Справа № 804/568/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 р. Справа № 804/568/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень - рішень, -
28 січня 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» (далі ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль», позивач) до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі Дніпродзержинська ОДПІ, податковий орган, відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.01.2016: № НОМЕР_1 (форми «Ш»), № НОМЕР_2 ( форми «Ш»).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 відкрито провадження у справі № 804/568/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.02.2016 р. на 14:00.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові. Надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача заперечив проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своїх доводів посилався на письмові заперечення від 26.02.2016 за вих. № б/н, в яких зазначив, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» є безпідставними з урахуванням тієї обставини, що згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів кредиторів за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. Щодо зобовязань поточних кредиторів, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство під час судових процедур, правила мораторію не застосовуються. Відповідач наполягав на тому, що при погашенні узгоджених податкових зобовязань, задекларованих ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» у податковій звітності з податку на прибуток, з порушенням правил сплати, такий платник притягується до відповідальності у вигляді штрафів відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. При цьому, обставини, які зумовили застосування штрафу, передбаченого п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, виникають в силу самого факту погашення грошового зобовязання з простроченням строків, передбачених Податковим кодексом України. З урахуванням наведеного, позивачу цілком обґрунтовано нараховані штрафні санкції на загальну суму 4767484,02грн. за затримку більше 30 календарних днів сплати суми грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 16618228,85 грн. та за затримку до 30 календарних днів сплати суми грошового зобовязання в розмірі 14438382,50 грн. У звязку з чим, оскаржені податкові повідомлення-рішення є правомірними, підстави для задоволення позову відсутні. Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про розгляду справи в порядку письмового провадження.
Положеннями ч. 4 ст. 122 КАС України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Позивач взятий на податковий облік 18.10.1991 за №69; перебуває на податковому обліку в Дніпродзержинській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Судом встановлено, що 05 січня 2016 року керуючись пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1.1 п. 75.1 ст.75, ст.76 Податкового кодексу України Дніпродзержинською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку платника податку на прибуток ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль», код 00130820, з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкових зобовязань з податку на прибуток по деклараціям за 2012, 2013 та 2014 рр. За результатами перевірки складено акт від 05.01.2016 р. №6/4/04-03-15-03-36/00130820.
Згідно з висновками означеного акта від 05.01.2016 №6/4/04-03-15-03-36/00130820 перевіркою встановлено порушення п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасності сплати податку на прибуток (а.с.9).
З аналізу акта камеральної перевірки встановлено, що відповідачем під час перевірки досліджувалися наступні декларації:
- № НОМЕР_3 від 01.04.2015 р. (уточнююча) за звітний 2012 р.;
- № НОМЕР_4 від 03.03.2014 р. та № НОМЕР_5 від 01.04.2015 р. (уточнююча) за звітний 2013 р.;
- № НОМЕР_6 від 27.02.2015 р. та № НОМЕР_7 від 01.04.2015 (уточнююча) за звітний 2014р.;
- № НОМЕР_8 від 06.11.2015 р. за ІІІ квартал 2015р.;
- рішення суду про розстрочення (відстрочення) №2 від 27.03.2015 р.
У розрахунку штрафних санкцій до акта перевірки ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» код 00130820 (додаток 1), перевіряючі вказали дату сплати задекларованих зобовязань за наведеними деклараціями та кількість днів затримки із зазначенням % ставки розміру штрафу (а.с.10-12).
Не погодившись з висновками акта від 05.01.2016 №6/4/04-03-15-03-36/00130820, позивач звернувся до Дніпродзержинської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області із запереченнями на акт за вих. №94/7 від 15.01.2016 р. (а.с.13).
На підставі акта від 05.01.2016 №6/4/04-03-15-03-36/00130820 за порушення граничного строку сплати суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, та на підставі ст. 126 Податкового кодексу України відповідачем 21.01.2016 прийняті:
Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.
Згідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п.п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України (далі ПК України), податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобовязання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
За правилами ст. 57 ПК України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковим боргом вважається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
За правилами п. 1.3. ст. 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Частинами 1, 2 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції, чинній на момент винесення оскаржених рішень, встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна
Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII зазначено імперативну норму, а саме протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;
- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобовязання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Частиною 5 ст. 19 Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII встановлено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобовязують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
А відтак, з 17 грудня 2015 року введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Законодавець чітко визначив, що період дії мораторію забороняється, зокрема, нараховувати неустойку (штраф, пеню), інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Отже, з 17.12.2015 зупинено виконання ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» як боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.
А відтак, такі зобовязання позивача є конкурсною заборгованістю, а не поточною, як помилково вважає відповідач. Нарахування штрафних санкцій на конкурсну заборгованість в період дії мораторію заборонено Законом.
Відповідну правову позицію висловив Верховний суд України постанові від 26.02.2013 у справі №21-34а13: «Нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобовязаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону № 2343-XII лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури...».
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України також у постановах від 04.07.2011р., 07.05.2012 р., 11.06.2012 р. та від 01.10.2012 р. (справи №№ 21-144а11, 21-289а11, 21-179а12 та 21-298а12 відповідно).
При цьому, посилання відповідача на положення ст. 126 Податкового кодексу України не враховуються судом, оскільки у спірний період позивач перебував у спеціальному стані у процесі банкрутства, дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство (ч.7 ст. 19 Закону №2343).
Таким чином, Дніпродзержинською ОДПІ неправомірно нараховані штрафні санкції на підставі висновків акта перевірки від 05.01.2016 №6/4/04-03-36/00130820 щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкових зобовязань з податку на прибуток по деклараціям за 2012, 2013 та 2014 рр., строк сплати яких настав до введення мораторію.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 8, 10, 11, 69, 71, 86, 94, 158 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 21.01.2016 № НОМЕР_1 (форми «Ш»).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 21.01.2016 № НОМЕР_2 (форми «Ш»).
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1