Справа № 2а-2047/12/2770
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" серпня 2016 р. м. Київ К/800/15588/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження

справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року,

встановив:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати йому не в повному обсязі грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби та стягнути з відповідача на його користь заборгованість із зазначеної винагороди в розмірі 858,75 гривень і понесені судові витрати в розмірі 107,30 гривень.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 3 жовтня 2012 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачеві грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби не в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 858,75 гривень недоплаченої винагороди за 20 років безперервної військової служби.
Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 3 жовтня 2012 року скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року та залишити без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 3 жовтня 2012 року.
Військовою частиною НОМЕР_1 подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, відповідач просить таку залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суди встановили, що 1 серпня 2012 року у ОСОБА_1 виникло право на отримання винагороди за 20 років безперервної військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 1 серпня 2012 року № 142 було наказано виплатити позивачеві за 20 років безперервної військової служби грошову винагороду в розмірі 1,5 окладів за період з 1 серпня 1992 року по 1 серпня 2012 року.
Виплату винагороди за тривалість безперервної військової служби ОСОБА_1 було проведено в розмірі 50 відсотків установленого згідно із додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 7 листопада 2007 року № 1294 (далі постанова № 1294) розміру.
Посадовий оклад позивача складав 1030 гривень та оклад за військовим званням 115 гривень, розмір виплаченої винагороди (50 відсотків) склав 858,75 гривень.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачеві грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби в розмірі 50 відсотків від встановленого законодавством розміру такої виплати є неправомірними, а недоплачена сума винагороди підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову апеляційний суд дійшов висновку про правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачеві винагороди за 20 років безперервної військової служби, оскільки сума винагороди обчислена відповідно до вимог пункту 7 постанови № 1294.
Додатком 25 до постанови № 1294 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів. Так, згідно цього додатку винагорода за тривалість безперервної військової служби у разі 20 років безперервної календарної військової служби виплачується в розмірі 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням.
Пунктом 7 постанови № 1294 передбачено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками

25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Відповідно до постанови № 1294 Міністр оборони України наказом від 11 червня 2008 року № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, затвердив Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Пунктом 32.1 зазначеної Інструкції встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, одноразово, залежно від тривалості безперервної календарної військової служби, виплачується винагорода в таких розмірах: при строку безперервної календарної військової служби 15 років розмір винагороди (посадовий оклад і оклад за військовим званням) становить 1,0; 20 років 1,5; 25 років 2,0; 30 років 2,5; 35 років і кожні наступні 5 років 3,0.
Таким чином, вказаною Інструкцією було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, до складу яких входить й винагорода за тривалість безперервної військової служби.
Посилання суду апеляційної інстанції на положення пункту 7 постанови № 1294 щодо обмеження зазначених виплат 50 відсотками є помилковими, оскільки, як вказано в цій нормі, такі обмеження установлювалися до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення. Упорядкування здійснено зазначеною Інструкцією, в якій відсутні положення про обмеження відповідних виплат 50 відсотками.
Отже, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, є вірним, а постанова апеляційного суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.
Згідно статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості скасувати.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 3 жовтня 2012 року залишити в силі.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.