Справа № 823/938/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2016 року справа № 823/938/16
12 год. 10 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Попельнухи Ю.І.,

позивача ОСОБА_1 (особисто),

представник відповідача не прибув;

третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору:

представника ІНФОРМАЦІЯ_1 Янишпільського В.П. (згідно з довіреністю),

представник ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Черкаський об`єднаний міський військовий комісаріат, - про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
18.07.2016 у Черкаський окружний адміністративний суд звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) нарахувати та виплатити йому компенсацію за 45 днів невикористаної щорічної основної та 14 днів додаткової відпустки за 2015 рік.

Позов мотивовано тим, що відповідач не реагував на рапорти позивача про надання відпустки за 2015рік і після демобілізації всупереч вимогам чинного законодавства не виплатив компенсацію за цю невикористану відпустку. Тому просив задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що позивач мобілізований в особливий період, звільнений зі служби в 2016 році із-за демобілізації, не звертався з рапортами щодо надання відпустки за 2015 рік або компенсації за неї, а нормами чинного законодавства, на його думку, не передбачено компенсації за невикористану відпустку за минулі роки. Також у письмових запереченнях відповідач вказав, що в особливий період надання додаткових відпусток військовослужбовцям, як учасникам бойових дій, не передбачено. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Залучені до участі у справі треті особи письмових заперечень (пояснень) на позов не надали.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази, надавши їм оцінку з точки зору достовірності, належності, допустимості та повноти, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Суд з`ясував, що позивача мобілізовано згідно з указом Президента України від 14.01.2015, у зв`язку з чим він проходив службу у відповідача на посаді заступника начальника штабу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до даних довідок відповідача (вих.№№4545, 4546, 4547) позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 11.04.2016 №80 та відповідно до указу Президента України від 25.03.2016 №115/2016 «Про часткову мобілізацію» позивача звільнено з військової служби у запас з направленням на військовий облік до Черкаського ОМВК та виплатою грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік та одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, призваному у зв`язку з мобілізацією, в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 14 місяців служби.

У судових засіданнях сторони визнали, що позивач за 2015рік у відпустку не відбував і компенсація за це відповідачем при його звільненні не нарахована та не виплачена. Довідкою відповідача від 28.07.2016 №1891 підтверджено, що відпустка позивачу за 2015 рік тривалістю 41 доба не надавалась.

Для вирішення спору суд врахував, що спірні правовідносини регулюються Законом України від 20.12.1991 № 2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон).

На підставі ст.1-2 Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Відтак, право на одержання винагороди за працю захищається законом, зокрема Конституцією України.

Ч.1 ст.10-1 Закону встановлює, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки зі збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.

Оскільки вислуга позивача, як військовослужбовця, становить 25 років, у разі несення служби протягом повного календарного року він має право на 45 днів основної відпустки.

Суд звернув увагу, що згідно з посвідченням від 12.03.1998 серії НОМЕР_2 позивач є учасником бойових дій.

Пунктом 12 ч.1 ст.12 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено надання учасникам бойових дій додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Разом з тим, відповідно до ч.17 ст.10-1 Закону в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. Отже твердження відповідача про відсутність права на відпустки в особливий період не відповідає закону.

Абзацом третім ч.14 ст.10-1 Закону встановлено, що у рік звільнення зі служби військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Отже доводи відповідача про те, що разі невикористання основної та/або додаткової відпустки за минулі роки компенсація під час звільнення не нараховується, не відповідає вищевказаній нормі закону та не взято судом до уваги, як необгрунтовані.

Пунктом 37.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 11.06.2008 №260 (далі Інструкція), передбачено, що особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки з розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - за 30 календарних днів; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - за 35 календарних днів; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - за 40 календарних днів; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - за 45 календарних днів.

Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, відповідно до п.1.10 Інструкції виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Отже, Законом та п.1.10 Інструкцією передбачено порядок виплати компенсації за невикористану відпустку попередніх років (за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки).

Оскільки позивача мобілізовано 14.01.2015 року в першу чергу та демобілізовано в 2016році, позивач у 2015році відслужив неповний календарний рік.

Абз.2 ч.2 ст.10-1 Закону передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.

Отже пропорційно відпрацьованому в 2015 році часу з огляду на невідбуття у відпустку за цей період під час звільнення відповідач має обов`язок нарахувати та виплати позивачу компенсацію за 41 день основної відпустки та за 13 - додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Отже позовні вимоги обгрунтовані лише частково.

З огляду обов`язок державних органів, їх посадових та службових осіб згідно з абзацом другим ст.19 Конституції України діяти виключено в межах, порядку та у спосіб, що визначені законодавством, врахувавши передбачене вищевказаними нормами законодавства право позивача на отримання компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки при звільненні з військової служби, суд дійшов висновку частково задовольнити позов з урахуванням пропорційно прослуженого часу позивачем у 2015 році, а в решті - відмовити.

Керуючись ст. ст.2, 11, 94, 158 165, 254 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) компенсацію за 41 день невикористаної щорічної основної відпустки та 13 днів додаткової відпустки за 2015 рік.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, що може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного її тексту. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копію постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 10.08.2016