Справа № П/811/885/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2016 р. м. Київ К/800/14100/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного кадастрового реєстратора управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградській області Гордієнка Ігоря Миколайовича про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області Гордієнка Ігоря Миколайовича про:

- визнання протиправною бездіяльності державного кадастрового реєстратора управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області Гордієнка Ігоря Миколайовича щодо не відкриття Поземельної книги НОМЕР_1 та невнесення до неї відомостей НОМЕР_1 площею 1000,0 кв. м, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 19 червня 2001 р. НОМЕР_3;

- зобов'язання державного кадастрового реєстратора управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області Гордієнка Ігоря Миколайовича відкрити Поземельну книгу НОМЕР_1 та внести до неї відомості про земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1000,0 кв. м, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 19 червня 2001 р., НОМЕР_3;

- визнання протиправними дій державного кадастрового реєстратора управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області Гордієнка Ігоря Миколайовича з відмови ОСОБА_2 у наданні відомостей з Державного земельного кадастру у формі повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру №РВ - НОМЕР_4;

- зобов'язання державного кадастрового реєстратора управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області Гордієнка Ігоря Миколайовича надати ОСОБА_2 відомості з Державного земельного кадастру у формі витягу з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 1000,0 кв. м, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю від 19.06.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3, має у приватній власності земельну ділянку площею 1000,0 кв. м у межах згідно з планом, яка розташована на території АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Зазначеній земельній ділянці відповідно до Порядку присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель, затвердженого вказівкою Держкомзему України від 20.03.2002 №12 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, який є унікальним на території України і залишається незмінним протягом всього часу існування земельної ділянки як єдиного цілого.

Також позивач зазначає, що для підтвердження державної реєстрації земельної ділянки він звернувся до державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області із заявою про надання витягу з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру - земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 1000,0 кв. м, яка розташована в АДРЕСА_1, однак повідомленням про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру №РВ-НОМЕР_4 від 21.02.2014 р. відповідач повідомив позивача про відмову у наданні запитуваних відомостей у зв'язку з тим, що у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості.

Позивач вважає, що у зв'язку з невиконанням відповідачем вимог Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення державного земельного кадастру щодо обов'язкового внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його земельну ділянку в автоматизованому порядку, державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області створені штучні умови для відмови позивачу у наданні відомостей з Державного земельного кадастру.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 19.06.2001 та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3, є власником земельної ділянки площею 1000,0 кв. м., розташованої на території АДРЕСА_1, що передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Зазначеній земельній ділянці у відповідності до Порядку присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель, затвердженого вказівкою Держкомзему України від 20.03.2002 №12, присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується довідкою Управління Держкомзему у місті Кіровограді Кіровоградської області №3779-1 від 14.12.2009.

ОСОБА_2 звернувся до державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області із заявою від 07.02.2014 про надання відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку у формі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. При цьому до заяви додано копію паспорта та ідентифікаційного номера ОСОБА_2, документ про оплату послуг, копію Державного акта серії НОМЕР_2, копію довідки від 14.12.2009 р. №3779-1, копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

За результатами розгляду вказаної заяви з доданими до неї документами державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області Гордієнком І.М. винесено повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру №РВ-НОМЕР_4 від 21.02.2014 оскільки у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості.

Вказуючи на протиправність відмови у наданні витягу та протиправну бездіяльність державного кадастрового реєстратора щодо не перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності відмови державного кадастрового реєстратора у наданні відомостей про запитувану земельну ділянку як такої, що ґрунтується на підтверджених висновках щодо відсутності у Державному земельному кадастрі відповідних відомостей. Зазначена позиція судів попередніх інстанцій ґрунтується на тому, що до книги записів реєстрації державний актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та Поземельної книги, які складають Державний реєстр земель, не вносилися відомості про запитувану земельну ділянку, у зв'язку з чим вони не підлягали автоматичному перенесенню до Державного земельного кадастру. Судом першої інстанції також роз'яснено позивачу, що відомості про земельну ділянку за вказаних обставин підлягають внесенню до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника у порядку, передбаченому пунктом 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицією судів попередні інстанцій, з огляду на наступне.

Аналізуючи позицію судів попередніх інстанцій щодо відсутності ознак протиправної бездіяльності державного кадастрового реєстратора, яка виявилася б у невжитті заходів щодо автоматичного перенесення відомостей про запитувану позивачем земельну ділянку із державного реєстру земель до Державного земельного кадастру, колегія суддів виходить за наступного .

Відповідно до пункту 4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Згідно з пунктом 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Аналіз наведених норм розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" свідчить про те, що порядок перенесення (внесення) відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру - автоматично або ж на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за заявою їх власників, залежить від наявності або ж відсутності відповідних відомостей про земельну ділянку у Державному реєстрі земель.

Так, підставою перенесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку є факт реєстрації такої земельної ділянки до набрання чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр», тобто до 01.01.2013 року, у Державному реєстрі земель.

Статтею 202 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент отримання позивачем державного акту на землю та його реєстрації, встановлено, що Державний реєстр земель складається з двох частин:

а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок;

б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Ведення державного реєстру земель запроваджено одночасно із набранням чинності наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174 "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель".

Положеннями зазначеного Тимчасового порядку визначено порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку, як складових частин Державного реєстру земель.

До прийняття наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174 порядок реєстрації державних актів на право власності на землю регулювався положеннями Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43, відповідно до якої позивачем було зареєстровано отриманий ним державний акт на право приватної власності на землю.

Зазначена Інструкція передбачала ведення п'яти окремих книг для реєстрації державних актів на право власності - книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю; книги реєстрації державних актів на право колективної власності на землю; книги реєстрації державних актів на право власності на землю; книги реєстрації державних актів на право постійного користування землею (громадянами) та книги реєстрації державних актів на право постійного користування землею (юридичними особами) - пункт 3.5 Інструкції в редакції, чинній на момент реєстрації позивачем державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Питання перенесення відомостей про реєстрацію правовстановлюючих документів на земельні ділянки, яка здійснена у порядку, передбаченому Інструкцією, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43, до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок, порядок ведення якої встановлено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174 "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель", законодавчо не визначено.

Статусу відомостей державного реєстру земель відомостям, які містилися у книгах, ведення яких передбачалось положеннями Інструкції від 04.05.1999 №43, законодавчо не надано.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що реєстрація державного акта у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за умови відсутності записів у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельній книзі, не може розцінюватися як реєстрація такої земельної ділянки у Державному реєстрі земель.

За вказаних обставин, колегія суддів вказує на відсутність ознак протиправної бездіяльності державного кадастрового реєстратора щодо не вчинення дій по автоматичному перенесенню відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру у порядку, встановленому пунктом 4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Судами попередніх інстанцій не встановлено та матеріалами справи не підтверджено факту подання позивачем у спірних правовідносинах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та відповідної заяви про державну реєстрацію земельної ділянки.

Аналізуючи доводи касаційної скарги щодо неналежної оцінки судами попередніх інстанцій факту отримання позивачем кадастрового номеру земельної ділянки, що, на думку позивача, свідчить про внесення відомостей про таку земельну ділянку до державного реєстру земель, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель запроваджено Державним комітетом України по земельних ресурсах шляхом прийняття вказівки від 20.03.2002 №12 "Про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель".

Пунктом 1.2 зазначеного Порядку визначено, що кадастрові номери земельних ділянок запроваджуються з метою їх однозначної ідентифікації в базах даних та на кадастрових планах для забезпечення створення і функціонування автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру, системи реєстрації земельних ділянок, об'єктів нерухомості та прав на них, забезпечення можливостей ефективної обробки і управління інформацією, підтримки інформаційного зв'язку з іншими галузевими кадастрами та інформаційними системами.

У той же час, відповідно до пункту 1.5 вказаного Порядку сформований кадастровий номер використовується тільки для кодування земельних ділянок, несе в собі інформацію щодо місцеположення земельної ділянки в межах адміністративно-територіального устрою і не обов'язково повинен слугувати об'єктом синтаксичного чи семантичного аналізу з метою отримання будь-яких інших даних похідного характеру.

Чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачалось автоматичного внесення до Державного реєстру земель відомостей про земельну ділянку у зв'язку з присвоєнням їй кадастрового номера.

Також, колегія суддів вказує на необґрунтованість доводів касаційної скарги щодо недотримання державним кадастровим реєстратором порядку внесення відомостей до Державного земельного кадастру, встановленого пунктом 134 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, оскільки позивачем при відсутності відомостей про земельну ділянку у Державному реєстрі земель заява про її державну реєстрацію та, відповідно, технічна документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у порядку, встановленому абзацом другим пункту 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" у межах спірних правовідносин не подавалась.

Одночасно з викладеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що відсутність реєстрації земельної ділянки у Державному реєстрі земель не позбавляє особу права власності на таку земельну ділянку, а лише впливає на порядок внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, оскільки відсутність записів щодо земельної ділянки у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельній книзі унеможливлює перенесення відомостей про таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для вжиття заходів судового захисту прав позивача за вказаним позовом.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: