Справа № 816/1145/16
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 рокум. ПолтаваСправа №816/1145/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В.,

представника позивача - Чайковського Д.В.,

представника відповідача - Колісника Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області до Підприємства "Миргородська міжрайонна оптово-торгівельна база Полтавської облспоживспілки" про накладення арешту на кошти та інші цінності на розрахункових рахунках платника податків у банку,

В С Т А Н О В И В:

Миргородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - позивач, Миргородська ОДПІ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Підприємства "Миргородська міжрайонна оптово-торгівельна база Полтавської облспоживспілки" (надалі - відповідач, Миргородська МОТБ) та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.08.2016 /а.с. 40-43/ просила накласти арешт на кошти та інші цінності, що перебувають на розрахункових рахунках Миргородської МОТБ у розмірі 123047,66 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю у відповідача, на момент звернення до суду, податкового боргу зі сплати земельного податку у розмірі 123047,66 грн та відсутністю майна, що могло б бути використане контролюючим органом для погашення такого боргу.

Представник відповідача надав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що Миргородська МОТБ вживає дії щодо погашення податкового боргу зі сплати земельного податку, у т.ч., шляхом перерахування переплати з інших податків. Просив відкласти розгляд справи для вирішення спору у добровільному порядку.

Оскільки підстави для відкладення розгляду справи, визначені статтями 128, 150 Кодексу адміністративного судочинства України, - відсутні, суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з урахуванням уточнень.

Представник відповідача, не заперечуючи проти наявності податкового боргу, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Миргородська МОТБ у встановленому законом порядку зареєстрована як юридична особа, /а.с. 49/.

Залученим до матеріалів справи витягом з інтегрованої картки відповідача за платежем: "Земельний податок з юридичних осіб, 18010500" підтверджено, що за особовим рахунком Миргородської МОТБ обліковується податковий борг у розмірі 123047,66 грн /а.с. 46/.

Миргородською ОДПІ на підставі рішення від 29.04.2016 №3 здійснено вихід за адресою реєстрації відповідача з метою проведення опису майна у податкову заставу, за результатами якого встановлено, що майно у Миргородської МОТБ відсутнє /а.с. 18/.

Податковим керуючим складено акт опису майна від 19.05.2016 №2/3 /а.с. 19/.

Посилаючись на наявність у відповідача податкового боргу та відсутність майна для його погашення, контролюючий орган звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

В силу положень підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Виходячи зі змісту вищенаведеної норми, законодавець виділяє такі підстави для реалізації права контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків:

1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг;

2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу, з зв`язку з тим, що балансова вартість цього майна менша за суму податкового боргу;

3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом, є адміністративний арешт майна такого платника податків (арешт майна), підстави і порядок застосування якого визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

У пункті 94.2 цієї статті передбачені обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Згідно з підпунктами 94.6.1 та 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 названого Кодексу керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

При цьому, частиною другою пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України встановлено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

За змістом наведених правових норм, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування:

1) арешт на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу;

2) адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (в залежності від виду майна).

Крім того, суд звертає увагу на те, що норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та статті 94 Податкового кодексу України регулюють різні правовідносини та встановлюють різні підстави для їх застосування. Так, норми статті 94 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. У свою чергу, підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України регулює коло суспільних відносин щодо накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках та не може бути застосований до майна платника податків, відмінного від коштів.

За таких обставин, звернення контролюючого органу до суду з вимогою про накладення арешту на кошти з підстав, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, може здійснюватися без урахування норми статті 94 Податкового кодексу України, оскільки норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є спеціальними по відношенню до норм пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, та містять різні підстави застосування арешту коштів на рахунку платника податків.

Представник відповідача в судовому засіданні проти наявності у Миргородської МОТБ податкового боргу зі сплати земельного податку не заперечував.

Так само, представник відповідача підтвердив, що у підприємства відсутнє майно, за рахунок якого можна було б погасити податковий борг.

Наявність у відповідача податкового боргу та відсутність майна підтверджено залученими до матеріалів справи письмовими доказами: податковими деклараціями з плати за землю за 2016 рік /а.с. 15-16/, листом управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області від 18.05.2016 вих.. №99-1603-99.6-792/2-16 /а.с. 17/, листом Територіального сервісного центру №5344 від 22.04.2016 вих. №36/283 /а.с. 17 - зворот/, листом ДКП "Миргородтехінвентаризація" від 25.04.2016 вих. №267 /а.с. 18/, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.04.2016 №57641775 /а.с. 18 - зворот/, актом опису майна від 19.05.2016 №2/3 /а.с. 19/, витягом з інтегрованої картки платника податків /а.с. 46/.

З приводу посилань представника відповідача на ті обставини, що Миргородською МОТБ сплачуються поточні зобов'язання із земельного податку, суд зазначає, що кошти у розмірі 30000,00 грн, перераховані платіжним дорученням від 30.06.2016 №1043 /а.с. 38/, та кошти у розмірі 25300,00 грн, перераховані платіжним дорученням від 28.07.2016 №1062 /а.с. 39/, зараховані до бюджету в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів, що відображено в інтегрованій картці платника /а.с. 46 - зворот/.

Стосовно тверджень представника відповідача про те, що арешт коштів на рахунках зупинити будь-яку можливість ведення підприємством господарської діяльності суд звертає увагу на приписи Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України від 21.01.2004 №22.

Зокрема, відповідно до пункту 10.2 названої Інструкції арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду (далі - документ про арешт коштів) накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах. (пункт 10.3 Інструкції).

Пунктом 10.10 Інструкції передбачено, що у разі надходження до банку платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку.

Банк виконує часткову оплату платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) відповідно до пункту 5.10 глави 5 та пункту 12.9 глави 12 цієї Інструкції.

До арешту суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, банк продовжує арештовувати кошти, що надходять на рахунок клієнта, та виконує платіжні вимоги/інкасові доручення (розпорядження) щодо списання коштів з урахуванням тієї суми, яку раніше частково списано на підставі платіжних вимог/інкасових доручень (розпоряджень) за тим виконавчим документом, для забезпечення якого було накладено арешт на кошти на рахунку клієнта.

Банк після списання за платіжною вимогою/інкасовим дорученням (розпорядженням) суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, списує цей документ з відповідного позабалансового рахунку та, якщо немає на обліку за позабалансовим рахунком інших документів про арешт коштів, проводить операції за рахунком клієнта.

Аналізуючи наведені норми Інструкції суд зауважує, що у разі визначення конкретного розміру заборгованості у документі, яким накладено арешт, банк без порушення прав платника та одночасно клієнта банка в частині обмеження користування належними такому платнику коштами або цінностями, у разі повного виконання рішення про арешт та списання визначеної суми у визначеному розмірі, продовжує безперешкодно виконувати завдання по списанню або перерахуванню коштів платника за його бажанням.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зважаючи на наявність у відповідача податкового боргу зі сплати земельного податку у розмірі 123047,66 грн та відсутність у останнього майна, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог Миргородської ОДПІ.

А відтак, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, позовні вимоги Миргородської ОДПІ належить задовольнити повністю.

Згідно з частиною четвертою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 7-11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Накласти арешт на кошти та інші цінності, що перебувають на розрахункових рахунках Підприємства "Миргородська міжрайонна оптово-торгівельна база Полтавської облспоживспілки" () у розмірі 123047,66 грн (сто двадцять три тисячі сорок сім гривень шістдесят шість копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2016 року.

Суддя С.С. Бойко