Справа № 152/814/16-а
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/814/16-а
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 серпня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Богданової С.Д.,

представника відповідача - Роздоби Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним рішення відповідача від 21.04.2016 року про відмову їй в призначенні пенсії за вислугу років; зобов'язати відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи період її перебування у оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею півторарічного віку та у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 27.10.1990 року по 30.03.1992 року та призначити пенсію за вислугу років з дня подання нею відповідної заяви - з 31.12.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що працювала: з 01.08.1986 року по 20.11.1988 року вихователькою у Слідянській восьмирічній школі-садку; з 01.12.1988 по 30.03.1992 року вихователькою дитячого садка КСП «Зоря», завідуючою дитсадком в с. Пелинівка; з 01.04.1992 року по 28.02.1996 року - у с. Пелинівка Володіївецької сільської ради; з 02.03.1996 року - вихователькою дитячого садка с. Пелинівка в КСП «Зоря», що 26.02.2000 року реорганізовано в СВК «Надія» до 29.04.2003 року; з 07.12.2004 року по 24.05.2005 року, та з 12.04.2007 року по 30.12.2015 року - вчителем початкових класів Володіївецької СЗШ І-ІІІ ступенів. Її стаж, як працівника освіти, станом на 31.12.2015 року становить 25 років 10 місяців 22 дні.

31.12.2015 року вона звернулася до УПФУ у Чернівецькому районі з заявою про призначення пенсії за вислугу років, проте їй відмовлено у призначенні пенсії.

Постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 12.04.2016 року дії УПФУ у Чернівецькому районі Вінницької області визнані протиправними та зобов'язано відповідача - Шаргородське ОУПФУ повторно розглянути її заяву.

Рішенням від 21.04.2016 року відповідачем повторно відмовлено їй у призначенні пенсії.

Відмову відповідач мотивує тим, що при перерахуванні її спеціальний стаж складає 24 роки 6 місяців 2 дні, так як неможливо зарахувати період її роботи вихователькою дитячого садка с. Пелинівка з січня 1991 року по березень 1992 року, оскільки вона не виробила встановлений мінімум трудоднів.

Вважає повторну відмову відповідача у призначенні їй пенсії за вислугу років незаконною з наступних підстав.

Так, відповідно до п.«е» ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», зі змінами внесеними ЗУ №213 від 02.03.2015 року, що набув чинності з 01.04.2015 року, працівники освіти, які звернулися в період з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року, мають право на пенсію за вислугу років за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993 року №909, за наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років 6 місяців.

Статтею 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Пунктами 1, 2 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 22.08.1989 року №677, якою регулювалися правовідносини щодо перебування жінок у відпустках по догляду за дітьми у період, який відповідач не зараховує їй до стажу роботи за спеціальністю, передбачено збільшення тривалості частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею півтора років в Україні - з 01 липня 1990 року та збільшення з 01 грудня 1989 року тривалості додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, а також передбачено зарахування додаткової відпустки до загального і безперервного стажу і стажу роботи за спеціальністю.

У зв'язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 року дитини, вона в період з 20.12.1989 року по 30.03.1992 року перебувала в оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею півторарічного віку та в безоплатній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та який безпідставно не зарахований відповідачем до її стажу працівника освіти.

Вважає рішення Шаргородського ОУПФУ у Вінницькій області від 21.04.2016 року незаконним, так як її стаж роботи за спеціальністю станом на 31.12.2015 року становить 25 років 10 місяців 22 дні, тому вона має право пенсію за вислугу років.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Богданова С.Д., що діє на підставі ордеру та угоди від 21.06.2016 року (а.с.57-59), підтримали позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просили визнати дії відповідача щодо відмови позивачці в призначенні пенсії за вислугу років незаконними; зарахувати до спеціального стажу роботи період перебування ОСОБА_1 у оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею півторарічного віку та у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 27.10.1990 року по 30.03.1992 року та призначити пенсію за вислугу років з дня подання позивачкою відповідної заяви - з 31.12.2015 року. Суду пояснили, що позивачка набула права на пенсію і звернулася до відповідача з приводу її призначення. При призначенні пенсії до спеціального - педагогічного стажу відповідач не зараховує роботу позивачки вихователькою колгоспного дитячого садка с. Пелинівка КСП «Зоря», починаючи з 01.12.1988 року по 30.03.1992 року, зсилаючись на те, що вона не виробила встановлений мінімум трудоднів, а тому при перерахуванні її спеціального стажу, він, на думку відповідача, складає 24 роки 6 місяців 2 дні. З цих же підстав відповідач відмовляє позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, мотивуючи відмову відсутністю необхідного спеціального стажу на час звернення - 25 років 6 місяців. Так само, відповідач не враховує до спеціального стажу позивачки період її перебування у відпустці по догляду за дитиною з 27.10.1990 року по 30.03.1992 року. Ці дії відповідача є незаконними, порушують права та інтереси позивачки і підлягають захисту відповідно до норм КАС України у спосіб, обраний позивачкою в позовній заяві.

