Справа № 2а/334/22/15
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2016 р. м. Київ К/800/34134/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії та зобов'язати Управління ПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 13 березня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача призначити пенсію позивачу у зв'язку з виїздом останнього на постійне місце проживання до Ізраїлю порушує конституційне право останнього на соціальний захист.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суди встановили, що позивач є громадянином України, постійне місце проживання якого Російська Федерація. Відповідно довідки ГУ МВС України в Запорізькій області від 30 серпня 2012 року паспорт громадянина України здано в серпні 2000 року за останнім місцем прописки: м. Запоріжжя, вул. Шушенська, 23, - в обмін на закордонний паспорт у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Російської Федерації.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, в серпні 2000 року позивач переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, а звідти - до Ізраїлю.

В березні 2014 року представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії.

Рішенням від 14 березня 2014 року відповідачем відмовлено в призначенні позивачу пенсії з посиланням на проживання позивача за межами України та відсутності місця проживання на території України.

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся до адміністративного суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, послався на протиправність дій відповідача при відмові в призначенні позивачу пенсії за віком. Постанову суду мотивовано безпідставністю відмови пенсійного фонду у призначенні пенсії за віком, оскільки постійне місце проживання на території України не є необхідною умовою для призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками, водночас, встановив надання позивачем інших документів, що засвідчують цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, загальний трудовий стаж.

Колегія суддів вважає висновки судів передчасними.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина друга статті 5 КАС України).

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно із частинами другою-третьою статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що суд має можливість самостійно, на свій розсуд, застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду в грудні 2014 року, тоді як оскаржуване рішення прийнято у березні 2014 року, тобто з пропуском установленого законом строку на звернення до адміністративного суду.

Між тим, розглядаючи справу по суті, суди оцінку поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду не надавали.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене та беручи до уваги відсутність у суду касаційної інстанції повноважень установлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд для надання оцінки пропуску строку звернення позивачів до адміністративного суду та поважності його причин.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: