Справа № 826/20679/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 червня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та постановити нову постанову, про повне задоволення позову. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відмова Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області в нарахуванні та виплаті йому вихідної допомоги в розмірі 10 розмірів заробітної плати за останньою посадою у зв'язку з відставкою позивача з посади судді є незаконною, а норми ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на момент подачі ОСОБА_2 заяви про відставку були чинні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Згідно п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 11 квітня 1976 року по 04 серпня 2015 року обіймав посаду судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки.

21 березня 2014 року ОСОБА_4 до Вищої ради юстиції України подано заяву про звільнення його з посади судді у зв'язку з відставкою.

Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року №636-VІІІ «Про звільнення суддів» відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України ОСОБА_2 звільнено з посади судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Позивач звернувся до начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області із заявою від 12 серпня 2015 року, в якій просив, зокрема, нарахувати йому вихідну допомогу у зв'язку із відставкою з посади судді, як це передбачено ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 14 серпня 2015 року №01-14/4009/15-вих. позивача повідомлено, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» наразі не передбачено вихідну допомогу у зв'язку з відставкою з посади судді.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, а Законом України від 27 березня 2014 року №1166 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав законної сили з 01 квітня 2014 року, виключено ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час подання заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 6 ст.111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Разом з тим, статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час подання заяви про відставку) передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

З 01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року, згідно якого виключено ст.136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №1-2/2013, на яке посилається позивач, ухвалено раніше ніж набрав чинності Закон України від 27 березня 2014 року №1166 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», а тому його висновки не розповсюджуються на положення вказаного Закону.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2015 року у справі №826/4136/15 (К/800/34687/15).

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення ст.136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, у цьому випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Станом на 16 липня 2015 року (дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача) Закон України «Про судоустрій і статус суддів» діяв в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» і також не передбачав виплату вихідної допомоги при звільненні судді.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим, парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Аналізуючи норми чинного законодавства та приймаючи до уваги обставини даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та виплати позивачу у зв'язку з виходом у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на час звільнення ОСОБА_2 вказана допомога не була передбачена чинним законодавством України.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2016 року у справі №806/2442/15 (№К/800/51838/15), від 15 березня 2016 року у справі №820/9034/15 (№К/800/49608/15), від 12 липня 2016 у справі №823/5238/15 (К/800/12620/16).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання незаконними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги судді у відставці та стягнення такої допомоги, а тому і не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, як похідні від наявності права на отримання такої допомоги.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 08 серпня 2016 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.