Представники відповідача Гриньова Ю.С., що діє за довіреністю від 18.04.2016 року (а.с.55), в судовому засіданні 15.07.2016 року та Роздоба Т.Б., що діє за довіреністю від 01.08.2016 року (а.с.94), в судовому засіданні 01.08.2016 року - позов не визнали. Вважають, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки позивачка не має права на призначення пенсії за вислугу років, так як немає необхідного спеціального стажу на час звернення із заявою про призначення пенсії - 25 років 6 місяців.

З січня 2016 року ОСОБА_1 працює, тому їй пенсія не може бути призначена згідно із ст.7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до ст.56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», стаж в колгоспі за умови невиконання без поважних причин встановленого мінімуму, рахується за фактичною тривалістю, до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку.

З трудової книжки позивачки вбачається, що вона прийнята в члени колгоспу ім. Кірова с. Сліди Могилів-Подільського району, отже її стаж обчислюється згідно зі ст.56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п.«е» ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», для працівників після досягнення 55 років, які звернулися за пенсією за вислугу років в період з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року, необхідно не менше 25 років 6 місяців спеціального стажу за переліком спеціальностей, встановлених КМУ.

Рішенням комісії по розгляду спірних питань від 13.01.2016 року прийнято рішення про відмову позивачці в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки спеціальний стаж в галузі освіти склав 24 роки 16 днів, про що винесено протокол №711 від 06.01.2016 року, проте на виконання рішення Чернівецького районного суду від 12.04.2016 року комісією знову було розглянуто питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 та при перерахуванні спеціального стажу він склав 24 роки 6 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років і про що винесено протокол №711 від 21.04.2016 року.

Так, з трудової книжки та первинних документів вбачається, що з 01.08.1986 року позивачка прийнята на роботу в Слідянську восьмирічну школу. У 1986 році позивачкою відпрацьовано 128 днів, у 1987 році - 86 днів, з 30.03.1987 року по 13.07.1987 року - відпустка по догляду за дитиною. Увесь вказаний період зараховано до спеціального стажу, що складає 11 місяців 13 днів.

З 14.07.1987 року по 20.11.1988 року позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, тому до спеціального стажу зараховано 1 рік 4 місяці 7 днів; з 01.12.1988 року до 31.12.1988 року - 1 місяць спеціального стажу; з 01.01.1989 року по 19.12.1989 року - 11 місяців 19 днів; з 20.12.1989 року до 26.10.1990 року - 10 місяців 7 днів спеціального стажу; з 27.10.1990 року по 09.11.1990 року - 14 днів.

З 01.01.1991 року по 31.12.1991 року - 50 вихододнів позивачці зараховано до загального стажу, оскільки в первинних документах остання за цей період не значиться вихователькою; з 01.01.1992 року по 31.03.1992 року - 44 вихододні зараховані до загального стажу.

З 01.04.1992 року по 28.02.1996 року - зараховано до спеціального стажу позивачки 3 роки 10 місяців 28 днів; з 02.03.1996 року по 30.06.2000 року - зараховано до спеціального стажу позивачки 4 роки 3 місяці 29 днів; з 01.07.2000 року по 29.04.2003 року - зараховано до спеціального стажу позивачки 2 роки 9 місяців 29 днів спеціального стажу; з 07.12.2004 року по 24.05.2005 року - зараховано до спеціального стажу 5 місяців 18 днів; з 12.04.2007 року по 30.12.2015 року - позивачці зараховано 8 років 8 місяців 19 днів спеціального стажу.

Тому, спеціальний стаж позивачки складає 24 роки 6 місяців 2 дні.

Весь інший стаж роботи позивачці зараховується як загальний.

Вважають, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки, враховуючи вимоги ст.56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років.

Так, призначення пенсії за вислугу років здійснюється за записами в трудовій книжці, а в разі відсутності необхідних записів - згідно з Постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року.

Крім того, вимоги позивачки щодо зарахування їй до спеціального стажу періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною з 27.10.1990 по 30.03.1992 року вважають необґрунтованим, так як у трудовій книжці відсутній запис про перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до 30.03.1992 року. Навпаки, є дані про вироблені позивачкою людинодні у 1990-1992 роках.

Також, з 11.01.2016 року позивачка працює, що підтверджується наказом №7 від 11.01.2016 року, а тому призначення пенсії за вислугу років у період роботи на посаді вчительки початкових класів суперечитиме вимогам ст.7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

У зв'язку із наведеним просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи спір суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року у с. Пелинівка Чернівецького району Вінницької області, що підтверджується паспортом позивачки та відміткою у трудовій книжці про зміну прізвища згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 03.08.1986 року (а.с.5-6, 7, аркуш 6 оглянутої в судовому засіданні відмовної пенсійної справи позивачки).

Також, судом встановлено, що 01.08.1986 року на підставі рішення правління колгоспу від 27.09.1986 року ОСОБА_1 прийнята у члени колгоспу ім. Кірова с. Сліди Могилів-Подільського району, а 20.11.1988 року виключена з членів колгоспу через зміну місця проживання. 20.12.1988 року позивачка прийнята в члени колгоспу ім. Кірова с. Володівці. Вказані обставини про членство позивачки в колгоспі підтверджуються записами 1-3 на сторінках 2-3 трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2, копія якої знаходиться в матеріалах адміністративної справи (а.с.72).

У розділі трудової книжки позивачки «Відомості про роботу» зазначено, що 01.08.1986 року позивачка направлена на роботу в Слідянську восьмирічну школу - в школу-садок вихователькою дітей дошкільного віку на підставі рішення правління колгоспу від 27.09.1986 року за №20; з 30.03.1987 року по 13.07.1987 року позивачка перебувала у дородовій та післяродовій відпустці; з 14.07.1987 року по 19.05.1988 року - перебувала у відпустці по догляду за дитиною до одного року на підставі рішення правління колгоспу від 10.10.1987 року, протокол №21; з 20.05.1988 року по 20.11.1988 року - перебувала у відпустці по догляду за дитиною до півтора роки на підставі рішення правління від 31.05.1988 року, протокол №9. Після чого позивачка вибула з членів колгоспу с. Сліди у зв'язку із зміною місця проживання.

Вказані обставини підтверджуються записами 1-3 на сторінках 6-7 в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_2, копія якої знаходиться в матеріалах адміністративної справи (а.с.74).

Таким чином, вказаний трудовий стаж позивачки в колгоспі ім. Кірова с. Сліди Могилів-Подільського району слід зараховувати до спеціального - педагогічного стажу, що не заперечується відповідачем.

Крім того, з 01.12.1988 року по 30.03.1992 року позивачка була прийнята на роботу вихователькою дитячого садка КСП «Зоря» с. Володіївці Чернівецького району, зокрема по селу Пелинівка Чернівецького району, та звільнена у зв'язку із переходом дитячого садка з балансу КСП на баланс Володіївецької сільської ради.

Вказана обставина підтверджуються записами 5-6 на сторінках 8-9 в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_2, копія якої знаходиться в матеріалах адміністративної справи (а.с.74).

У період роботи в дитячому садку КСП «Зоря» с. Пелинівка, ОСОБА_1 народила другу дитину, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 року - сина ОСОБА_6 (а.с.17), що підтверджується також матеріалами оглянутої в судовому засіданні відмовної пенсійної справи (аркуш пенсійної справи - 56).

Відповідно до протоколу засідання правління колгоспу ім. Кірова с. Володіївці за №1 від 26.01.1990 року, ОСОБА_1 надано оплачувану відпустку по догляду за дитиною до одного року з 20.12.1989 року по 26.10.1990 року, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні протоколом, копія якого знаходиться в матеріалах адміністративної справи (а.с.138-139).

В подальшому ОСОБА_1 перебувала у оплачуваній відпустці до досягнення дитиною півтора роки та у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років включно до 30.03.1992 року, тобто до її звільнення у зв'язку із переведенням дитячого садка, в якому остання працювала вихователькою, на баланс Володіївецької сільської ради.

Належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 до звільнення її 30.03.1992 року виходила на роботу і працювала, мала, зокрема, у 1990 році - 14 вихододнів, у 1991 році - 50 вихододнів, у 1992 році - 44 вихододні, на чому наполягає у своїх запереченнях відповідач та його представники під час судового розгляду справи, - відповідачем суду не представлено, тоді як, в силу вимог ч.2 ст.71 КАС України, обов'язок доказування покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання представників відповідача на записи про роботу і вихододні ОСОБА_1 у період з 1990 року по 1992 рік у трудовій книжці останньої, які, на думку представників відповідача, підтверджуються записами в трудовій книжці позивачки, архівною довідкою №381 від 30.12.2015 року та актом зустрічної перевірки від 18.03.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ч.ч.2, 3 ст.70 КАС України).

Так, судом встановлено при огляді трудової книжки ОСОБА_1, що записи про участь у громадському господарстві, зокрема, запис №3 на сторінках 18-21 трудової книжки, про виходи на роботу і вироблені у 1990 році - 14 вихододнів, у 1991 році - 50 вихододнів, у 1992 році - 44 вихододні - не завірені печаткою підприємства, в якому остання працювала, та підписом відповідальної посадової особи, а також відсутні відомості про те, на основі яких документів внесені ці записи у трудову книжку, дата та номер цих документів (а.с.77). Тому, суд вважає, що вказані записи не можуть бути належним та допустимим доказом і братися судом до уваги, так як вони не підтверджені іншими доказами.

Представники відповідача в судовому засіданні стверджували, що записи в трудовій книжці позивачки про виходи на роботу і вироблені у 1990 році - 14 вихододнів, у 1991 році - 50 вихододнів, у 1992 році - 44 вихододні підтверджуються архівною довідкою №381 від 30.12.2015 року та актом зустрічної перевірки від 18.03.2016 року, що видавалися на підставі перевірки стажової книги та книг обліку праці і розрахунків в Чернівецькому районному трудовому архіві.

Суд вважає, що ні вказана архівна довідка, ні вказаний акт зустрічної перевірки не можуть бути взяті за основу при відмові відповідачем позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки в судовому засіданні встановлено, що перевірка проведена працівником відповідача поверхово, а викладені в акті перевірки та архівній довідці відомості не відповідають дійсним обставинам.

При дослідженні в судовому засіданні акту перевірки від 18.03.2016 року, що міститься в матеріалах пенсійної справи (а.с.42, аркуш пенсійної справи 47) встановлено, що представником відповідача, який проводив зустрічну перевірку, зазначено про те, що «в період з 01.12.1988 року по 31.12.1990 року ОСОБА_1 працювала вихователькою колгоспного дитячого садка і нею було вироблено трудодні, зокрема, у 1990 році - 14. В період з січня 1991 року по березень 1992 року не зазначено період роботи ОСОБА_1 вихователькою, а трудодні становлять - 1991 рік - 50; 1992 рік - 44. Перевірці підлягали книги обліку розрахунків по оплаті праці робітників за 1990-1992 роки та книга обліку трудового стажу №8, арк.37, згідно якої в період з 1991 року по 1992 рік трудодні ОСОБА_1 не нараховувалися».

Проте, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки при безпосередньому дослідженні в судовому засіданні Книги №8 обліку трудового стажу і заробітку колгоспника колгоспу ім. Кірова с. Володіївці (колгоспу ім. К. Маркса с. Пелинівка) Чернівецького району, встановлено, що навпроти 1990 року про кількість відпрацьованих людиноднів - 14 знаходиться помітка про перебування ОСОБА_1 у декретній відпустці, про що не зазначено ні в архівній довідці, ні в акті зустрічної перевірки, а навпроти 1991-1992 років про кількість відпрацьованих людиноднів взагалі відсутня вказівка про їх вироблення (а.с.95-96).

При звірці вказаних даних із Книгами обліку розрахунків по оплаті праці за 1990-1992 роки встановлено, що у жодному місяці протягом вказаного періоду у графі «відпрацьовано людиноднів» відсутні записи про виходи на роботу позивачки і вироблені нею людинодні, в тому числі і про вироблені у 1990 році - 14 людиноднів, у 1991 році - 50 людиноднів, у 1992 році - 44 людинодні.

Посилання представника відповідача Роздоби Т.Б. на те, що вона вважає, що нова графа, яка заведена на кожний місяць у перевірених судом Книгах обліку, із поміткою «вих.» означає про кількість людиноднів або виходів на роботу, суд вважає хибним, оскільки це посилання є припущенням відповідача, яке не ґрунтується на доказах, та безпідставним, оскільки для обліку людиноднів у перевірених Книгах обліку наявна графа «відпрацьовано людиноднів», що вбачається із Книг обліку, копії яких за спірний період (1990-1992 роки) наявні у матеріалах адміністративної справи (а.с.97-135).

Крім того, з довідки Чернівецького архівного відділу від 19.05.2016 року вбачається, що в протоколах засідання правління колгоспу ім. Кірова с. Володіївці (с. Пелинівка входить до складу колгоспу ім. Кірова) за період з 27.10.1990 року по 30.03.1992 року відсутні записи про вихід ОСОБА_1 з відпустки по догляду за дитиною (а.с.25).

До того ж, той факт, що позивачка ОСОБА_1 після народження сина ОСОБА_6 з відпустки по догляду за дитиною, починаючи з 1989 року по 30.03.1992 року на роботу вихователькою дитячого садка в с. Пелинівка не виходила, тобто відпустки не переривала, підтверджується показаннями свідків, які безпосередньо працювали з позивачкою у вказаному закладі освіти, зокрема, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, факт роботи яких у дитячому садку с. Пелинівка підтверджено трудовими книжками, оглянутими в судовому засіданні, копії яких додано до матеріалів справи (а.с.26-28).

Також, суд встановив, що позивачка працювала тільки вихователькою колгоспного дитячого садка та не виконувала роботи за сумісництвом, що підтверджується довідкою Чернівецького архівного відділу Чернівецької РДА від 30.12.2015 року (аркуш оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи - 17).

Таким чином, суд встановив, що відповідачем безпідставно не зараховується до педагогічного стажу позивачки ОСОБА_1, що дає право на пенсію за вислугу років, період її перебування у оплачувані відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею півтора роки та у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 27.10.1990 року по 30.03.1992 року і вказаний період слід зараховувати до спеціального - педагогічного стажу позивачки.

Також, судом встановлено, що з приводу зарахування до спеціального стажу позивачки періодів її роботи з 01.04.1992 року по 28.02.1996 року - 3 роки 10 місяців 28 днів завідуючою дитячим садком в с. Пелинівка; з 02.03.1996 року по 30.06.2000 року - 4 роки 3 місяці 29 днів завідуючою дитячим садком в с. Пелинівка КСП «Зоря»; з 01.07.2000 року по 29.04.2003 року - 2 роки 9 місяців 29 днів спеціального стажу; з 07.12.2004 року по 24.05.2005 року - 5 місяців 18 днів вчителькою початкових класів Володівецької СЗШ; з 12.04.2007 року по 30.12.2015 року - 8 років 8 місяців 19 днів вчителькою початкових класів Володівецької СЗШ - спору між сторонами немає.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 має спеціального педагогічного стажу, що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років, понад 25 років 6 місяців, тобто на час звернення із заявою про призначення пенсії мала право на призначення пенсії за вислугу років.

Із заявою про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 звернулася 31.12.2015 року до УПФУ в Чернівецькому районі, що підтверджується матеріалами оглянутої відмовної пенсійної справи позивачки (аркуш пенсійної справи - 5).

УПФУ у Чернівецькому районі 13.01.2016 року відмовлено позивачці у призначенні відповідної пенсії (аркуш пенсійної справи - 37).

Відповідно до постанови Чернівецького районного суду від 12.04.2016 року зобов'язано комісію по розгляду спірних питань Шаргородського об'єднаного управління ПФУ Вінницької області, що є правонаступником ліквідованого УПФУ у Чернівецькому районі (а.с.50), повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах (а.с.15-16).

21.04.2016 року комісією по розгляду спірних питань Шаргородського об'єднаного управління ПФУ Вінницької області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років за відсутності необхідного спеціального стажу на час звернення - 25 років 6 місяців, так як встановлено наявність стажу 24 роки 6 місяців 2 дні (а.с.13-14).

При цьому, з вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 не враховується період перебування у оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення півтора роки та у неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років - з 27.10.1990 року по 30.03.1992 року, тобто до дня її виходу з відпустки та одночасного звільнення через перехід дитячого садка, в якому позивачка працювала, з балансу КСП на баланс сільської ради.

Оскільки судом встановлено, що означений період перебування у відпустці по догляду за дитиною не зараховано позивачці до спеціального педагогічного стажу безпідставно, то вказане рішення відповідача в цій частині є протиправним і підлягає скасуванню.

Також судом встановлено, що з 11.01.2016 року ОСОБА_1 працює вчителем початкових класів Володіївецької СЗШ І-ІІІ ступенів на підставі наказу начальника відділу освіти за №7 від 11.01.2016 року (а.с.38).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч.2 ст.7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»).

Таким чином, на теперішній час пенсія за вислугу років позивачці не може бути призначена, так як остання працює вчителем початкових класів Володіївецької СЗШ, тобто не залишила роботу, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до ст.28 ЗУ «Про освіту», система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних, і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Структура освіти, відповідно до ст.29 ЗУ «Про освіту», включає, в тому числі, дошкільну освіту, загальну середню освіту, позашкільну освіту.

Тобто, виходячи із аналізу вказаних норм ЗУ «Про освіту», дошкільна освіта є таким самим видом структури освіти, як і загальна середня освіта.

До органів управління освітою належать, в тому числі, місцеві державні адміністрації і органи місцевого самоврядування, відповідно до ст.11 ЗУ «Про освіту».

Статтею 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» встановлено види державних пенсій, зокрема, трудові та соціальні пенсії. Одним із видів трудової пенсії є пенсія за вислугу років.

Пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст.51 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»).

Пунктом «е» ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» ( в ред., що діяла на час звернення позивачки до відповідача за призначенням пенсії) встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Постановою КМУ від 04.11.1993 року за №909 (з наступними змінами) «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» встановлено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення призначаються за наявності спеціального стажу станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Означеною постановою КМУ також затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, в абзаці першому розділу І якого, що має назву - «Освіта», зазначено найменування закладів і установ: загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи; дошкільні навчальні заклади всіх типів.

Пунктом 2 розділу «Примітки» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років встановлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Пунктом 3 розділу «Примітки» вказаного Переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, … зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 має право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», проте, така пенсія не може їй бути призначена на теперішній час, оскільки вона працює за спеціальністю, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, тому, позов ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача призначити їй пенсію за вислугу років з 31.12.2015 року задоволенню не підлягає.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, Кодексом адміністративного судочинства України, а також проаналізованим вище законодавством, зокрема: Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про освіту», постановою КМУ від 4.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Так, згідно зі ст.ст.8, 19, 46, 55 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.ст. 2, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи, у спорах фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд приймає постанову іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт суб'єкта владних повноважень мають особи, щодо яких його застосовано.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України.

На Пенсійний фонд України, відповідно до п.3, п.п.6 п.4 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою КМУ за №280 від 23.07.2014 року, покладено завдання участі у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування; керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено права позивачки, то позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.8, 19, 46, 55 Конституції України, ст.ст.2, 4, 6, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159-163, 171 КАС України, ст.ст.2, 7, 10, 51, 55, 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Шаргородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 21.04.2016 року в частині не зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 період перебування у оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею півтора роки та у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 27.10.1990 року по 30.03.1992 року.

Зобов'язати Шаргородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати до педагогічного стажу ОСОБА_1, що дає право на пенсію за вислугу років, перебування її у оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею півтора роки та у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 27.10.1990 року по 30.03.1992 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: