Справа № 823/766/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2016 року справа № 823/766/16

12 год. 00 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Топилівська сільська рада Чигиринського району Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

21.06.2016 у Черкаський окружний адміністративний суд звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - відповідач) з адміністративним позовом про:

визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 06.05.2016 №3721/6-16;

зобов'язання розглянути її заяву від 11.11.2015 №11518 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га, у власність для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області за межами населеного пункту та прийняти рішення в порядку, спосіб, за формою і в строки, що передбачені чинним законодавством.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення прийняте за відсутності правових підстав.

Відповідач надіслав суду письмові заперечення проти задоволення позовних вимог, в яких зазначив, що оскаржуване рішення прийняте тому, що він не уповноважений розпоряджатися землею, яка є нерозподіленим паєм, щодо якого позивач просила надати вищевказаний дозвіл.

У зв'язку з наданням усіма учасниками спору заяв про розгляд справи без їх участі, суд дійшов висновку розглянути спір у порядку письмового провадження на підставі ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та на підставі ч.1 ст.41 КАС України не здійснювати фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, - та звернулася до відповідача із заявою від 11.11.2015 №11518 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га, у власність для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області за межами населеного пункту.

У відповідь отримала лист відповідача від 06.05.2016 №3721/6-16 відповідно до якого вищевказана земельна ділянка є землею приватної власності (землі спільної нерозподіленої власності, земельні частки, паї громадян). Тому вирішення вищевказаного питання не відноситься до компетенції відповідача.

Надаючи оцінку спірним обставинам спору та доводам сторін, суд керувався положеннями Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III (далі - ЗК України).

Зокрема, суд врахував, що право власності на землю відповідно до ч.2 ст.78 ЗК України набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Громадяни України згідно з ч.1 ст.81 ЗК України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Громадяни та юридичні особи відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Повноваження органів виконавчої влади (яким є відповідач) в галузі земельних відносин врегульоване нормами глави 3 ЗК України.

Зокрема, на підставі ст.15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить:

а) внесення в установленому порядку пропозицій щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин;

б) участь у розробленні та виконанні державних, галузевих, регіональних та місцевих програм з питань регулювання земельних відносин, раціонального використання земель, їх відтворення та охорони, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, у проведенні моніторингу земель, територіальному плануванні;

в) організація проведення робіт, пов'язаних із реалізацією земельної реформи;

г) проведення відповідно до законодавства моніторингу земель та охорони земель;

ґ) ведення та адміністрування Державного земельного кадастру;

д) участь у державному регулюванні планування територій;

е) проведення державної експертизи землевпорядної документації;

є) здійснення заходів щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель, формування екомережі;

є1) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом;

ж) вирішення інших питань, визначених законами України та покладених на нього актами Президента України.

Відповідно до підп.12 п.4 положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року №14, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З аналізу наведених норм вбачається, що до повноважень відповідача відноситься виключно розпорядження землями державної власності.

Даними довідки форми 6-зем від 19.11.2015 (вих.С-3/0-9/19-15) підтверджується, що земельна ділянка відносно якої позивач зверталася із заявою до відповідача, відноситься до земель приватної власності (землі спільної нерозподіленої власності (земельні частки паї громадян).

Згідно з ч.5 ст.186 ЗК України проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) погоджуються відповідною сільською, селищною, міською радою (у разі розташування земельних ділянок у межах населеного пункту) чи районною державною адміністрацією, а в разі якщо районна державна адміністрація не утворена - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією (у разі розташування земельних ділянок за межами населених пунктів) і затверджуються на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у власності (користуванні) такого сільськогосподарського підприємства, що оформляється відповідним протоколом.

Відповідно до пункту 9 розділу X «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЗК України громадяни - власники земельних часток (паїв) можуть виділяти земельні ділянки в натурі (на місцевості) єдиним масивом. Крім того, згідно з п.16 цього розділу їм за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (п.17 розділу X ЗК України).

Відповідно до п.15 вищезгаданого розділу до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, не допускається: б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Крім того, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч.5 ст.116 ЗК України).

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною третьою ст.123 ЗК України встановлено, що підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проаналізувавши вищевказані норми закону у взаємозв'язку та логічній послідовності, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у спосіб і в межах владних повноважень, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Тому, керуючись ст.ст.2-17, 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 06.05.2016 №3721/6-16, зобов'язання розглянути її заяву від 11.11.2015 №11518 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га, у власність для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області за межами населеного пункту та прийняти рішення в порядку, спосіб, за формою і в строки, що передбачені чинним законодавством, - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання її копії. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич