Справа № 2а/0470/14433/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2016 року м. Київ К/800/27147/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2012 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 року

у справі № 2а/0470/14433/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крона»

до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона» звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2012 року у справі № 2а/0470/14433/12, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби від 20.11.2012 року № , № , № /1.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

В силу положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач - Дніпродзержинська об'єднана державна податкова інспекція Дніпропетровської області Державної податкової служби підлягає заміні її правонаступником - Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

У зв'язку із неприбуттям в судове засідання належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, ця справа розглядалася у порядку письмового провадження згідно із статтею 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки TOB «Крона» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 30.06.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 30.06.2012 року, відповідачем складено акт від 25.10.2012 року № 3608/23, яким встановлено порушення: - пп.пп. 14.1.13, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 135.1, 135.2 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, пп. 135.5.4 п. 135.4 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, п. 138.4 ст. 138, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на 1 777 813, 00 грн.; - пп. 14.1.36 ст. 14, пп.пп. 14.1.191, 14.1.202 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198 та п. 201.1 ст. 201, п. 185.1 ст. 185, пп. 196.1.12 п. 196.1 ст. 196, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 2 483 505, 00 грн.: - п. 119.2 ст. 119; абз «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб у сумі 1 377, 23 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.11.2012 року: - № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних на загальну суму 1 323 176, 00 грн., у тому числі 1 177 813, 00 грн. - за основним платежем та 145 363, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; - № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 900 099, 00 грн., у тому числі 2 483 505, 00 грн. - за основним платежем та 416 594, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Зазначені податкові повідомлення-рішення отримані ТОВ «Крона» 23.11.2012 рекомендованим листом.

Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Дніпропетровської області Державної податкової служби було надіслано лист від 29.11.2012 року, в якому повідомлено про те, що у зв'язку з електронно-технічним збоєм у комп'ютерних програмах, допущено неточність у податковому повідомленні-рішенні від 20.11.2012 року № , а саме його невідповідність розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки. На підставі чого, вищенаведене податкове повідомлення-рішення вважати недійсним та читати в такій редакції: «Податок на прибуток підприємств, , 1 923 176, 00 грн.».

У зв'язку із зазначеним, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2012 року № /1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 923 176, 00 грн., у тому числі 1 777 813, 00 грн. - за основним платежем та 145 363, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу про нереальність господарських правовідносин позивача з його контрагентами.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем безпідставно, оскільки під час судового розгляду не доведено факту допущення порушень позивачем.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на таке.

Відповідно до п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 Податкового кодексу України дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

В силу п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в перевіряємому періоді позивач мав господарські правовідносини з ТОВ «ПКФ «Нонвесттех», ТОВ «БМФ «ГРАД-СТРОЙ», ПП «Ясінь», ТОВ «Углересурс» на підставі договорів поставки (суміш екзотермічна, залізовмісна руда, вугілля).

Крім того, позивачем було укладено договори комісії, зокрема з ТОВ «ПКФ «Нонвесттех», ДП «ГОФ «Богучарська», ТОВ «Углересурс», за умовами яких ТОВ «Крона» доручило, а відповідні контрагенти зобов'язалися укласти від свого імені та за рахунок ТОВ «Крона» зовнішньоекономічні договори купівлі-продажу товару визначеного у Специфікаціях (суміш екзотермічна, залізовмісна руда, вугілля).

Додатковою угодою до одного із договорів комісії позивача з ТОВ «ПКФ «Нонвесттех» сторони домовились про те, що товар переданий на комісію згідно акта прийому-передачі від 31.05.2012 року буде знаходитися на матеріально-відповідальному зберіганні на безкоштовній основі до моменту відправлення його на експорт за адресою : м. Золочів, Харківська область, ТОВ «Прайм КТМ».

Встановлено, що виконання вказаних вище договорів поставок товару та договорів комісії підтверджується договорами, актами виконаних робіт та прийому-передачі, звітами комісіонерів, вантажно-митними деклараціями, податковими накладними, видатковими накладними, залізничними накладними, сертифікатами походження товару, сертифікатами якості товару, рахунками на оплату, рахунками-фактурами, банківськими виписками.

Під час проведення перевірки зауважень податкового органу щодо складання первинних документів не встановлено. В свою чергу, позивачем доведено наявність фізичних, технічних та технологічних можливостей ТОВ «Крона» для вчинення правочинів з іншими контрагентами, що становлять зміст господарської операції.

Відповідачем, в свою чергу, не надано достовірних доказів, якими б спростовувався рух активів у процесі здійснення вказаних господарських операцій, відсутність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій та відсутність зв'язку між фактом придбання товарів та господарською діяльністю позивача.

Посилання податкового органу на службову записку ВПМ Дніпродзержинської ОДПІ від 05.10.2012 року № 1317/07/50, відповідно до якої повідомлено про обставини, встановлені в ході оперативного відпрацювання, а саме пояснення директора ТОВ «Прайм КТМ» ОСОБА_4 щодо відсутності господарських відносин з приводу відвантаження товару з ТОВ «ПКФ Нонвесттех», а також службову записку від 10.10.2012 року № 1337/07/50-02, відповідно до якої ТОВ «ПКФ «Нонвесттех», ТОВ «Углересурс», ТОВ «ВМФ «ГРАД-СТРОЙ» та ПП «Ясінь» здійснювали нібито придбання та подальшу реалізацію ТМЦ від суб'єктів господарювання, які в дійсності викликають сумнів щодо їх реалізації та відповідності документальному оформленню, та можуть полягати в нереальності даних відображених в фінансово-господарських документах з метою прикриття незаконної діяльності, та в ухиленні від сплати податків, правомірно не прийнято судами до уваги, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання, зокрема по ланцюгу постачання.

Суд касаційної інстанції в даному випадку зазначає про персональну відповідальність кожного платника за ведення податкового обліку. Відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Таким чином, судами попередніх інстанцій, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким дана з дотриманням ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблений правильний висновок про недоведеність відповідачем, на якого в силу норми частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Замінити Дніпродзержинську об'єднану державну податкову інспекцію Дніпропетровської області Державної податкової служби правонаступником - Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Касаційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 року у справі № 2а/0470/14433/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук