Справа № 815/42/16
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/42/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, за участі третіх осіб Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Приморського відділу поліції у м. Одеса ГУНП в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,-

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, за участі третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Приморського відділу поліції у м. Одеса ГУНП в Одеській області в якому з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд:

-визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1599 о/с від 04 листопада 2015 року, в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-127576) згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) з посади слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області;

-поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року;

-зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області звільнити ОСОБА_1 з 06.11.2015 року за пунктом 64 «з» у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в поліції;

-зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області, розглянути заяву, подану ОСОБА_1 згідно п. 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» від 07.11.2015 та видати з цього приводу відповідний наказ про призначення його на рівнозначну посаду у слідчому відділі Приморського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 07.11.2015 року;

-вважати вимушеним, у зв'язку з виданням наказу № 1599 о/с від 04.11.2015 року, прогул ОСОБА_1 та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити відповідне грошове забезпечення з 10 грудня 2015 року по день фактичного поновлення на посаді;

-допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року

-визнати незаконною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108740) у не нарахуванні та невиплаті позивачу заробітної плати за період його роботи на посаді слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції у місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 07 листопада 2015 року по 09 грудня 2015 року;

-визнати незаконною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 08592268) у невиплаті позивачу одноразової грошової допомоги у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ;

-зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108740) нарахувати позивачу грошове забезпечення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року за період його роботи на посаді слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції у місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 07 листопада 2015 року по 09 грудня 2015 року;

-стягнути на користь позивача з Головного управління Національної поліції в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108740) нараховане грошове забезпечення за період його роботи на посаді слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції у місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 07 листопада 2015 року по 09 грудня 2015 року, шляхом списання коштів головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з відповідного рахунку;

-стягнути на користь позивача з Головного управління Національної поліції в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108740) заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, щодо виплати грошового забезпечення за період його роботи на посаді слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції у місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 07 листопада 2015 року по 09 грудня 2015 року;

-стягнути на користь позивача з Головного управління МВС України в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 08592268) середній заробіток, за весь час затримки по день фактичного розрахунку щодо виплати одноразової грошової допомоги

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

Наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1599 о/с від 04.11.2015 капітан міліції ОСОБА_1 слідчий слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області звільнений у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Крім того, на дату винесення вищевказаного наказу про звільнення позивач у період з 15.10.2015 року по 18.11.2015 року знаходився у черговій відпустці, згідно з наказом № 103 о/с від 02.10.2015 року.

Позивач вважає рішення про звільнення позивача є незаконним, оскільки прийнято відповідачем:

-без погодження з профспілковим органом;

-без врахування переважного права на залишення позивача на роботі в органах внутрішніх справ та без пропозиції щодо переведення на іншу роботу;

- без врахування того, що позивач є сімейною особою на утриманні якого знаходиться дружина та малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-без врахування тривалого безперервного стажу роботи позивача у Приморському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, який пропрацював у останньому з серпня місяця 2007 року;

-без попередження позивача за два місяці про звільнення.

Позивач зазначив, що 07.11.2015 року разом з усіма працівниками відділу, в якому позивач проходив службу на ім'я начальника Головного управління Національної поліції подав заяву про прийняття його на службу у поліцію, яка не була розглянута та про результати її розгляду йому не повідомлено. Також відповідач не довів, що позивач не відповідає вимогам щодо поліцейських, які визначені в Законі України «Про Національну поліцію». Про незаконність звільнення свідчить ще й той факт, що в трудовій книжці позивача не вказана стаття КЗпП України, на підставі якої його було звільнено з роботи.

Крім того, позивач вважає, що оскільки він був звільнений з лав МВС, відповідач повинен був виплатити при звільненні всі суми, що належать до обов'язкових виплат, що не було зроблено. Також посилався на те, що фактично з 07.11.2015р. по 09.12.2015р. продовжував виконувати свої посадові обов'язки на службі в поліції, розслідував кримінальні правопорушення, отримував табельну вогнепальну зброю. Однак, грошове забезпечення за цей період не отримував. А тому вважає, що відповідач, ГУ НП в Одеській області, зобов'язаний нарахувати та виплатити відповідне грошове забезпечення за цей період та середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення по день фактичного розрахунку.

Представник Головного управління Національної поліції України в Одеській області в судове засідання не з'явився. 24.03.2016 року через канцелярію суду надав письмові заперечення на адміністративний позов (том І, а.с.72-74). В обґрунтування яких зазначив, що згідно з обліками канцелярії управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області та канцелярії управління документального забезпечення ГУНП в Одеській області колишній працівник ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з рапортом (заявою), в якому висловлював бажання проходити службу в НПУ станом на 07.11.2015 року не звертався.

Отже, представник ГУ НПУ в Одеській в письмових запереченнях зазначив, що позовні вимоги безпідставні, а тому просить відмовити в задоволенні ОСОБА_1 в повному обсязі та розгляд справи проводити без його участі.

Представник ГУ МВС України в Одеській області в судове засідання не з'явився 24.03.2016 року через канцелярію суду надав письмові заперечення на адміністративний позов (том І, а.с.78-80).В обґрунтування яких представник ГУ МВС України в Одеській області зазначив, що на момент видання спірного наказу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та мав спеціальне звання капітан міліції.

Відповідно до ст..18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Так, пунктом 64 «г» вказаного положення передбачено, що особи середнього, старшого і начальницького складу звільняються зі служби в запас через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання їх на службі.

Також представник ГУ МВС України в Одеській області зазначив в запереченнях, що Закон України «Про міліцію» втрачає чинність з 07.11.2015 року. З цього дня таке поняття як служба в міліції вже перестає існувати і численні органи внутрішніх справ по всій країні залишаються без працівників. Відповідно до п. 8 (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, ОСОБА_1 не прийнято на службу до НПУ та на момент видання наказу було відсутнє будь-яке погодження, наказ (пропозиція тощо) щодо прийняття позивача на службу до поліції.

Представник Приморського відділу поліції у м. Одеса ГУНП в Одеській області у судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та завчасно.

Від представника Приморського відділу поліції у м. Одеса ГУНП в Одеській області 09.06.2016 року через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Представники Державної казначейської служби України в Одеській області та Ліквідаційної комісії Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явилися про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином та завчасно.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2014 року позивач, капітан міліції ОСОБА_1, з посади старшого слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, був призначений на посаду слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності цього відділу.

04.11. 2015 року начальник Головного управління МВС України в Одеській області своїм наказом №1599 о/с від 04 листопада 2015 року звільнив позивача з посади слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в запас Збройних сил з 06.11.2015 року.

09.12.2015 року позивач отримав наказ про звільнення та копію трудової книжки про що свідчить його підпис в матеріалах особової справи ( ІІ том, а.с.15).

Вислуга років на день звільнення становить 11 років 01 місяць 25 днів.

Відповідно до наказу позивач звільнений згідно з пунктами 10, 11 Розділу ХІ Закону України « Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів)».

Щодо позовної вимоги про скасування спірного наказу в частині звільнення позивача, суд вважає, що вона належить до часткового задоволення з наступних підстав.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Відповідно до статті 43 Конституції України «Кожен маж право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує різні можливості у виборі роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб…

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України : «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII, Положенням «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991р.

З огляду на копію витягу з спірного наказу (том І а.с.11), позивач був звільнений згідно з пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» ( надалі - Закон №580-VIII) та відповідно до пункту 64 «г» Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991р (надалі - Положення №114).

В свою чергу, відповідно до пунктів 10, 11 розділу ХІ Закону №580-VIII :

« 10. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

11. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону».

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції, а також працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно з пунктом 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень: « Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції».

Пункт 1даного Розділу визначає, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1,2,3,7-13,15,17-18 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Враховуючи те, що перше опублікування відбулося 06.08.2015р.,зазначений вище пункт 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII набрав чинності 07.08.2015р.

Отже з, урахуванням положень пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII позивач протягом трьох місяців, починаючи з 07.08.2015р. по 07.11.2015р. мав можливість реалізувати своє право на отримання пропозиції та надання згоди на призначення в службу поліції за умови відповідності вимогам до поліцейських визначених цим Законом .

Вимоги до кандидатів на службу в поліції передбачені статтею 49 Закону №580-VIII. Відповідно до якої на службу в поліцію можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліцію не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною 2 статті 61 цього Закону, а також особи, які:

1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або складання Присяги поліцейського, визначених законом;

2) особи, які звільнені або мали бути звільненими з посад на підставі Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до статті 50 Закону №580-VIII громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом, іншими нормативно-правовими актами.

Суд встановив, що позивач проходив службу на посаді слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, мав спеціальне звання капітан міліції. На час припинення діяльності його стаж у календарному обчисленні становить 11 років 01 місяць,25 днів.

Обмежень, пов'язаних із службою у поліції відповідно до статті 61 Закону №580-VIII не має.

На підставі встановлених обставин суд робить висновок, що позивач має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію та відповідає вимогам поліцейського, які передбачені діючим законодавством України.

