Справа № 448/702/16-а
Суддя: Борисенко В. В.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/702/16-а
Провадження № 2-а/448/52/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.08.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Шегинської Л.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Гавенко Б.І.,

представника відповідача - Рибяк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, третя особа - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайло Іванович, про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

08.06.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, покликаючись на те, що постановою заступника начальника Львівської митниці Міндоходів Мірошніченко М.І. від 25.05.2016 року у справі про порушення митних правил №1666/20917/16 позивача ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ст.485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків суми несплачених митних платежів, а саме 434697,75 гривень.

Вважає дану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначає, що дана постанова була винесена у відсутності позивача, в оскаржуваній постанові не зазначено обставин за яких було вчинено порушення митних правил, не зазначена дата такого порушення митних правил та дата його виявлення.

Стверджує, що пояснення, які позивач ОСОБА_1 давав заступнику начальника Львівської митниці Мірошніченко М.І. щодо продажу автомобіля марки «Хонда Акорд», реєстр.НОМЕР_1, ніби-то іншій особі за 1000гривень, ним (позивачем) були написані саме зі слів працівника митниці, котрий запевнив його (позивача) про надання саме таких пояснень в його інтересах. Однак, позивач ОСОБА_1 зазначає, що вищевказаний автомобіль він не продавав, а такий у нього був викрадений, проте із заявою до правоохоронних органів не звертався у зв'язку із незначною вартістю самого автомобіля.

Вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, за таких обставин не довів факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, яке йому інкримінується.

Вважає, що в порушення ст.61 Конституції України його було двічі притягнуто до відповідальності за одне і те ж правопорушення, що полягало у невивезенні автомобіля за межі митної території України у встановлений ст.95 МК України строк, перевищивши такий більш ніж на десять діб, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.470 МК України.

З огляду на наведене, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайло Івановича від 25.05.2016 року у справі про порушення митних правил №1666/20917/16 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Гавенко Б.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищенаведених підстав.

Представник відповідача - Львівської митниці ДФС Рибяк В.О. в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечила, покликаючись на обставини, викладені у поданих нею письмових запереченнях. Вважає, що оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, в діях ОСОБА_1 наявний склад порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, а тому просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Третя особа - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року N2 встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із критеріїв, встановлений ч.3 ст.2 КАС України для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

У ч.2 ст.11 КАС України вказується, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Судом встановлено, що 08.07.2015 року позивач ОСОБА_1 через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «Хонда Акорд» реєстр.НОМЕР_1, в митному режимі «транзит». Згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 04.04.2016року не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

04.03.2016року відносно позивача ОСОБА_1 працівником митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС було складено протокол про порушення митних правил №1259/20909/16 за ознаками порушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України. Вказаний протокол про порушення митних правил складено у зв'язку із перевищенням позивачем ОСОБА_1 строку доставки, встановленого ст.95 МК України, товару - вищевказаного автомобіля марки «Хонда Акорд» реєстр.НОМЕР_1.

Під час розгляду вказаного протоколу про порушення митних правил заступником начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І., позивачем ОСОБА_1 надано письмові пояснення від 04.04.2016року щодо причин перевищення строку доставки згаданого транспортного засобу до органу доходів та зборів, у яких останній зазначив, що не вивіз в установлений законом термін вищевказаний транспортний засіб тому, що передав такий разом із документами гр.ОСОБА_5, за що отримав від нього готівкові кошти в сумі 1000 гривень.

29.04.2016року за результатами розгляду даної справи про порушення митних правил №1259/20909/16 заступником начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. винесено постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 гривень.

Цього ж дня, 29.04.2016року державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Грушів» Львівської митниці ДФС Парамуд Ю.М. складено протокол про порушення митних правил №1666/20917/16, яким було констатовано, що гр.ОСОБА_1 порушено вимоги та обмеження, встановлені розділом V МК України (Глава 17 «Транзит»), а саме здійснено використання товарів (автомобіля марки «Хонда Акорд» реєстр.НОМЕР_1) стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку із якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України.

Сума несплачених ОСОБА_1 митних платежів відповідно до службової записки Управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС від 29.04.2016року №855/13-70-19/46-ЕП, становить 144899,25 гривень.

В подальшому, 25.05.2016року на підставі вищевказаного протоколу про порушення митних правил від 29.04.2016року заступником начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. (третьою особою у справі) винесено оскаржувану постанову в справі про порушення митних правил №1666/20917/16, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 434697,75 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

У ч.1 ст.381 МК України зазначається, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно ст.284 МК України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування: 1) ввізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування; 2) вивізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового вивезення.

Згідно п.2 ч.1 ст.292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Перш за все слід зазначити, що справа про порушення митних правил може бути заведена тільки в тому випадку, коли є достатні дані, які свідчать про наявність ознак правопорушення. Недопустимим є заведення справи про порушення митних правил на підставі припущень або відомостей про правопорушення, достовірність яких викликає сумніви. Коли порушується справа про порушення митних правил, слід також переконатися у відсутності обставин, які виключають провадження у справі. До таких обставин належать, зокрема, відсутність події та складу порушення митних правил. За наявності зазначених обставин протокол про порушення митних правил не складається. У випадках, коли провадження у справі все ж було розпочате, названі обставини є підставою для припинення провадження у справі.

Відповідно до ст. 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Даний перелік підстав для порушення справи про порушення митних правил є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про порушення митних правил №1666/20917/16 від 29.04.2016року, на підставі якого в подальшому було винесено оскаржувану постанову, був складений державним інспектором Львівської митниці ДФС лише на підставі відомостей, взятих з матеріалів іншої справи про порушення митних правил №1259/20909/16, за ознаками вчинення гр.ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а саме на підставі його (позивача) письмового пояснення від 04.04.2016 року, де він (позивач) зазначав, що нібито вищевказаний транспортний засіб передав разом із документами ОСОБА_5, за що отримав від нього готівкові кошти в сумі 1000 гривень.

При цьому, при складенні даного протоколу про порушення митних правил №1666/20917/16, позивача не було ознайомлено зі змістом ст.63 Конституції України, зокрема щодо дачі показань, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення чи іншого правопорушення, про що свідчить відсутність підпису позивача у відповідному рядку протоколу.

Стаття 63 Конституції України передбачає, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Згідно ч.1 ст.18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Крім того, відповідно до вимог ст.526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. У разі розгляду справи про порушення митних правил у суді про час та місце розгляду справи суд (суддя) повідомляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також відповідний орган доходів і зборів. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Однак, у представлених відповідачем документах відсутні дані про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду справи на 25.05.2016року (поштове повідомленням про вручення, розписка тощо). У протоколі про порушення митних правил від 29.04.2016року (один із примірників якого було вручено позивачу ОСОБА_1 під розписку) зазначено, що «Розгляд справи відбудеться 18 травня 2016 року…». Отже, з наведеного вбачається, що оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил була винесена 25.05.2016року у відсутності ОСОБА_1 і при відсутності даних про своєчасне його сповіщення про місце і час розгляду справи, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 526 МК України.

Наведені обставини свідчать про порушення права позивача на захист при розгляді даної справи та про порушення посадовими особами Львівської митниці ДФС вимог ст.ст.489, 495, 526 МК України.

Тим не менше, як вбачається з матеріалів справи та сторонами не оспорюються те, що позивач ОСОБА_1 дійсно 08.07.2015 року через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «Хонда Акорд» реєстр.НОМЕР_1, в митному режимі «транзит» і станом на 04.04.2016року та по даний час такий не вивіз.

В той же час, як стверджує в судовому засіданні позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, вищевказаний автомобіль він не продавав, а такий у нього був викрадений, проте із заявою за даним фактом він до правоохоронних органів не звертався у зв'язку із незначною вартістю цього автомобіля. Однак, відповідач його пояснень до уваги не прийняв і взагалі не провів перевірки цих обставин.

