Справа № 22-а/0690/868/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/868/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної держадміністрації Київської області на постанову Овруцького районного суду від 10 серпня 2009 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної держадміністрації Київської області про стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на його користь недоплачені за період з 1 вересня 2003 року по 4 червня 2008 року включно кошти, виплата яких передбачена ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначав, що є потерпілим З категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, проходив службу в батальйоні міліції з охорони зони радіоактивного забруднення ГУ УМВС в Київській області, розташованому в зоні відчуження. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, доплату до заробітної плати у вказаний період отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Овруцького районного суду від 10 серпня 2009 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної держадміністрації Київської області на користь позивача стягнуто 30069 грн. доплати до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбаченої ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 1 вересня 2003 року по 31 травня 2008 року включно. Дії відповідача визнані неправомірними.

У поданій апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що про час і місце розгляду справи він не був повідомлений судом.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус потерпілого 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, проходив службу в батальйоні міліції з охорони зони радіоактивного забруднення ГУ УМВС в Київській області, розташованому в зоні відчуження та зареєстрованому на території Іванківського району Київської області. Позивач постійно проживає у м.Овручі, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.3-13).

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обовязкового) відселення - три мінімальні заробітні плати.

Проте в порушення вимог закону позивач отримував зазначену доплату у нижчому розмірі (а.с.3).

За наведених обставин та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Оскільки установа, в якій проходив службу позивач, знаходиться на території, що обслуговується відповідачем, якому делеговані повноваження щодо виплати спірних коштів, то суд правильно вважав, що саме з останнього слід стягнути заборгованість по невиплачених позивачеві коштах.

Невиконання установою-роботодавцем обовязків, покладених на нього п.6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, не є підставою для відмови в позові.

Спосіб, у який відновлено порушені права позивача, узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими п.п.1,4 ч.2 ст.162 КАС.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо застосування судом наслідків пропущення строків звернення до суду. Тому, відповідно до ч.2 ст.100 КАС (в редакції на час ухвалення постанови) апеляційний суд не перевіряє законність оскаржуваного судового рішення в частині розміру стягнутих на користь позивача коштів.

Оскаржуване судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Оскільки апеляційним судом було зупинено виконання постанови в даній справі до розгляду апеляційної скарги, виконавче провадження слід відновити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.195-198,200,205,206,212,257 КАС України, суд ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної держадміністрації Київської області відхилити.

Постанову Овруцького районного суду від 10 серпня 2009 року залишити без змін.

Відновити виконання постанови Овруцького районного суду від 10 серпня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної держадміністрації Київської області про стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: