Справа № 200/545/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Київ К/800/29967/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Донця О.Є.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №221» на постанову Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 травня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі за позовом обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №221» до Дніпропетровської міської ради, треті особи - комунальне підприємство «Коменергосервіс», публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго», про визнання дій незаконними та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №221» звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи - комунальне підприємство «Коменергосервіс», публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго», про визнання незаконними дії сесії Дніпропетровської міської ради з прийняття рішення від 15.07.2009 №39/48 "Про створення КП "Коменергосервіс" ДМР" незаконними; скасування рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2009 №39/48 "Про створення КП "Коменергосервіс" ДМР".

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваного рішення, яким КП «Коменергосервіс» визнано виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачів лівобережної частини м. Дніпропетровська з 01 жовтня 2009 року та покладено на підприємство функції транспортування та постачання теплової енергії, як такого, що прийнято за відсутності передбачених законом підстав.

Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №221» із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2009 №39/48 створено КП «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради; затверджено статут КП «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, а також визначено КП «Коменергосервіс» виконавцем послуг з централізованого та гарячого водопостачання споживачів лівобережної частини міста Дніпропетровська з 01.10.2009 та покладено на підприємство функції транспортування та постачання теплової енергії.

15.03.2010 заступником директора Придніпровської ТЕС ВАТ «Дніпроенерго» на адресу голови ОК «ЖБК» № 221 направлено лист №1479/02, яким позивача поінформовано, що згідно з рішенням Господарського суду Запорізької області від 15 травня 2009 року по справі № 13/226д/09 визнано договір №3056 від 02 грудня 2008 року на поставку теплової енергії у вигляді гарячої води не укладеним. Також у листі повідомлялося, що з 01.11.2009 виконавцем послуг з теплопостачання Лівобережної частини м. Дніпропетровська є КП «Коменергосервіс».

Вказуючи на протиправність рішення від 15.07.2009 №39/48, обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №221» звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності оскаржуваного рішення як такого, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 30 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільської, селищної, міської ради належать питання створення, ліквідації, реорганізації та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 1.1 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 №60 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до Порядку органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків визначаються виконавці таких житлово-комунальних послуг, зокрема, з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення.

Пунктами 1.3, 1.4 вказаного Порядку встановлено, що виконавцем житлово-комунальних послуг, визначених у пункті 1.1 Порядку, може бути суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених у частині другій статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржуваним рішенням створено комунальне підприємство та визначено його виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій в частині правомірності оскаржуваного рішення як такого, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, у зв'язку з чим вказує на обґрунтованість позиції судів попередніх інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Той факт, що прийняття рішення від 15.07.2009 №39/48 впливає на права та інтереси позивача як сторони договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 02.12.2008 №3056, укладеного з виконавцем послуг по теплопостачанню ВАТ "Дніпроенерго", не впливає на правомірність оскаржуваного рішення.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №221» відхилити, а постанову Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 травня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: