Справа № 729/680/16-а
Суддя: Бойко В. І.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 729/680/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 р. суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Бойко В.І., розглянувши адміністративну справу в порядку скороченого провадження за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії та зобов'язання здійснитити призначення пенсії за вислугою років,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПФ в Бобровицькому районі про визнання неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов'язання здійснити призначення пенсії за вислугою років.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.05.2016 він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до листа управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі за № 1838/03 від 03.06.2015 у призначенні зазначеного виду пенсії йому було відмовлено, мотивуючи тим, що згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, відповідно до Закону України. «Про прокуратуру».

Отже, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються. Відмову відповідча він вважає незаконною з наступних підстав.

З 01.09.1990 по 25.05.1997 він навчався у Національній юридичній академії України на денному відділенні за спеціальністю правознавство, отримав повну вищу освіту та здобув кваліфікацію юриста і половина навчання складає 2 роки 4 місяці 25 днів.

Свою професійну діяльність розпочав в прокуратурі Носівського району Чернігівської області на посаді помічника-стажиста прокурора Носівського району Чернігівської області, де працював з 03.07.1995 по 17.09.1996. Після цього з 16.07.1999 і станом на день звернення до відповідача його стаж роботи в органах прокуратури складає 18 років 1 місяць 27 днів.

Статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 26.07.2001), було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

До 20 - річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних оранах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

У зв'язку з цим, свою професійну діяльність в органах прокуратури області позивач продовжував на різних прокурорських посадах, оскільки, у відповідності з даними нормами закону, був впевнений в тому, що матиме право на пільгову пенсію за вислугою років при наявності 20 - річного стажу роботи, до якого буде зараховуватися стаж роботи в органах прокуратури на прокурорсько - слідчих посадах не менше 10 років, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та строкова військова служба.

Стаж роботи на даний час складає 20 років 6 місяців 9 днів, тому розмір його пенсії повинен становити 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати.

У встановлений законодавством строк від управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області надійшли до суду заперечення, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що починаючи із 01.06.2015 згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України в тому числі «Про прокуратуру». Тобто з 01.06.2015, пенсії, що визначені в порядку та на умовах, згідно із Законом України «Про прокуратуру», не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються. Просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши викладені в позовній заяві та письмових запереченнях доводи, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, вважає їх достатніми для прийняття законного рішення у скороченому провадженні та не бачить підстав для виклику осіб та проведенні судового засідання за загальними правилами КАС України, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема 90 відсотків суми місячної чинної заробітної плати.

Відповідно до листа управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі за № 1838/03 від 03.06.2015 у призначенні зазначеного виду пенсії позивачу відмовлено, мотивуючи тим, що згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Тому, з 01 червня 2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються (а.с. 6).

Відповідно до копії диплому та додатку до нього серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період з 01.09.1990 по 25.05.1997 навчався у Національній юридичній академії України на денному відділенні за спеціальністю правознавство, отримав повну вищу освіту та здобув кваліфікацію юриста (а.с. 8-9).

Із наданої до суду копії трудової книжки серії НОМЕР_2 позивача вбачається, що ОСОБА_1 в період з 03.07.1995 по 17.09.1996 працював помічником-стажиста в прокуратурі Носівського району Чернігівської області, в період з 16.07.1999 по час звернення з позовом до суду працює в органах прокуратури.

Частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного) заробітку.

До 20- річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених устатті 56 Закону України «Про прокуратуру», в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Згідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Зазначені навчальні заклади визначені вищими навчальними закладами також відповідно до ст. 25 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002.

Національна юридична академія України, відповідно до ст. 25 Закону України «Про вищу освіту» є багатопрофільним вищим навчальним закладом, надає вищу освіту за певною спеціальністю.

Відповідно до п. 3.2. Рекомендацій президії Вищого адміністративного суду України від 23.08.2007 № 07.2-10/1 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам», до стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугою років, згідно Закону України «Про прокуратуру», підлягає зарахуванню половина строку навчання у вищому навчальному закладі (стаціонарна форма), після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство», що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Аналізуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з ч. 2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Конституція України у ст. 22 визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно з частиною 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 8 КАС України).

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Доводи відповідача, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Частинами першою - третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, оскільки позивач у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

За таких обставин суд вважає необхідним вирішити спір на підставі норм Конституції України, Конвенції і статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001), та захистити порушене право позивача не пенсійне забезпечення, а тому пред'явлений позов підлягає задоволенню.

Підстав для звільнення від сплати судового збору відповідача суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії та зобов'язання здійснитити призначення пенсії за вислугою років - задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 згідно статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області провести обчислення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 31 травня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 551, 20 грн.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.І. Бойко