА_1 задекларована у гр.4 додатку 5 розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи сума придбаних витрат за 2013 рік складає 203598,36 грн., що на 125607,10 грн. менша від даних Книги обліку доходів і витрат, визначених в гр.5,6. (а.с.34, т.1).

В акті перевірки, податковим органом вказано, що перевіркою неможливо встановити, які саме витрати зазначені із гр.6 Книги обліку доходів не включено ФОП ОСОБА_1 до гр.4 додатку 5 розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012-2013 роки.

Не надано такого пояснення та відповідного розрахунку і позивачем в судовому засіданні.

З огляду на описане вище податковим органом суцільним порядком було перевірено первинні документи та дані Книги обліку доходів та встановлено, що сума витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей документально підтверджених та пов'язаних з отриманим доходом визначена за даними перевірки становить: за 2012 рік - 41336,44 грн., за 2013 рік - 129230,38 грн. (а.с.34, т.1). Сума понесених інших витрат, підтверджених документально та пов'язаних одержаним доходом визначена за даними перевірки становить: за 2012 рік - 1481,82 грн., за 2013 рік - 8201,11 грн. (а.с.35, т.1).

Таким чином, на думку відповідача, позивачем завищено вартість документально підтверджених витрат (інших витрат), пов'язаних з господарською діяльністю зазначених в додатку 5 розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи за період, що перевірявся на суму 23539,75 грн., в тому числі за 2012 рік - 6594,18 грн., за 2013 рік - 16945,57 грн., а витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей на суму 121118,88 грн., в тому числі за 2012 рік на суму 29805,33 грн., за 2013 рік на суму 91313,55 грн. (а.с.39, 40, т.1).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно здійснено нарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 13116,85 грн. основного платежу та 3279,21 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 08 липня 2015 року у сумі 42028,25 грн. та рішення № від 08 липня 2015 року, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 4720,00 грн., суд виходив з наступного.

Так, у ході документальної перевірки податковим органом зроблено висновок про заниження позивачем єдиного внеску, в сумі 42028,25 грн., у т.ч.:

- за 2012 рік на 10342,47 грн.,

- за 2013 рік на 31685,78 грн.,

Світловодською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області на підставі акту перевірки №226/1702/НОМЕР_1 від 08.07.2015р. винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 46748,25 грн. (42028,25 грн. + 4720,00 грн. штрафної санкції), яку позивач просить суд відкликати (а.с.97, 99, т.1).

Відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VІ" (надалі - Закон), який набрав чинності з 01.01.2011 р., визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У відповідності до ч.3 ст.7 Закону нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

У відповідності до змісту п.3 ч.11 ст.25 Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

З огляду на описане вище заниження доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, судом встановлено, що позивачем занижено єдиний внесок, нарахований з чистого доходу на суму 42028,25 грн., в тому числі за 2012 рік - 10342,47 грн., за 2013 рік - 31685,78 грн., а тому вимога, виставлена позивачу є правомірною (а.с.51,т.1).

Однак позивач при формуванні позовних вимог просить суд відкликати вимогу, а не визнати її протиправною та скасувати, що не відповідає змісту повноважень суду при вирішення спорів з приводу оскаржень рішень суб'єкта повноважень, що свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги про відкликання податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 08 липня 2015 року у сумі 42028,25 грн. задоволенню не підлягають.

Аналіз

податкового повідомлення-рішення № від 24.07.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку. фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно п. 44.3. ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно п. 44.6. ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни. визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Первинні документи , які зазначені в гр.4, гр.5, гр.6 Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування від 22 січня 2011 року № 710, як описано вище у даній постанові, надані на перевірку ФОП ОСОБА_1 не в повному обсязі.

Перелік ненаданих на перевірку документів, підтверджуючих витрати наведено у Додатках № 5 -8 до акту перевірки, що позивачем підтверджено в судовому засіданні (а.с.23-31, т.2).

Відповідачем зазначено, що в зв'язку відсутністю на момент перевірки деяких первинних документів та необхідністю їх відновлення ФОП ОСОБА_1 зверталась до Світловодської ОДПІ з заявою про продовження терміну проведення перевірки. В зв'язку з чим, було видано наказ про продовження терміну проведення документальної перевірки. Однак, позивачем первинні документи не були надані на перевірку.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 не було забезпечено зберігання первинних документів, підтверджуючих валові витрати за 2012 р., 2013 р. Даний факт не заперечувався позивачем в судовому засіданні.

В зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно застосовано штраф в розмірі 510 грн. до ФОП ОСОБА_1, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Аналіз

податкового повідомлення-рішення №001241170 від 24.07.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В акті перевірки зазначено, що позивачем порушено п.51.1 ст.51, п.176.2 ст.176 ПК України, а саме у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку не вказана сума нарахованого доходу за формою 1-ДФ за 3 квартал 2013 року, за ознакою доходу 157; в зв'язку з некоректним поданням звітності за 1 квартал 2013 року та за 4 квартал 2013 року відбулося подвоєння даних звіту.

Так, судом встановлено, що позивач не включив суми доходів, виплачених ОСОБА_2 до розрахунку за 3 квартали 2013 року по ознаці 157 за трьома квитанціями на суму 288,00 грн. (а..с.42-43 т.1).

В зв'язку з порушеннями нею подано уточнюючий розрахунок 17.03.2014 року (а.с.159-160 т.1).

Згідно підпунктів "а" та "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно з п.51.1. ст.51 ПК України податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Відповідно до п.119.2. ст.199 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020,00 гривень.

Як в позові, так і в судовому засіданні позивач не навела обґрунтування протиправності податкового повідомлення-рішення №001241170 від 24.07.2015 року. Помилок в розрахунках не заперечила, а тому позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № від 24 липня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасування висновків акту перевірки, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані позовні вимоги слідують із сформульованих перевіряючим висновків та тверджень викладених в акті податкової перевірки, які стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).

Відповідно до пункту 3 Наказу ДПАУ №984 від 22.12.2010 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно абзацу четвертого пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

З наведеного вбачається, що акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. При цьому акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів.

Крім того, висновки акту перевірки не є остаточними, оскільки платник податків вправі надати свої заперечення до відповідного акту, які можуть бути в подальшому враховані контролюючим органом під час вирішення питання про здійснення нарахування грошових зобов'язань за результатами перевірки. Висновки ж посадових осіб, зазначені в акті перевірки, є лише думкою цих осіб щодо поведінки платника податків. Питання щодо визначення грошового зобов'язання платників податків за результатами перевірок, відповідно до статті 58 Податкового кодексу України, вирішує контролюючий орган шляхом прийняття відповідного рішення, а не посадові особи, що здійснювали перевірку.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником).

Отже суд не повинен оцінювати будь-які висновки та/або твердження, викладені в актах, що складаються за результатами спірних перевірок окремо самі по собі.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

В свою чергу, висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків.

Натомість висновки, викладені в акті перевірки, не створюють жодних правових наслідків. Відповідно, акти перевірки не порушують права платників податків безвідносно до змісту таких актів, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовів щодо протиправності актів перевірки або їх висновків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 86, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду С.В. Дегтярьова