Справа № 815/729/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/729/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Музики І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання неправомірними дії щодо не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, зобов'язання включити до Реєстру акцептованих вимог

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» (Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ФГВФО), за результатом якого позивач просить: визнати неправомірними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не включення до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» вимог ОСОБА_1 щодо повернення залишку вкладу за договором № 590015995 від 07.08.2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту), укладеним між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 в сумі 198 700 грн. 37 коп.; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Імексбанк» вимоги ОСОБА_1 щодо повернення залишку вкладу за договором № 5 від 07.08.2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу ( депозиту), укладеним між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 в сумі 198 700 грн. 37 коп. та віднести її вимоги до відповідної черги в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступними доводами.

07 серпня 2014 року між позивачем та ПАТ «Імексбанк» було укладено Договір № 5 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до умов вказаного договору позивачем було розміщено в ПАТ «Імексбанк» грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 25 076 доларів 14 центів США на строк до 10.09.2015 року зі сплатою 11% річних, виплата відсотків щомісячно.

Рішенням Правління НБУ від 26.01.2015 року вказаний банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

На виконання вимог ст.34 розділу VII ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закон) виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення від 26.01.2015 року № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк», згідно з яким у зазначеному банку з 27.01.2015 року по 26.04.2015 року (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 26.03.2015 року затверджено План врегулювання неплатоспроможного банку АТ «Імексбанк» шляхом ліквідації банку з відшкодуванням ФГВФО коштів за вкладами фізичних осіб.

23.04.2015 року виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення № 84 про продовження строків тимчасової адміністрації до 26.05.2015 року включно.

Рішенням НБУ від 21.05.2015 року відкликано банківську ліцензію.

27.05.2015 року, згідно рішення виконавчої дирекції ФГВФО, розпочато ліквідаційну процедуру банку.

Позивачем через банк-агент ПАТ «Південний» отримано частку вкладу в розмірі 200 000 грн.

У липні 2015 року позивач звернулася до відповідача ФГВФО з заявою про виплату решти вкладу, проте отримала лист від 03.09.2015 про відмову у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 протягом 30 днів з дати опублікування відомостей про ліквідацію в газеті "Урядовий кур'єр"не звернулась до відповідача з відповідною заявою про включення її в реєстр кредиторів, тому відповідний спір має бути вирішений в судовому порядку.

14.09.2015 року виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 214 від 14.09.2015 року про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Імексбанк».

Позивач вважає дії відповідачів щодо невключення її до вказаного реєстру протиправними, оскільки нею було отримано частку вкладу у сумі 200 000 грн., а розмір її вимог до банку відповідачам був відомий.

01.08.2016 року, через канцелярію суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження. Представник позивача, позов підтримує у повному обсязі.

Від відповідачів, Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» та ФГВФО надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки позивач у встановлений Законом строк не звернулася до Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Імексбанк» з кредиторськими вимогами. Крім того, від представника відповідача Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк», надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача,ФГВФО до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час і місце судового розгляду сповіщався належним чином.

Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, що якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника позивача та представників відповідачів у судове засідання та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно Договору № 590015995 від 07.08.2014 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року позивачем розміщено в ПАТ «Імексбанк» грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 25 076 доларів. 14 центів США на строк до 10.09.2015 року зі сплатою 11% річних, виплата відсотків щомісячно.

16.01.2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову № 16 Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії проблемних».

Виконавчою дирекцією ФГВФ 26.01.2015 року прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким у АТ «Імексбанк» з 27.01.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою ФГВФО на тимчасову адміністрацію в АТ «Імексбанк» ОСОБА_2.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №84 від 23.04.2015 року строк проведення тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» та повноваження уповноваженої особи Фонду продовжено до 26.05.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 27.05.2015 року № 105 на підставі постанови Правління НБУ від 21.05.2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ « Імексбанк» ОСОБА_2 строком на 1 рік з 27.05.2015 року по 26.05.2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 19.10.2015 року № 189 відкликано всі повноваження ліквідатора АТ «Імексбанк» у ОСОБА_2 з 20.10.2015 року та призначено уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Гаджиєва С.О.

Розмір вимог ОСОБА_1 до АТ «Імексбанк» на момент введення тимчасової адміністрації (27.01.2015 року) становив 398 700 грн. 37 коп., виходячи з офіційного курсу долару США на 27.01.2015 року - 1589,9591 грн. за 100 доларів. США.

Позивачем зазначено, що нею через банк-агент ПАТ «Південний» отримано частку вкладу в розмірі 200 000 грн.

19.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до ФГВФО із заявою, яку відповідач отримав 24.07.2015 року, в якій зазначила, що не володіє інформацією щодо іншої частини вкладу та просила повідомити про її наступні дії. Позивач у заяві вказала, що їй 80 років, з труднощами пересувається по квартирі та не має комп'ютера. Єдиним джерелом інформації є телевізор, але там жодної інформації з приводу вкладених коштів не було.

03.09.2015 року ФГВФО направлено лист № 21-036-3083/15 «Про результати розгляду звернення» на адресу позивача, згідно якого вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує 200 000 грн. задовольняються за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, у разі подання відповідної заяви кредитором до Банку протягом 30 днів з дня опублікування в газеті «Голос України» оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи ФГВФО та відшкодування коштів вкладникам АТ «Імексбанк» опубліковано в газеті «Голос України» 29.05.2015 року.

Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення зазначено строку, вважаються погашеними, крім випадків у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно ст.1060 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі по тексту - ЦК України) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Статтею 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Приписами ч. 1 ст. 26 Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 27 Закону, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як встановлено судом, позивач у встановленому порядку через банк-агент отримала гарантовану кошти у сумі 200000 грн. в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами ФГВФО.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,5 ст. 45 Закону, Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону, Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження, у тому числі, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

Приписами ч. ч. 1, 2, 3, 4, 5, 8 ст. 49. Закону, Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними

Судом встановлено, що позивач є людиною похилого віку, згідно виписки з медичної картки хворіє на ішемічну хворобу серця, атеросклероз, гіпертонічну хвороба 2 стадії, ДЕП 4 ст., консолідований перелом шийки лівого стегна, лівосторонній коксартроз з больовим синдромом та порушенням функції ходи.

Суд вважає, що у зв'язку з порушенням функції ходи, відсутністю доступу до мережі Інтернет, ОСОБА_1 не змогла вчасно ознайомитись з публікацією в газеті "Голос України" та у 30 денний строк подати відповідну заяву до банку.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що ч.ч. 1,2 ст. 8 КАС України визначено, що під час вирішення справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого права людини визнаються найвищими соціальними цінностями, вони визначають зміст і спрямованість діяльності держави; цей принцип застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа "Броньовський проти Польщі", заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

При вирішенні вказаної справи судом також враховується позиція Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії при врегулюванні спірних правовідносин.

Зокрема, ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11.09.1997 р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ст. 17-1 Конвенції, згідно з якими кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, державам-учасницям Конвенції заборонено скасовувати встановлені нею права.

Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За практикою Європейського суду з прав людини засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа "Мельник проти України", заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13).

Розглядаючи питання захисту права особи на мирне володіння майном, Європейський суд дотримується позиції, за якою "позбавлення майна згідно із другою нормою може бути виправданим тільки якщо доведена, крім іншого, наявність "інтересів суспільства" та "умов, передбачених законом". Більше того, будь-яке втручання у володіння майном повинно задовольняти принцип пропорційності. Як Суд неодноразово зазначав, повинен бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав індивіда.

Практика Європейського суду виходить із того, що встановлення державою окремих заборон щодо реалізації права власності на майно, слід розглядати як факти втручання держави в мирне володіння майном, що визначається як одне з фундаментальних прав людини. Такі факти мають аналізуватися щодо їх обґрунтованого застосування, тобто законності, доцільності та пропорційності.

Європейський суд визнав порушення ст. 1 Першого протоколу у випадках, коли держави, що є учасницями Конвенції, намагалися в окремих випадках використовувати правову казуїстику для того, щоб не виконувати зобов'язання щодо відшкодування приватним особам збитків, яких ті зазнали в результаті позбавлення майна. Держава не може в односторонньому порядку вносити поправки до контракту, який укладено з приватною особою, або припиняти його дію без виплати компенсації за втрати, котрих зазнають особи, з якими був укладений контракт. Законодавчий акт також не може скасовувати виплату, пов'язану зі зміною або припиненням контракту (Грецькі очисні заводи та СтратісАндреадіс проти Греції (1994)). Уряд, оперуючи законами, також не може відмовитися визнавати факт делікту, що мав місце стосовно групи фізичних осіб або щодо держави (Прессос Компаній Нав'єра С. С проти Бельгії (1995)).

Крім того,суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідач, ФГВФО отримав заяву позивача 24.07.2015 року про що свідчить відбиток печатки із зазначенням дати та вхідного номеру. Проте, відповідь на звернення була надана 03.09.2015 року, що перевищує місячний термін визначений для розгляду звернень громадян.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернулася із заявою до ФГВФО про роз'яснення її подальших дій щодо повернення іншої частини вкладу. Згідно Закону ОСОБА_1 повинна була звернутися із заявою до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Гаджиєв С.О., проте у зв'язку із юридичною необізнаністю позивача заява подана до ФГВФО.

В свою чергу ФГВФО не роз'яснив позивачеві, що із заявою про повернення суми вкладу, що перевищує 200000 грн., позивач має звернутися до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Імексбанк», Гаджиєву С.О., а надав відповідь з посиланням на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в якій жодних вказівок щодо подальших дій позивача щодо повернення суми вкладу не зазначено.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. Враховуючи, що позивач є власником коштів, які були нею передані банку на підставі вищевказаного Договору, та зважаючи на поважність причини пропуску строку на звернення із заявою щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов'язання саме Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Гаджиєва С.О. включити до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ " Імексбанк» вимоги ОСОБА_1 щодо повернення залишку вкладу за договором № 5 від 07.08.2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту), укладеним між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 в сумі 198 700 грн. 37 коп. та віднести її вимоги до четвертої черги. та зобов'язання

Вимога позивача щодо визнання протиправними дій ФГВФО щодо невключення до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» вимог ОСОБА_1 щодо повернення залишку вкладу за договором № 590015995 від 07.08.2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту), укладеним між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 в сумі 198 700 грн. 37 коп. задоволенню не підлягає. Оскільки реєстр акцептованих вимог формується Уповноваженою особою на підставі відповідних заяв вкладників та затверджується ФГВФО, дії щодо невключення позивача до реєстру акцептованих вимог як ФГВФО, так і Уповноваженої особи не є протиправними, так як позивачем в межах 30-денного строку відповідна заява до Уповноваженої особи не подавалась.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 128, 159-164, 167, 186, 254 КАС України , суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 Іванвни до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання неправомірними дії щодо не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, зобов'язання включити до Реєстру акцептованих вимог.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Гаджиєв С.О. включити до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Імексбанк» вимоги ОСОБА_1 щодо повернення залишку вкладу за договором № 5 від 07.08.2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту), укладеним між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 в сумі 198 700 грн. 37 коп. та віднести її вимоги до четвертої черги.

В іншій частині позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Бжассо Н.В.