Справа № 812/2510/14
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Каюда А.М.
Суддя-доповідач - Гаврищук Тетяна Григорівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року справа №812/2510/14

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганської митниці Державної фіскальної служби на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року по справі №812/2510/14 (головуючий І інстанції Каюда А.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» до Луганської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про визнання митної вартості товарів №702020001/2013/000743/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації №702020001/2013/000162, повернення надмірно сплаченого ПДВ, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Луганської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про визнання митної вартості товарів №702020001/2013/000743/2 від 10.10.2013 року; скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №702020001/2013/000162; повернення надмірно сплачене ПДВ у сумі 17 660,85 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року адміністративний позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення про визначення митної вартості товарів №702020001/2013/000743/2 від 10.10.2013 року; скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №702020001/2013/000162; повернуто на користь позивача надмірно сплачений податок на додану вартість в сумі 17 660,85 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було прийнято спірні рішення, оскільки позивачем під час митного оформлення на вимогу митного органу не було надано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару. Крім того, відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно було прийнято рішення в частині повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість в сумі 17 660,85 грн. Суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не в праві підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Відповідачем на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду надіслано клопотання про розгляд адміністративної справи без участі представника митниці.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що між позивачем та компанією "Сибуглемет Импекс Лимитед" (Кипр) було укладено зовнішньоекономічний контракт від 31 липня 2013 року №SJ-АК-01/2013, в межах якого позивачем на митну територіюУкраїни у жовтні 2013 року на умовах DAP станція Комунарськ (ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено вантаж: вугільний концентрат марки «КС».

Відповідно до додатку №5 до цього контракту сторони узгодили ціну товару 127 доларів за тону, умови поставки DAP станція Комунарськ (ІНКОТЕРМС 2010), виробник ОАО "ОФ Междуреченская", строк відвантаження вересень 2013, строк поставки вересень-жовтень 2013 року, якісні показники, фракція 0-150 мм, максимальні показники зольності 10,0, вологості 9,5, сірка 0,5 і т.д. .

При митному оформленні товару позивачем була заповнена та подана митна декларація від 10.10.2013р. №702020001/2013/010085, в якій позивачем була заявлена митна вартість товару, визначена ним самостійно за ціною контракту в розмірі - 127 доларів США за тону (графа22/графа35).

Разом з митною декларацією позивач надав митному органу: контракт з додатком №5, інвойси від 17.09.2013 №226-13, 227-13, 235-13, експортна декларація країни походження із визначенням ціни на рівні 126 доларів США за тону (графа 22/графа 35), рахунок-фактура, лист Укрпромзовнішекспертизавід 27.09.2013, в якому зазначено про встановлення середньої ціни на вугільний концентрат марки "КС" на умовах поставки DAP на рівні 122-130,50 доларів США за тону, ліцензія на імпортвугілля, у тому числі і вугільного концентрату марки "КС" за ціною 127 доларів США за тону, договір укладений між ОАО "Сибуглемет" та Компанією "Сибуглемет Импекс Лимитед" з додатками №1 від 18.07.2013 та №3 від 22.08.2013 відповідно до яких ОАО "Сибуглемет" як продавець зобов'язується поставити на умовах DAP станція Комунарськ вантажоотримувач ПАТ "Алчевськкокс" вугільний концентрат "КС" за ціною 126 доларів США за тону, сертифікати якості вугілля, складені на станції відправлення Кийзак Західно-Сибирська залізниця.

Митний орган, керуючись частинами 2, 3 статті 53 та статтею 54 МКУ, враховуючи спрацювання профілю ризику АСАУР 105-2 - обов'язкова (можливе заниження митної вартості, здійснити порівняння з ідентичними та подібними товарами) та 106-2 (витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів) у зв'язку з тим, що надані документи не містять всіх необхідних відомостей для підтвердження митної вартості товарів (відповідно до сертифіката якості товару відсутній розрахунок ціни із урахуванням якості, декларантом не надано документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів), запропонувала позивачу додатково надати: 1) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором, 2) виписку - з бухгалтерської документації; 3) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, 4) інші додаткові наявні документи за власним бажанням відповідно до положень частини 6 статті 53 МКУ: також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

На вимогу митного органу позивачем було надано лист від 10.10.2013 р.№003-2447/1, в якому зазначив, що відповідно до умов договору платежі третім особам на користь продавця не передбачені, відповідно надати такі рахунки неможливо, згідно відповіді виробника ОАО "ОФ Междуреченская" підприємство не має прайс-листів, прейскурантів, ціна формується індивідуально залежно від динаміки ринку і т.д., відповідно до контракту поставка здійснюється на умовах DAP станція Комунарськ, відповідно декларант не має документів щодо вартості перевезення оцінюваних товарів. До цього листа позивачем додатково було надано витяг з журналу Металл Експерт №37 (217) від 16.09.2013 щодо поточних цін на ринку вугілля.

Луганською митницею 10.10.2013 р. прийняте рішення №702020001/2013/000743/2 до ВМД №702020001/2013/010085 про коригування митної вартості товару, в якому зазначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) до товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою для її обчислення. В даному випадку документально не підтверджено включення витрат на транспортування вантажу як однієї із складових митної вартості, що передбачено частиною 2 статті 53 МКУ.

З урахуванням зазначеного застосування заявленого декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються неможливо. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до статті 59 МКУ неможливо застосувати у зв'язку з відсутністю відповідної інформації у митного органу та ненадання декларантом відповідної інформації. Вартість товарів визначено відповідно до статті 60 МКУ за ціною договору щодо подібних товарів у відповідності до раніше проведеного митного оформлення "Вугілля кам'яне бітумінозне коксівне марки "КС" на однакових умовах поставки із розрахунку 136 доларів США за тону (ВМД від 14.08.2013 №702020001/.

Митний орган 10.10.2013 року, карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №702020001/2013/00162, відмовив позивачеві в митному оформленні товару з причин: в рамках положень п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України декларантом не подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості; проведення митної оцінки (рішення про визначення митної вартості №702020001/2013/000743/2).

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів 10.10.2013р. позивачем було подано ВМД №702020001/2013/010117 із визначенням митної вартості виходячи з ціни 136 доларів США за тону .

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України за явлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані на підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені Митним кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що в спірних правовідносинах, позивачем для митного оформлення було надано всі документи, передбачені ч. 2 ст.53 Митного кодексу України, та на вимогу митного органу додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МКУ транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, додаються до митної декларації, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка товару за спірною митною декларацією здійснювалася на умовах DAP станція Комунарськ. Згідно правил ІНКОТЕРМС 2010 при поставці товару на умовах DАР продавець зобов'язаний забезпечити перевезення товару до погодженого сторонами місця, не розвантажуючи товар з транспортного засобу у такому місці. При цьому продавець зобов'язаний поставити товар шляхом надання його в розпорядження покупця на прибулому транспортному засобі, готовому до розвантаження в узгодженому пункті, якщо такий є в пойменованому місці призначення в узгоджену дату або період. В даному випадку - це станція Комунарськ. Продавець несе всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до цього місця на імпорт.

Таким чином, витрати на транспортування повністю включені до ціни контракту і у митного органу були відсутні підстави для витребування від позивача додаткових документів.

Крім того, витребувані митним органом додаткові документи не впливають на числові значення заявленої позивачем митної вартості, яка в даному випадку визначена за ціною контракту, відповідно до умов якого всі транспортні витрати включені в ціну товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, під час оформлення позивачем товару за ВМД №702020001/2013/010085 від 10.10.2013 спрацювала система АСАУР та було згенеровано митну формальність "105-2 - Контроль правильності визначення митної вартості товарів" Завдання "Можливе заниження митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості, звернувши увагу на вартість ідентичних або подібних товарів".

Митним органом було взято за основу для визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних товарів відомості декларації позивача від 14.08.2013р. №702020001/2013/007935 за ціною 136 доларів США за тону.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що сама по собі обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другим методом визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованій системі аналізу та управління ризиками.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позов в частині визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості товарів №702020001/2013/000743/2 від 10.10.2013 року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на вимогу митного органу позивачем додатково було надано лист від 10.10.2013 р.№003-2447/1, в якому зазначив, що відповідно до умов договору платежі третім особам на користь продавця не передбачені, відповідно надати такі рахунки неможливо, згідно відповіді виробника ОАО "ОФ Междуреченская" підприємство не має прайс-листів, прейскурантів, ціна формується індивідуально залежно від динаміки ринку і т.д., відповідно до контракту поставка здійснюється на умовах DAP станція Комунарськ, відповідно декларант не має документів щодо вартості перевезення оцінюваних товарів. До цього листа позивачем додатково було надано витяг з журналу Металл Експерт №37 (217) від 16.09.2013 щодо поточних цін на ринку вугілля. Поставка товару за спірною митною декларацією здійснювалася на умовах DAP станція Комунарськ (ІНКОТЕРМС 2010), за яким витрати на транспортування повністю включені до ціни контракту. Тобто, позивачем для митного оформлення було надано всі документи, передбачені ч. 2 ст.53 Митного кодексу України, та на вимогу митного органу додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції безпідставно було прийнято рішення про повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість в сумі 17 660,85 грн. виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

За приписами п.43.1 ст.43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затв. наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 N 787, зареєстр. в Міністерстві юстиції України25 вересня 2013 р. за N 1650/24182.

В матеріалах справи відсутні докази, що засвідчують звернення позивача з відповідною заявою про повернення надміру сплаченого податку на додану вартість.

Крім того, за правилами статті 54 Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. У разі виникнення у митного органу сумніву щодо правильності визначення декларантом митної вартості, він своїм рішенням має право зобов'язати останнього визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Аналіз положень статей 54, 57 Митного кодексу України дає підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 17.12.2013р. по справі №21-439а13.

Згідно із частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для часткового скасування постанови та прийняття нової постанови.

Керуючись статтями 24, 99-100, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганської митниці Державної фіскальної службина постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року по справі №812/2510/14 - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року по справі №812/2510/14 - скасувати в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» до Луганської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про повернення з Державного Бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» надмірно сплаченого податку на додану вартість в сумі 17 660,85 грн.

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» до Луганської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про повернення з Державного Бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» надмірно сплаченого податку на додану вартість в сумі 17 660,85 грн. - відмовити.

В інший частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року по справі №812/2510/14 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А.Блохін

М.Г.Сухарьок