Разом з тим, відповідач, ГУМВС України в Одеській області, залишив поза увагою дані факти та взагалі не розглянув рапорт позивача про його звільнення відповідно до пункту 64 «з» у зв'язку з бажанням проходити службу в поліції.

Впродовж розгляду справи суд встановив, що 07.11.2015 року позивач відповідно до пункту 64 «з» Положення №114 разом з усіма працівниками відділу подав рапорт на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області про звільнення його з ОВС у зв'язку з бажанням проходити службу в поліції. Однак , на відміну від інших працівників, даний рапорт не розглядався відповідачем та не була на нього надана відповідь . Даний факт підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3. - працівником міліції, старшим слідчим з яким позивач працював разом в одному відділі та який був допитаний в судовому засіданні. Також свідок повідомив, що разом з позивачем писав та 07.11.2015р. подавав рапорт про бажання проходити службу в поліції і тільки в грудні 2015 року йому та позивачеві стало відомо про видання наказу про призначення ОСОБА_3 на службу в поліцію в т.ч. про спірний наказ, яким було звільнено позивача. Зазначав, що причини, чому позивач був звільнений, а він прийнятий до лав поліції йому невідомі, незважаючи на одночасне з позивачем написання та подання рапортів. При цьому свідок вказував, що будь-яких додаткових заходів та дій відмінних від позивача щодо свого призначення на службу в поліцію не вчиняв.

Також свідок зазначив, що позивач, будучи офіційно звільненим в листопаді 2015 року, не знав про цей факт та виконував обов'язки слідчого ще й у грудні 2015 р., зокрема, заступав на чергування, отримував табельну вогнепальну зброю, приймав заяви від громадян про кримінальні злочини.

Крім того, факт написання позивачем заяви про бажання проходити службу в ГУ НП в Одеській області та її отримання останнім підтверджується матеріалами справи (копія заяви від 07.11.205р., опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (том ІІІ, а.с.10-13). Однак, ГУ НП України в Одеській області своїм листом від 06.12.2015 р. №9/з-20 відмовило у задоволенні даної заяви через прийняття ГУ МВС України в Одеській області спірного наказу про звільнення позивача через скорочення штатів (том ІІІ, а.с.14).

Отже, показання свідка та, зазначені вище, матеріали справи спростовують позицію відповідача, ГУ УМВС України в Одеській області, про те, що позивач не надавав будь-яких документів про бажання проходити в майбутньому службу в поліції та доводять її неправдивість, а також встановлюють факт, що позивач своєчасно виявив бажання проходити службу в органах поліції. А відтак - посилання відповідача у наказі на пункт 10 Розділу ХІ Закону №580-VIII як на підставу звільнення через скорочення штатів є безпідставним.

Крім того, впродовж з'ясування обставин у справі суд встановив , що хоча наказ про призначення позивача до лав поліції не був виданий він фактично був допущений до виконання обов'язків поліцейського.

Так, згідно з поясненнями позивача, він з дати припинення діяльності органів міліції (07.11.2015р.), продовжував приходити на роботу, виконував безпосередні обов'язки слідчого Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, здійснював процесуальні дії по кримінальним провадженням, отримував табельну вогнепальну зброю, проводив інструктажі про заходи безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю.

Дані факти підтверджуються та були встановлені судом під час зазначеного вище допиту свідка ОСОБА_3 Свідок підтвердив, що позивач фактично здійснював повноваження слідчого Приморського відділу поліції в м.Одесі до 09 грудня 2015 року.

Також зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи:

-витягами з кримінальних проваджень, які здійснені позивачем, як слідчим та особою, що має доступ до ЄРДР, зокрема, витяги від 16.11.2015р. №0009028; від 16.11.2015р. №0000092; від 16.11.2015р. №0000093; від 16.11.2015р. №0005317; від 17.11.2015р. №0007318; від 17.11.2015р. №0000282; від 17.11.2015р. №0000479 (том ІІІ, а.с.38-44);

-копіями супровідних листів про направлення слідчим Зубрицьким О.О. матеріалів кримінальних проваджень в органи прокуратури від 16.11.2015р., 19.11.2015р., 24.11.2015р. том.ІІ, а.с.45-48);

-копіями протоколів про прийняття слідчим Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 заяв про вчинення кримінальних правопорушень від 16.11.2015р., 19.11.2015р., 20.11.2015р. (том ІІ, а.с.49-51);

-копією книги нарядів про отримання позивачем 20.11.2015р. табельної вогнепальної зброї ПМ РК1178-76 (а.с.62);

-копією журналу обліку перевірки рівня знань під час проведення цільового інструктажу (том ІІ, а.с.66-74).

Також в судовому засіданні суд дослідив відеозапис, здійснений на СD диску №В3115SВ15141336HL, з якого видно, що у позивача 20.11.2015р. та 27.11.2015р. був у розпорядженні пістолет РК1178 та бойові патрони.

Отже, на підставі досліджених доказів суд встановив виконання позивачем функцій слідчого Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області в період з 07.11.2015р. по 09.12.2015р. Допустивши позивача до виконання функцій слідчого органу Національної поліції, зокрема, до матеріалів кримінальних проваджень, залишення у нього допуску до ЄРДР як слідчого, прийняття від нього органами прокуратури матеріалів кримінальних проваджень, ГУ НП України в Одеській області фактично, відповідно до положень п.9 Перехідних положень Закону про поліцію, прийняла позивача по переводу з ГУ МВС України в Одеській області та фактично уклала з ним безстроковий трудовій договір щодо його роботи на цій посаді. До такого висновку суд дійшов із сукупного аналізу наступних норм права.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі№21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20.12.1990 року №565-ХІІ "Про міліцію", Законом України від 02.12.1990 року №509-XII "Про державну податкову службу", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі №21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР - 42946756).

Оскільки положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції - Законом №580-VIII не врегульоване питання допуску осіб до виконання функцій поліцейського, суд вважає за можливе застосувати до цих правовідносин положення ст..24 КЗпП України, яка визначає порядок укладання трудового договору та правові наслідки допуску особи до їх виконання без належного оформлення цього.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України встановлено, що укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Вказана правова норма кореспондується з положеннями ч.1 ст.47 Закону №580-VIII згідно з якою призначення на посаду поліцейських здійснюється відповідними посадовими особами органів згідно з наказами.

Відповідно до ч.4 ст.24 КЗпП України законодавець визначає, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Момент фактичного виконання працівником роботи може мати самостійне юридичне значення. На той випадок, якщо не було проведено документального оформлення прийняття на роботу, фактичний допуск працівника до роботи визнається за трудовим законодавством моментом укладення трудового договору. Тим самим вже не трудовий договір визначає момент початку виконання роботи, а навпаки - момент виконання роботи засвідчує факт укладення трудового договору.

Разом з тим, фактичний допуск до роботи не можна трактувати як якийсь новий, не згадуваний раніше спосіб укладення трудового договору. Він можливий, очевидно, лише після проведених попередньо переговорів між сторонами. Завдяки йому, власне, і засвідчується факт досягнення згоди між ними за усіма істотними умовами трудового договору. Інша річ, що ці переговори не отримали свого традиційного завершення - наказу чи розпорядження видано не було. Тому законодавець з метою забезпечення гарантій найманим працівникам і встановив правило, за яким факт допуску особи до виконання роботи є підставою для виникнення трудових правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в абзаці першому п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", згідно якого фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Як суд зазначав вище, подавши рапорт та заяву про своє бажання перейти на службу до органів Національної поліції України на ім'я Т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області позивач висловив своє бажання продовжити службу згідно з п.9 Перехідних положень Закону№580-VIII.

Оскільки позивач фактично виконував функції слідчого, мав доступ до ЄРДР, отримував табельну вогнепальну зброю в період з 07.11.2015 року по 09.12.2015 року, суд робить висновок, що керівництво ГУ НП в Одеській області допустило його до виконання ним цих функцій. А відтак, відповідно до положень ч.4 ст.24 КЗпП України, такий трудовий договір вважається укладеним між позивачем та ГУ НП в Одеській області та позивач набув статусу поліцейського відповідно до положень ч.2 ст.56 Закону №580-VIIIз дати його фактичного допуску до виконання вказаних функцій слідчого органу Національної поліції, тобто з 07.11.2015 року.

09.12.2015 року позивач дізнався про своє звільнення з лав міліції через скорочення штатів та відповідно припинив свою професійну діяльність.

Враховуючи те, що суд встановив факт подання позивачем Начальнику ГУМВС України в Одеській області рапорту про звільнення його з ОВС за п.64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а також те, що позивач був фактично допущений за згодою керівництва ГУ НП в Одеській області до роботи слідчого у слідчий відділ Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУ НП в Одеській області суд вважає, що фактично відбулося переведення позивач на службу в органи поліції. А тому формулювання звільнення позивача за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення №114 є безпідставним та неправильним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Одеській області від 04.11.2015р. №1599 о/с належить до задоволення у вигляді зобов'язання ГУ МВС України в Одеській області змінити підставу звільнення ОСОБА_1 у даному наказі на пункт 64 «з» Положення №114 ( у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ГУНП в Одеській області розглянути заяву про його бажання проходити службу в поліції, подану позивачем та видати відповідний наказ про призначення його на рівнозначну посаду у слідчому відділі Приморського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 07.11.2015р., суд вважає, що вона не належить до задоволення.

Як вже було встановлено судом та зазначено вище, позивач написав та направив до Головного Управління Національної Поліції в Одеській області заяву про своє бажання проходити службу в поліції, яку відповідач отримав 12.11.2015р. ( том ІІІ, а.с.13).

Розглянувши заяву позивача, своїм листом від 06.12.2015р. №9/з-20 відповідач відмовив у розгляді питання про його призначення на посаду поліцейського ( том ІІІ, а.с.15). Таким чином, суд встановив, що вказана заява вже була предметом розгляду відповідачем, за результатами якого він відмовив у її задоволенні. Даний лист відповідно до поштового штемпеля на конверті був відправлений позивачу 11.12.2015р. (том ІІІ, а.с.16). Відмову у розгляді питання про призначення позивач не оскаржував. Через дану обставину суд вважає, що не належить до задоволення вимога позивача виплатити відповідне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.12.2015р. по день фактичного поновлення.

Водночас суд погоджується з позицією позивача про протиправність бездіяльності відповідача, ГУ НП в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу за період його роботи на посаді слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції у м.Одесі ГУ НП в Одеській області грошового забезпечення за період з 07.11.2015р. по 09.12.2015р.та про обов'язок відповідача його нарахувати та виплатити з наступних мотивів.

Як вже було зазначене вище, суд встановив, що позивач фактично був переведений на роботу в органи поліції та продовжував виконувати свої посадові обов'язки вже на службі в поліції з 07.11.2015р. Відповідно до усних пояснень позивача, які також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, він продовжував свою діяльність в поліції до 09.12.2015р. - дня, коли йому стало відомо про наказ про його звільнення з лав МВС №1599 о/с від 04.11.2015р.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною 1 статті 94 Закону №580-VIII: «Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання».

Положенням пункту 1 постанови КМУ №988 від 11.11.2015р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» закріплено, що грошове забезпечення поліцейських складається, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Оскільки відповідач на вимогу суду не надав інформацію щодо доходу слідчого відділу Приморського відділу поліції у м.Одеса Головного Управління НП в Одеській області з урахуванням звання капітана, вислуги в ОВС більше 11 років , за відсутності у суду підстав вірно визначити суму необхідного грошового забезпечення, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про її стягнення, шляхом списання коштів головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача, Головного Управління НП в Одеській області, на користь позивача заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку грошового забезпечення за період його служби на посаді слідчого в органах поліції, суд вважає, що вона не належить до задоволення з наступних підстав.

Відповідальність роботодавця за затримку виплати належних працівнику сум встановлює стаття 117 КЗпП та на яку у своєму позові посилається позивач.

Відповідно до частини1 статті 117 КЗпП:«В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку».

З аналізу змісту цієї статті суд робить висновок, що вона встановлює відповідальність роботодавця при невиплаті сум при звільненні працівника.

При цьому суд звертає увагу, що відносно звільнення позивача ГУ НП в Одеській області жодного наказу не видавало. Адже відповідно до положень ч.1 ст.48 Закону про поліцію призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, визначених у статті 47 цього Закону.

Таким чином, суд вважає помилковим посилання позивача на частину 1 статті 117 КЗпП.

Також суд зазначає, що оскільки, впродовж судового розгляду справи було встановлено, що позивач фактично був переведений на роботу в органи поліції, трудовий договір фактично був укладеними з ГУ НП в Одеській області (з 07.11.2015р.) та позивач набув статусу поліцейського суд вважає, що позовні вимоги про поновлення позивача на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГМВС України в Одеській області та про допущення негайного виконання рішення в частині поновлення; визнання незаконною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області у невиплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та стягнення з нього середнього заробітку за весь час затримки одноразової грошової допомоги, не належать до задоволення.

Керуючись ст.ст.11,94,158-163,256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Зобов'язати Головне управління МВС України в Одеській області змінити підставу звільнення ОСОБА_1 у наказі від 04.11.2015 року №1599 о/с на п.64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв'язку із переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації).

3.Визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції в Одеській області у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період його роботи на посаді слідчого Приморського відділу поліції у місті Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області з 07.11.2015р. по 09.12.2015р.

4. Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати позивачу грошове забезпечення у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 .11.2015 року та виплатити його позивачу за період його роботи на посаді слідчого Приморського відділу поліції у місті Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області з 07.11.2015р. по 09.12.2015р.

5.В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя О.Я. Бойко