Справа № 803/763/16
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м. Луцьк Справа № 803/763/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління державної казначейської служби України у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (далі - ТУ ДСА України у Волинській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління державної казначейської служби України у Волинській області про визнання неправомірними дій ТУ ДСА України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року (в редакції з 26 жовтня 2014 року), та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України ««Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року) та зобов'язання ТУ ДСА України в Волинській області здійснити перерахунок та виплату такої заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 16 серпня 1982 року пом 28 травня 2015 року працювала в Маневицькому районному суді Волинської області на посаді секретаря судового засідання.

За період роботи на посаді секретаря судового засідання, а саме: з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року, з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року; з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року на законодавчому рівні право на працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, на посадовий оклад в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Однак, за вищевказаний період заробітна плата нараховувалась та виплачувалась не в повному обсязі.

Зазначає, що відповідач як розпорядник коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності, зокрема місцевих загальних судів, неправомірно не нарахував та не виплатив мені заробітну плату за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року (в редакції з 26 жовтня 2014 року), та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України ««Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року).

22 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про здійснення нарахування та виплатити в повному обсязі недоплаченої заробітної плати з урахуванням усіх надбавок, які нараховувалися залежно від розміру посадового окладу.

Листом відповідач відмови у здійсненні перерахунку і виплати заробітної плати.

Вважає дії ТУ ДСА України в Волинській області щодо не нарахування та невиплати заробітної плати в повному обсязі протиправними та просить суд:

1) визнати неправомірними дії ТУ ДСА України в Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати в повному обсязі з урахуванням всіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року (в редакції з 26 жовтня 2014 року), та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України ««Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року);

2) зобов'язати ТУ ДСА України в Волинській області зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати в повному обсязі з урахуванням всіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року (в редакції з 26 жовтня 2014 року), та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України ««Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року).

На адресу суду 09 червня 2016 року № 1233/07-13 надійшли письмові заперечення проти позову відповідно до яких відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що за період існування спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не внесено змін до постанови № 268 від 09 березня 2006 року, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам апаратів місцевих загальних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 47 до зазначеної постанови. Крім того, ТУ ДСА в Волинській області уповноважене здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділено правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам апаратів місцевих загальних судів Волинської області, у тому числі і позивачу (а. с. 29-34).

01 серпня 2016 року за вх. № 9711/16 на адресу суду надійшли доповнення до заперечення, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Постановою Верховного Суду України від 13 липня 2016 року прийнято рішення у адміністративній справі № 820/4653/15 за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про проведення перерахунку заробітної плати за заявою ДСА України про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 25 лютого 2016 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неоднаковим застосуванням судами адміністративної юрисдикції норм матеріального права у подібних правовідносинах між працівниками та судами.

Зазначеною постановою Верховного суду України від 13 липня 2016 року скасовано постанову Вищого адміністративного суду України від 25 лютого 2016 року у частині визнання неправомірними дій територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку і виплати заробітної плати та зобов'язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області здійснити відповідний перерахунок і виплати скасувати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року, якими відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні адміністративного позову, залишено в силі (а. с. 60-61).

В поданих до суду письмових поясненнях від 30 травня 2016 року № 12-08/336-3213 третя особа адміністративний позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що хоча і ТУ ДСА в Волинській області обслуговується в Головному управлінні Казначейства, контроль за нарахуванням та виплатою вказаним розпорядником заробітної плати не входить до компетенції органів казначейської служби, а враховуючи, що третя особа з позивачем у жодні правові відносини не вступала, будь-які вимоги позивача до органів казначейської служби відсутні (а. с. 27-28).

На підставі заявлених клопотань сторін, керуючись частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд клопотань у справі здійснений в порядку письмового провадження відповідно до ухвали суду від 10 серпня 2016 року.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, з 16 серпня 1982 року по 28 травня 2015 року працювала в Маневицькому районному суді Волинської області на посаді секретаря судового засідання (а. с. 13-14).

