Справа № 826/4335/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09 серпня 2016 року 09 год. 40 хв. № 826/4335/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_1, треті особи: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання протиправними дій та рішень, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" (далі - позивач, ПАТ "ВіЕс Банк") до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Шевченківського РУЮ), про:

- визнання протиправними дій відповідача по внесенню 08 жовтня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) запису про припинення обтяження (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, а саме: квартири №10, загальною площею 101,10 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира, нерухоме майно);

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 жовтня 2015 року, яким припинено обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 жовтня 2015 року, яким припинено обтяження (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45277493 від 03 листопада 2014 року (далі - оскаржувані рішення);

- зобов'язання відповідача поновити у Державному реєстрі прав записи про обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, які існували у Державному реєстрі прав до внесення змін згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17222401 від 14 листопада 2014 року, та запис, реєстраційний №2850439, від 06 лютого 2006 року.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем вчинено протиправні дії, внаслідок яких незаконно відчужено майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що робить неможливим виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості та позбавляє позивача першочергового права на задоволення вимог за кредитним договором.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні, та до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допущено ВДВС Шевченківського РУЮ (також далі - третя особа-1).

Крім того, у відповідному судовому засіданні судом до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, залучено ОСОБА_2 (також далі - третя особа-2), ОСОБА_3 (далі - третя особа-3) та ОСОБА_4 (далі - третя особа-4).

Відповідною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а відповідач та його представник не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Треті особи 1-4 (їх представники) у судові засідання не прибули, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи вони повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників) до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

До суду через канцелярію від позивача надійшли відповідні письмові докази, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2006 року між відкритим акціонерним товариством "Електрон Банк" (правонаступником якого є позивач), як банком, та ОСОБА_2, як позичальником, укладено кредитний договір №КF30313 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 220000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06 лютого 2006 року між банком, як іпотекодержателем, та позичальником, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір (далі - договір іпотеки), за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, разом з усіма його приналежностями, а саме: квартиру.

Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слободяном В.М. 06 лютого 2006 року за №188.

У зв'язку з посвідченням договору іпотеки 06 лютого 2006 року вказаним приватним нотаріусом накладено заборону відчуження нерухомого майна до припинення чи розірвання договору іпотеки.

При укладенні іпотечного договору внесено відповідні записи до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, банком проведено претензійно-позовну роботу, зокрема подано позов до Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням (заочним) Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року у справі №761/24620/14-ц задоволено позов ПАТ "ВіЕс Банк" та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомплекс", товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Китайський Торговий Дім" на користь ПАТ "ВіЕс Банк" заборгованість по кредитному договору у розмірі 112206,02 доларів США.

Постановою про відкриття виконавчого провадження, прийнятою державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ 02 квітня 2015 року, відкрито виконавче провадження ВП №47069866 з примусового виконання виконавчого листа №761/24620/14-ц, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 19 березня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 боргу.

До суду з позовом позивач звернувся у зв'язку тим, що йому стало відомо про факт припинення іпотеки по кредитному договору та зняття накладеного арешту. У позові зазначено про те, що 03 листопада 2014 року ВДВС Шевченківського РУЮ прийнято постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, разом з тим, доказів, які б підтвердили викладене, до позову не додано, як і не надано таких доказів у ході судового розгляду справи.

У позові також зазначено про те, що позивачу стало відомо, що обтяження, які накладені на підставі договору іпотеки, припинено 08 жовтня 2015 року відповідачем.

Відповідачем, у свою чергу, у письмових запереченнях проти позову, зазначено, що нею не вносилися записи та не приймалися рішення про припинення обтяжень нерухомого майна. До відповідача, як приватного нотаріуса, не зверталися з питанням про припинення обтяження нерухомого майна.

У ході судового розгляду справи відповідач наполягала на тому, що запис про припинення обтяження нерухомого майна вчинено не нею, а іншою невідомою особою, якою вчинено несанкціоноване втручання до реєстру з використанням логіну, паролю та ключа відповідача. Стосовно викладеного порушено кримінальні провадження №0005232 та №000039, відповідача визнано потерпілою.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, припинення обтяження відбулося 08 жовтня 2015 року після 20 год. 00 хв., тобто не у робочий час. Відповідно до журналу взяття і зняття сигналізації за вказаний період, на робочому місці відповідач не перебувала, офіс був поставлений на сигналізацію.

У період із 05 по 09 жовтня 2015 року відповідач перебувала у Центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції в місті Київ, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями наказу начальника Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 28 вересня 2015 року №1567 та свідоцтва.

Відповідач, дізнавшись про несанкціоноване втручання до реєстру, звернулася до Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення.

Як вже зазначено вище, 24 жовтня 2015 року Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області порушено кримінальне провадження №0005232 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Постановою слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 24 жовтня 2015 року відповідача визнано потерпілою у кримінальному провадженні №0005232.

Кримінальне провадження №000039 порушено 06 листопада 2015 року Головним управлінням контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України.

22 жовтня 2015 року відповідачем подано заяву про скасування посиленого сертифіката відкритого ключа за №3530/4897, яку задоволено та, як наслідок, виготовлено новий посилений сертифікат.

Суд зазначає, що у межах кримінального провадження №0005232 проведено судову комп'ютерно-технічну експертизу, за результатами якої 14 червня 2016 року складено висновок експерта №19/5-01/114. Вказаним висновком експерта підтверджуються викладені у даному судовому рішенні обставини щодо несанкціонованого втручання до реєстру з використанням логіну, паролю та ключа відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ст. 8, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 9, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Державний реєстратор: приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п.п. 1, 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат; 6) закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Відповідно до п. 5.1 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони.

У викладених нормах законодавцем визначено порядок дій як нотаріуса, так і зацікавленої особи у припиненні обтяження, при цьому, обов'язковою умовою визначено подання останнім відповідної заяви про припинення обтяження, також визначено перелік документів і обставин, які є підставою для реєстрації припинення обтяжень.

Враховуючи викладене суд зазначає, що відповідач не отримувала будь-яких заяв про припинення обтяження нерухомого майна, як і не вчиняла дій, спрямованих на отримання такого результату.

Таким чином, враховуючи викладені норми та обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не вчинялися оскаржувані позивачем дії та не приймалися оскаржувані рішення. У діях відповідача відсутні ознаки протиправності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_1, треті особи: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання протиправними дій та рішень, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк".

Копії постанови направити сторонам та третім особам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин