Справа № 185/5911/16-а
Суддя: Бабій С. О.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/5911/16-а
Провадження № 2-а/185/443/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2016 року м.Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областіБабій С.О., розглянувши в порядку скороченого провадження, відповідно до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправними, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

12 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірною відмову Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення позивачу дострокової пенсії за віком зі зменшенням віку в порядку передбаченому абзацом 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та зобовязати Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити позивачу пенсію за віком відповідно до абзацу 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 27.11.2015 р. В обґрунтування позову посилався на те, що 27.11.2015 р. він звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до абзацу 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Для підтвердження права на призначення дострокової пенсії за віком позивачем були надані відповідачу всі необхідні документи. У призначенні дострокової пенсії за віком позивачу було відмовлено на підставі листа Міністерства соціальної політики України від 01.07.2015 року № 700/039/97-15, в якому зазначено, що особи, які були призвані під час мобілізації на військову службу на особливий період не віднесені до категорії осіб, які мають право на достроковий вихід на пенсію. Вважає зазначене рішення протиправним, таким, що порушує його право на дострокову пенсію за віком з 55 років, тому підлягає скасуванню так як абзацем 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено те, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також та, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обовязків військової служби (службових обовязків), або в наслідок захворювання, повязаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обовязку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення, зокрема чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років. Він є військовослужбовцем та учасником бойових дій, що є підставою звернення з даним позовом до суду.

Представник відповідача подав письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, зазначивши про те, що позивач набуде право на призначення пенсії після досягнення 60 років.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приймаючи до уваги письмові заперечення відповідача, долучені до матеріалів справи, приходить до висновку, що, адміністративний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АБ № 447611 від 23.05.2015 року.

27.11.2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії як учаснику бойових дій на підставі абз. 6 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та у відповідності до ст. 16 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», до заяви позивачем додано необхідний пакет документів.

Листом від 07 грудня 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області відмовило позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, та зазначило, що позивач є особою, що проходила військову, а не строкову службу, у звязку з чим, підстави для призначення пенсії з 55 років відсутні.

Згідно ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення" військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ визначено Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обовязок та військову службу» № 2232-ХІІ.

Відповідно до частини дев'ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов'язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов'язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Закон України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов'язаних та резервістів, призваних на військову службу.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов'язаних, які проходять призвані та проходять військову службу, у цей період вважаються такими, що користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Як вже зазначалось, позивач є військовослужбовцем, що проходив військову службу, має статус учасника бойових дій,

Судом досліджено трудову книжку позивача та зясовано, що він має страховий трудовий стаж понад 25 років, як того вимагає пенсійне законодавства.

Отже, позивач згідно вимог ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення" набув право на призначення та отримання пенсії за віком, як учасник бойових дій на підставі абз. 6 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а дії відповідача з приводу відмови в призначенні йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку носять протиправний характер.

Суд враховує, що строкова військова служба є лише різновидом військової служби, передбаченим ЗУ «Про військовий обовязок та військову службу», та не визнається єдиною та виключною підставою для призначення особі пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відтак неправомірними є посилання відповідача на те, що позивач проходив військову а не строкову службу як на підставу для відмови в призначенні пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку.

Крім того суд враховує, що ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначено перелік осіб та їх статус, що мають право на призначення пенсії у відповідного до цього закону, проте, позивач просить призначити йому пенсію на підставі іншого Закону, а саме: абз. 6 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Тобто, позивач заявив про своє бажання призначити йому пенсію не як особі, що вийшла на пенсію з військової служби професійного військового службовця, а як учаснику бойових дій, який має право на скорочення пенсійного віку в силу безпосередньої участі у захисті Батьківщини. Отже, неправомірним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача у звязку з невідповідністю його статусу приписам ст. 1-2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби».

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до приписів КАС України, суд для повного та всебічного захисту порушеного права та інтересу вправі прийняти постанову, якою покласти обовязок відновити порушене право та інтерес, суд також вправі визначити такий спосіб відновлення.

Враховуючи, що позивач звернувся за призначенням пенсії 27.11.2015 року, суд приходить до висновку про необхідність відновлення його порушеного права, шляхом зобовязання відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 як учаснику бойових дій.

У відповідності до вимог ст.45 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З огляду на ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Одночасно, позов було подано до суду 12.07.2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, який обліковується з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав.

В обґрунтування поважності причин пропуску звернення позивача до суду останній посилається на те, що звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській областіта Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції з питання визначення права на дострокову пенсію за віком та отримав відповіді лише 17 березня 2016 р.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом не є поважними, оскільки позивач щомісячно не отримував пенсію та знав про порушення його прав, але не звертався своєчасно до суду. Будь-яких інших доводів, які перешкоджали позивачу звернутися до суду у межах шестимісячного строку, позивачем не наведено.

Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском встановленого ч.2 ст.99 КАС України шестимісячного терміну звернення до адміністративного суду, не надав суду доказів щодо наявності поважних причини пропуску зазначеного строку, що є підставою для залишення частини позовних вимог без розгляду.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 17, 71, 150-163, 167, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправними, зобовязання вчинити діїза період з 27.11.2015 року по 11.01.2016 року (включно) залишити без розгляду.

Визнати протиправною відмову Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком зі зменшенням віку в порядку передбаченому абзацом 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до абзацу 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 12.01.2016 р.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами, також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову суду, прийняту у скороченому провадженні, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя С. О. Бабій