28 травня 2015 року за заявою ОСОБА_4 вона була звільнена з займаної посади на підставі статті 38 пункту 1 КЗпП України, що підтверджується наказом № 15/02-05 від 28 травня 2015 року (а. с. 12).

22 березня 2016 року позивач звернулася до начальника ТУ ДСА в Волинській області із письмовою заявою, у якій просила зробити перерахунок заробітної плати та виплати в повному обсязі недоплаченої заробітної плати з урахуванням усіх надбавок, які нараховувалися залежно від розміру посадового окладу за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року (в редакції з 26 жовтня 2014 року), та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України ««Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року).

Листом від 21 квітня 2016 року № 930/04-27 ТУ ДСА в Волинській області відмовило позивачу у проведенні перерахунку та виплати заробітної плати з тих підстав, що Кабінетом Міністрів України не приведено постанову № 268 від 09 березня 2006 року у відповідність до норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тому при нарахуванні заробітної плати працівникам апаратів місцевих загальних судів застосовуються розміри посадових окладів, затверджені вказаною постановою, а ТУ ДСА в Волинській області уповноважене здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділено правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам апаратів місцевих загальних судів Волинської області (а. с. 10-11).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5 Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого наказом ДСА України від 05 квітня 2011 року № 82 (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, яка діяла до набрання чинності наказом ДСА України від 15 липня 2015 року № 104), територіальні управління відповідно до покладеного на них завдання здійснюють у межах своєї компетенції соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату місцевих судів.

Пунктом 4.3 Типового положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом ДСА України від 15 липня 2015 року № 104, визначено, що територіальні управління здійснюють функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіальних управлінь та місцевих загальних судів.

Згідно із частиною п'ятою статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади. Частиною першою статті 144 цього ж Закону у вказаній редакції було визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Як передбачено частинами другою, сьомою статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Додатком 47 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268 затверджено схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2008 року № 34 «Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України» з 01 лютого 2008 року у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання апарату органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури, судів та інших органів, внесено зміну щодо підвищення на 45 відсотків посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Після цього схеми посадових окладів працівників апаратів судів та інших державних службовців не переглядались (рішення Ради суддів України від 12 березня 2015 року № 15).

Разом з тим, підпунктом 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII були внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI шляхом доповнення частини першої статті 144 абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Згідно із пунктом 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Враховуючи, що вказаний Закон було опубліковано в газеті «Голос України» 25 жовтня 2014 року, тому положення підпункту 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII набрали чинності 26 жовтня 2014 року.

Крім того, пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII передбачено, що Кабінету Міністрів України: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII в частині приведення у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом та в частині внесення у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

В подальшому, пунктом 9 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2015 року) установлено, що норми і положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № 41 - 42, ст. 529; 2010 р., № 43, ст. 529; 2010 р., № 44 - 45) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII (який набрав чинності 29 березня 2015 року) Закон України «Про судоустрій і статус суддів» було викладено в новій редакції, та згідно із частиною першою статті 147 цього Закону визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Крім того, згідно із пунктом 13 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» також було передбачено, що Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Кабінет Міністрів України постановою від 02 вересня 2015 року № 644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» вніс зміни до додатку 47 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268, виклав у новій редакції схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, з приміткою про те, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII (з наступними змінами та доповненнями) постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Разом з тим, постанова Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» не містить вказівок про те, що вона набере чинності до дня її опублікування, як і не вказано у ній про те, що працівникам апаратів судів належить провести перерахунок за попередні періоди. Відтак, дія зазначеної постанови на спірні правовідносини не може бути поширена.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюються на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 01 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» , зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 БК, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 БК, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16 січня 2014 року № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року № 21-1726а16, від 13 липня 2016 року № 820/4653/15.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі не допустили порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за спірний період, правомірно відмовив позивачу у перерахунку та виплаті заробітної плати, виходячи лише із розміру посадового окладу, передбаченого частиною першою статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними підпунктом 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII) та частиною першою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), а тому у задоволенні адміністративного слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 122, статтями 162-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про державну службу», Бюджетного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління державної казначейської служби України у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович