Справа № 2а/2470/1313/11
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2011-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2011 р. м. Чернівці Справа № 2а/2470/1313/11

11:30

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

при секретарі судового засідання Самокішин М.І.;

з участю:

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

01 червня 2011 року ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації (далі-відповідач) в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо відмови зняти з обліку в органах соціального захисту населення автомобіль марки Фольксваген Пассат, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобов'язати вчинити певні дії та видати документи, які надають право зняти з обліку транспортний засіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 12 квітня 2011 року він звернувся з заявою до відповідача у якій просив зняти з обліку в органах соціального захисту населення автомобіль марки Фольксваген Пассат, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі-автомобіль), видати відповідний наказ та довідку позивачу для предявлення її у МРЕВ ДАІ УМВС України в Чернівецькій області про зняття з обліку вказаного автомобіля.

26 квітня 2011 року відповідач листом №1647 відмовив позивачу в наданні дозволу на здійснення перереєстрації на власне імя автомобіля, яким був безплатно забезпечений померлий член родини позивача інвалід ВВВ ІІ групи ОСОБА_4

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2011 року та ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 06 квітня 2011 року по справі №2а-143/11 р. було встановлено, що згідно пункту 37 Постанови КМ України «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» №999 від 08 вересня 1997 року після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сімї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Позивач вважає, що він як член сімї, після смерті ОСОБА_4 мав право перереєструвати автомобіль на своє імя за умови зняття його з обліку відповідачем та надання ним довідки.

Вважає, що бездіяльність відповідача, а саме відмова у знятті з обліку в органах соціального захисту населення автомобіля порушують його права, оскільки зазначеними вище судовими рішеннями встановлено, що до правовідносин, які склались між сторонами слід застосовувати Постанову КМ України «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» №999 в редакції 08 вересня 1997 року, а також згідно п.42 Порядку даний автомобіль був виданий безоплатно.

Відповідачем подані заперечення проти позову, відповідно до яких вважає, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними та такі, які не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Вважає, що позивач відповідно до п.26 Постанови КМ України від 08 вересня 1997 року «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» та п.20 аналогічної Постанови від 19 липня 2006 року та наказу Головного управління мав право лише керувати автомобілем під час життя набувача автомобіля, як гуманітарної допомоги ОСОБА_4, а після смерті останнього він втратив таке право.

Відповідно до абз.2 п.37 Порядку №999 від 08 вересня 1997 року законних підстав для перереєстрації автомобіля на імя ОСОБА_3 не має, оскільки останній за життя ОСОБА_4 мав право лише керувати автомобілем в інтересах інваліда ВВВ ІІ групи ОСОБА_4, який не був власником зазначеного автомобіля.

Головне управління праці та соціального захисту населення Чернівецької облдержадміністрації як субєкт владних повноважень, відмовляючи ОСОБА_3 в надані довідки про зняття з обліку автомобіля діяло на підставі, в межах та в спосіб передбачений нормами чинного законодавства і не мало права видати позивачу зазначену довідку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача позов не визнав посилаючись на обставини викладені в запереченні.

Судом дослідженні письмові докази надані сторонами.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази надані сторонами та перевіривши матеріали адміністративної справи суд приходить до висновку, що в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

28.03.2005 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про забезпечення його в якості гуманітарної допомоги автомобілем, який передається в користування, без права продажу, дарування чи передачі такого транспортного засобу іншій особі (а.с.62).

08.06.2005 року громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_6 в якості гуманітарної допомоги надав Головному управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для інваліда ВВВ ІІ групи ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 автомобіль марки Фольксваген Пассат, ідентифікаційний номер машини WVWZZZ3BZWP098589 (а.с.54).

16.08.2005 року наказом відповідача за №116 згідно медичних показань, відповідно до п.42 внесеного до «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року №999 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року №128 «Про внесення змін до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» на виконання рішень Комісії з питань гуманітарної допомоги від 21.07.2005 року №26/ГД-10647 та рішення колегії Головного управління ОСОБА_4 забезпечено автомобілем Фольксваген Пассат (а.с. 36).

19.08.2005 року головним управлінням праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації видано довідку про те, що автомобілем марки Фольксваген Пассат має право керувати ОСОБА_3, без права продажу, дарування або передачі іншій особі (а.с. 32).

19.08.2005 року ОСОБА_4 підписав зобовязання про те, що він отримав автомобіль Фольксваген Пассат без права продажу, дарування, передачі або успадкування іншою особою (а.с.57).

19.11.2005 року ОСОБА_4 зареєстровано автомобіль марки Фольксваген Пассат, ідентифікаційний номер машини WVWZZZ3BZWP098589, обєм двигуна 1595 кубічних сантиметрів на власне імя та отримано державний реєстраційний номер транспортного засобу СЕ7690АС (а.с.49).

06.10.2007 року ОСОБА_4 помер (а.с. 50).

11.04. 2011 року позивач, як родич померлого інваліда, з яким останній проживав на час смерті звернувся до відповідача із заявою про зняття з обліку автомобіля, його безоплатну передачу та надання йому дозволу на реєстрацію автомобіля на власне імя (а.с.8).

26.04.2011 року відповідачем відмовлено позивачу у безоплатній передачі автомобіля та наданні дозволу на реєстрацію автомобіля на власне імя (а.с.9).

Згідно довідки Лужанської селищної ради від 04.08.2011 року - в житловому будинку, що розташований в смт. Лужани по вул. Заводській, 3 станом на 25.05.2005 року були зареєстровані ОСОБА_4; ОСОБА_7; ОСОБА_3 та станом на 06.10.2007 року були зареєстровані: ОСОБА_7; ОСОБА_3М.(а.с.52-53).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу», отримувачі гуманітарної допомоги, є такі юридичні особи, яких зареєстровано в установленому Кабінетом Міністрів України порядку в Єдиному реєстрі отримувачів гуманітарної допомоги.

У відповідності до частини 8 статті 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», визначені основи соціальної захищеності інвалідів в Україні порядок та умови забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України за №128 від 07.02.2001 року постанову Кабінету Міністрів України за №999 від 08.09.1997 року, якою затверджено Порядок забезпечення інвалідів автомобілями доповнено розділом 42, згідно якого передбачалась можливість надання інвалідам автомобілів, отриманих як гуманітарна допомога, і у відповідності до якого 16.08.2005 року інваліда ОСОБА_4 забезпечено автомобілем.

Постановою Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року затверджено Порядок забезпечення інвалідів автомобілями в новій редакції, а постанова за №999 від 08.09.1997 року визнана такою, що втратила чинність.

Вирішуючи питання набуття позивачем права на безкоштовну передачу автомобіля у власність, права на його реєстрацію на власне імя, та у відповідності до пункту 9 частини першої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи норму права, яку належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з принципу права закріпленого у частині першій статті 58 Конституції України, згідно якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Аналогічний принцип закріплений в статті 5 Цивільного кодексу України.

При цьому суд, виходячи з офіційного тлумачення положень Конституції України, наданого Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за № 1-рп/99 від 09.02.1999 року, дію нормативно-правового акта в часі розуміє так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як наслідок суд вказує на те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення постанови Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року, оскільки правовідносини з приводу виникнення у позивача права на реєстрацію автомобіля на власне імя, передання йому такого автомобіля виникли тільки після смерті забезпеченого автомобілем ОСОБА_4, тобто 06.10.2007, на момент настання якої діяла постанова Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року, а постанова Кабінету Міністрів України за №999 від 08.09.1997 року втратила чинність.

Згідно з абзацом 3 пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин то в редакції, що діяла на момент їх виникнення автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку.

У відповідності до абзацу 7 пункту 41 цього ж Порядку після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому пятому пункту 16 цього Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

У відповідності до абзацу першого пункту 16 вказаного Порядку після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сімї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Абзацами 2-5 пункту 16 цього Порядку встановлене право на залишення у користуванні сімї померлого інваліда автомобіля, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, якщо в ній є інвалід і не регулюють спірних правовідносин.

Також до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 11-1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» (в редакції закону від 15.12.2009 року, що набрала чинності 31.12.2009 року), у відповідності частини другої якої після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через органи праці та соціального захисту населення і користувався менше 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сімї за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. Якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше 10 років, за бажанням членів його сімї автомобіль може бути переданий у їх власність безкоштовно.

Враховуючи вищевказані положення норм права, а також те, що отриманим як гуманітарна допомога автомобілем інвалід ОСОБА_4 користувався менше десяти років (з 19.11.2005 року до 06.10.2007 року), то суд приходить до висновку, що позивач як член сімї померлого інваліда права на безкоштовне отримання у власність та реєстрацію на своє імя автомобіля марки Фольксваген Пассат, реєстраційний номер НОМЕР_1 не набув.

Як наслідок суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог про визнання протиправною відмови у наданні дозволу на перереєстрацію транспортного засобу та зобовязання надати дозвіл на проведення такої реєстрації транспортного засобу на власне імя. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

Слід також зазначити, що посилання позивача на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 06 квітня 2011 року по справі №2а-143/11 р є безпідставними, оскільки ці рішення не мають значення преюдиціальних в розгляді зазначеного адміністративного позову. У вказаних рішеннях судом дана правова оцінка виключно правовідносинам, які склались між позивачем та відповідачем стосовно витребування автомобіля і його передачі Головному управлінню праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації. При цьому не встановлювалось право власності на транспортний засіб, що могло б послужити підставою для подальшої його перереєстрації, чи без такої.

Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В ході судового розгляду відповідачем доведено правомірність своїх дій та повністю спростовано доводи позивача.

Оскільки рішення ухвалене на користь сторони суб'єкта владних повноважень, судові витрати позивача (державне мито в розмірі 3,40 грн.) не підлягають відшкодуванню. Витрати пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз під час розгляду справи -відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 70-72 76, 79, 86, 94, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі складена 09 вересня 2011 року

Суддя О.В. Боднарюк