В ході розгляду даної адміністративної справи представник відповідача в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови не представив суду достатніх та належних доказів, які б спростовували вищевказані обставини, на які покликається позивач, та не надав суду доказів того, що вищевказаний транспортний засіб дійсно було продано позивачем, тобто використано з метою ухилення від сплати митних платежів, і що саме такими мотивами керувався позивач, ввозячи 08.07.2016р. на митну територію України в режимі «транзит» вищевказаний автомобіль.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Із матеріалів справи вбачається, що єдиним доказом, на підставі якого встановлено винуватість позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є протокол про порушення митних правил №1666/20917/16, складений на підставі відомостей, взятих з матеріалів іншої справи про порушення митних правил №1259/20909/16, за ознаками вчинення гр.ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а саме із наданих письмових пояснень ОСОБА_1 від 04.04.2016року як особи, що притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про порушення митних правил.

Однак, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив викладене ним у вищевказаних поясненнях (щодо продажу автомобіля), зазначивши, що такі пояснення він надавав на «прохання» працівника митниці, а докази, які б спростовували чи підтверджували обставини, на які він покликається, відповідач в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України суду не надав. Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких встановлено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України, в матеріалах справи відсутні.

При цьому слід зазначити, що протокол про порушення митних правил є основним джерелом доказів. Проте він може бути визнаний таким лише за умов: по-перше, коли протокол складений уповноваженою посадовою особою митних органів; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим ст. 494 МК України.

Відповідно до ст. 494 МК України протокол про порушення митних правил повинен містити такі дані: 1) дату і місце його складення; 2) посаду, прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка складі протокол; 3) необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності з; порушення митних правил, якщо її встановлено; 4) місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; 5) посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за так« порушення; 6) прізвища та адреси свідків, якщо вони є; 7) відомості щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу; 8) інші необхідні для вирішення справи відомості. У разі потреби в протоколі зазначаються також місце, дата і час розгляду справи про порушення митних правил.

Проте, в порушення вказаних вимог у вищевказаному протоколі про порушення митних не викладено обставин вчинення порушення митних правил, зокрема місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил. У даному протоколі міститься лише посилання на відомості із письмових поясненнях ОСОБА_1 від 04.04.2016року та констатовано, що «..гр.ОСОБА_1 порушено вимоги та обмеження, встановлені розділом V МК України (Глава 17. Транзит), а саме здійснено використання товарів (автомобіля марки «Хонда Акорд») стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку із якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів…».

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. при розгляді справи про порушення митних правил №1666/20917/16 зобов'язаний був належними чином з'ясувати факт продажу вищевказаного транспортного засобу позивачем ОСОБА_1, чи такий дійсно мав місце, час та місце вчинення правопорушення, чи дійсно такі дії були спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, відібрати більш детальні пояснення у позивача, перевірити обставини, на які вказує позивач щодо викрадення даного автомобіля, врахувати вищенаведене та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивача. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою Львівської митниці не з'ясовано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Стаття 8 Митного кодексу України визначає принципи здійснення державної митної справи. Так, відповідно до п. 3 та п.7 ч.1 цієї статті державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості, а також додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивача ОСОБА_1 та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідачем не доведені. Оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та правильної кваліфікації вчиненого правопорушення, без доведення наявності у позивача умислу на вчинення такого діяння та наявності мети, зазначеної у ст. 485 МК України, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості, передбачених п. 3 ч.1 ст.8 МК України. В порушення вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачами в ході розгляду даної справи не представлено достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, доводи позивача не спростовано. А відтак прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд вважає передчасним та необґрунтованим у зв'язку з відсутністю достатніх даних про вчинення ним правопорушення. Наведені обставини відповідно до ст.531 МК України є підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому вимоги позивача слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно визнати протиправною та скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 12, 69-71, 86, 158 - 163, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайло Івановича від 25.05.2016 року у справі про порушення митних правил №1666/20917/16 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків суми несплачених митних платежів, а саме 434697,75 гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України - потягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Борисенко

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко