Справа № 826/8518/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 серпня 2016 року № 826/8518/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ"
до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МТІ» звернулось до суду з позовом до Міжрегіонального ГУ ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.03.2016 №, №.

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 12.03.2016 №244/28-10-42-30/13669756 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МТІ» з питань правильності обчислення та своєчасності сплати до державного бюджету податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість при проведенні господарських операцій з ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» за період з 01.06.2014 по 31.07.2014».

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Міжрегіональним ГУ ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «МТІ» з питань правильності обчислення та своєчасності сплати до державного бюджету податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість при проведенні господарських операцій з ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» за період з 01.06.2014 по 31.07.2014, за результатом якої складено акт від 12.03.2016 №244/28-10-42-30/13669756 (акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 9 072 482 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 11 754 363 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.03.2016:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 13 608 723 грн. (за основним платежем 9 072 482 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 4 536 241 грн.),

№000041203, яким позивач збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 17 640 544,5 грн. (за основним платежем 11 760 363 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 5 880 181,5 грн.).

За результатом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, скарги залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- До перевірки не надано товарно-транспортні накладні або інші документи, що свідчать про транспортування товару.

- Актом від 12.12.2014 №648/22-03/36185280 встановлено відсутність поставок по ланцюгу постачання від постачальників до ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП».

- Згідно звіту форми 1-ДФ за липень 2014 року у штаті ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» працює 7 осіб за цивільно-правовими договорами 0 осіб; у товариства відсутні власні чи орендовані основні засоби, транспорт та устаткування необхідне для здійснення господарської діяльності.

- У провадженні СУ ФР ГУ ДФС у Кіровоградській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 16.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, в рамках якого встановлено, що протягом 2014 року невстановлені слідством особи з метою прикриття незаконної діяльності створили та придбали, зокрема, ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП», оформивши на підставну особу.

На підставі викладеного вище податковий орган дійшов висновку про безтоварність фінансово-господарських операцій з ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» з метою штучного формування податкового кредиту.

Проте співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на протоколи допитів свідків та ніші докази зібрані в рамках кримінального провадження, суд зазначає, що такі матеріали є доказами виключно у кримінальному провадженні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення у кримінальному провадженні.

Правова оцінка доказам зібраним під час досудового слідства у кримінальному провадженні надається виключно судом під час судового розгляду кримінальної справи.

Доказів існування вироку у кримінальній справі, який відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України був би обов'язковий для суду під час розгляду даної адміністративної справи, відповідачем не надано.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» з урахуванням умов спірного договору.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» укладено договір купівлі - продажу від 29.05.201 №29/05, предметом якого є постачання товару відповідно до видаткових накладних.

На підтвердження реального виконання умов спірного договору позивачем надано суду копії видаткових та податкових накладних за червень-липень 2014 року на загальну суму 70562176,02 грн., в тому числі ПДВ 11 760 362,67 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

Факт оплати товару не заперечується податковим органом та підтверджується наявним в матеріалах справи копіями виписок по особовому рахунку позивача.

При цьому, слід відзначити, що згідно наявних в матеріалах справи доказів, поставлений позивачу товар був в подальшому реалізований ТОВ «Юг-Медіа», ТОВ «Медіашторм», ТОВ «Сервіс ВФ», ТОВ «Приватінвест», ТОВ «Гайтер», ТОВ «Спрецура», СФ Ортекс, ТОВ «Тіко», ТОВ «Рим 2000», ТОВ «Алло», ТОВ «АВ Металгруп», ТОВ «Фіто-Донецьк», ТОВ «Дієса», ТОВ Мобільні фішки», ТОВ «Магеллан-Юг», ТОВ «Гайтер», ТОВ «Комел», ТОВ «Едвансіс Груп», ТОВ «Комп'ютерні інформаційні технології НВТ», ТОВ «Комел», ТОВ «Інженерна компанія Союз», ТОВ «Арілл», ТОВ «Медіа-Вест», ТОВ «Нео-ІТ», ТОВ «Смок», ТОВ «Комфі Трейд» та у роздрібному продажу, що підтверджується наданими позивачем копіями видаткових та податкових накладних, довіреностей, банківських виписок та чеками (при реалізації кінцевому споживачу).

Надані позивачем копії видаткових накладних наданих ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» та видаткових накладних, довіреностей, банківських виписок, чеків, дають можливість прослідити реалізацію кожної одиниці товару придбаного у ТОВ ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» позивачем контрагентам-покупцям або кінцевому споживачу.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» виконувались сторонами у повному обсязі.

Щодо посилання податкового органу на ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних, що засвідчують факт транспортування товару позивачу, суд зазначає, що відповідно до умов вказаного договору від 29.05.201 №29/05 місцем постачання товару є склад покупця (позивача).

Крім того, ТТН свідчить переважно не тільки про факт придбання, але й про понесені витрати з транспортування. Та Податковий кодекс України не передбачає наявність спеціальних податкових документів для перевезення вантажів. Тобто застосування товарно-транспортних накладних у податковому обліку і застосування фінансових санкцій у разі відмови у виписуванні ТТН вантажовідправником чинним законодавством не передбачене. Без наявності ТТН покупець позбавлений права на включення до валових витрат вартості транспортних послуг, якщо вони застережені в договорі або відображені в накладній окремим рядком, а також транспортних послуг, отриманих від перевізника. Проте, в даному випадку спірним є договір купівлі - продажу товару, податковий орган не вказує на включення позивачем до валових витрат вартості транспортних послуг. Отже, не надання до перевірки ТТН не є безумовною ознакою безтоварності договору купівлі-продажу товару.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Як зазначено вище, безтоварність спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП», податковий орган обумовлює порушенням порядку реєстрації названого товариства (реєстрація на підставну особу). Однак порушення порядку реєстрації юридичної особи не є імперативною ознакою протиправності її діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою.

Обставини щодо виконання спірних господарських операцій між позивачем та ТК «Ф'ючер ТВП» не досліджувалися у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 16.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України. А відтак саме по собі здійснення реєстрації названого товариства без мети реального провадження підприємницької діяльності та номінальність керівництва таким товариством, установлена у названій кримінальній справі, за відсутності інших обставин, які б свідчили про необґрунтованість податкової вигоди, були безпідставно визнані податковим органом як доказ безтоварності спірних господарських операцій.

Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що він працює у відділі прийому товарів ТОВ «МТІ». Свідок пояснив, що прийом товару проводився на складі ТОВ «МТІ», на підставі накладних, після відвантаження товару, він підписував накладні та довіреності в графі «отримав» .

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача зареєстрований в якості платника податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП» податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення №000041203 від 28.03.2016 безпідставним та неправомірним.

За таких обставин, недоведеність відповідачем правомірності та законності підстав донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вищевказані правопорушення як наслідок прямо впливає та вказує на невірність висновку відповідача про порушення позивачем п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України та про заниження позивачем податку на прибуток і визначення податковим органом податкового зобов'язання та штрафних санкцій позивачу по цьому податку, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.03.2016.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем доведено факт правомірності формування податкового кредиту та віднесення витрат на валові витрати по взаємовідносинам з ТОВ ТК «Ф'ючер ТВП», а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України судовий збір підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.03.2016 №, № прийняті Міжрегіональним ГУ ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників.

3. Стягнути на користь ТОВ «МТІ» судовий збір в сумі 468739,01 грн. сплачений платіжним дорученням №5672 від 01.06.2016 за рахунок бюджетних асигнувань Міжрегіонального ГУ ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда