Справа № 803/188/16
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Справа № 876/3920/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання: Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Апеляційного суду Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України, в якому просила зобов»язати ДСА України вжити заходи для перерахування та виплати позивачу заробітної плати відповідно до положень статей 144, 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року включно, для державних службовців шостої категорій - в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду та для службовців п»ятої категорії - в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду із коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадового окладу працівників апарату суду з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за вислугу років, тощо), посади яких віднесені до попередньої категорії посад держаних службовців, надавши бюджетні асигнування на доплату заробітної плати на рахунок Апеляційного суду Волинської області та нарахувати її; визнати неправомірними дії Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування в період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року позивачу заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу 1218,00 грн.; зобов»язати Апеляційний суд Волинської області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року на підставі абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру»), а з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно - на підставі абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») з урахуванням підвищення: посадового окладу державного службовця шостої категорії до розміру 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, надбавки за вислугу років, надбавки за постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року, щомісячної премії, які нараховуються виходячи із вказаного розміру посадового окладу, з урахуванням отриманих сум (без урахування відрахування податків та зборів) шляхом списання державних коштів з єдиного казначейського рахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона з 2003 року працює в Апеляційному суді Волинської області на посаді секретаря судових засідань, є державним службовцем 6 категорії 11 рангу, а також має вислугу понад 20 років.

Вважала, що відповідач - Апеляційний суд Волинської області при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року повинен був врахувати положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, яким внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Крім того, з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати відповідач Апеляційний суд Волинської області повинен був враховувати положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції, статтею 147 якого визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Проте, їй в період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року виплачувалася заробітна плата без врахування положень Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування секретарю судових засідань ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи із розміру посадового окладу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1218 гривень 00 копійок та за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року в сумі 1378 гривень 00 копійок; зобов»язано Апеляційний суд Волинської області провести перерахунок заробітної плати секретарю судових засідань ОСОБА_1 за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру»), та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Апеляційний суд Волинської області оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну мотивує тим, що Апеляційний суд Волинської області своїми рішеннями чи діями не здійснював заходи, спрямовані на порушення прав та законних інтересів позивача, а навпаки, у межах своїх повноважень вживав усе можливе для виплати позивачу зарплати у максимальному розмірі, з метою компенсації потенційно недоотриманого посадового окладу, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 02.07.2003 року працює в Апеляційному суді Волинської області, зокрема, з 25.12.2012 року на посаді секретаря судового засідання відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ, з 10.11.2004 року їй присвоєно одинадцятий ранг державного службовця, що підтверджується записами у трудовій книжці серії БТ-І №4559453 (а.с. 5-6). Посадовий оклад ОСОБА_1 за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1 218,00 грн., з 01.09.2015 року - 1 378,00 грн., а з 09.09.2015 року - 2 067,00 грн., що підтверджується довідкою Апеляційного суду Волинської області від 01.03.2016 року № 22 (а. с. 23), розрахунковими листами (а.с. 61-63) та штатними розписами на 2014-2015 роки (а.с. 70-72, 81-89).

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір посадового окладу позивача за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1 218,00 грн., з 01.09.2015 року по 08.09.2015 року - 1 378,00 грн., тобто, вказаний розмір посадового окладу не відповідав розмірам, визначеним абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру») та частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закону №2453-VІ), зокрема передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом 2 підпункту 1 і абзацом 3 підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII Кабінет Міністрів України зобов»язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон №192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, у статті 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов»язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин 7, 8 статті 33 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону №108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону №2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону №2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону №2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов»язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов»язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена Постановою №268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ обов»язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов»язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до Постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону №2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, ДСА України як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 липня 2016 року справа №21-1726а16, а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність дій Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування позивачу заробітної плати, виходячи із розміру посадового окладу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року та з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм не належну правову оцінку через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Волинської області задовольнити, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року у справі №803/188/16 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.08.2016 року.