Справа № 826/7971/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

26 липня 2016 року м. Київ № 826/7971/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., при секретарі судового засідання Дробчак М. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Служби безпеки України про залишення без розгляду позовної заяви

ОСОБА_1
до Служби Безпеки України
провизнання протиправним та скасування рішення
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України з вимогами про визнання неправомірними дії посадових осіб Служби безпеки України щодо звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ОСОБА_1; визнання протиправним та скасування наказ першого заступника Голови Служби безпеки України № 1293-ОС в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас Збройних сил України та виключення зі списків особового складу з 20 листопада 2015 року; поновлення ОСОБА_1 на службі з 20 листопада 2015 року та стягнення на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 20 листопада 2015 року до дня поновлення на службі.

Під час розгляду справи представником Служби безпеки України заявлено клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Представник позивача заперечував проти заявленого клопотання та зазначав, що оскаржуваний наказ доведено до відома позивача під час перебування останнього на лікарняному. Також позивач звертався до відповідача із відповідним запитом про отримання інформації, відповідь на який отримав лише у квітні 2016 року, а тому вказував про поважність причин пропуску строку до суду із зазначеним позовом та просив відмовити у задоволенні заявленого клопотання.

Здійснюючи розгляд заявленого клопотання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 3 ст. 99 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Як вказувалось вище, предметом позовних вимог є протиправність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що наказом Служби безпеки України № 1293-ОС від 20.11.2015 позивача звільнено з органів внутрішніх справ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позовній заяві вказує, що оскаржуваний наказ про звільнення було доведено йому до відома 22.01.2016 року в період тимчасової непрацездатності у зв'язку із зламом переднього краю правої великогомілкової кістки.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно штемпеля вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративний позов подано 26.05.2016 року.

Проте, суд наголошує, що вказана обставина не заважала позивачу звернутись в період тимчасової непрацездатності до суду за захистом порушених прав особисто або за допомогою представника. Крім того, ані Кодекс адміністративного судочинства України, ані Кодекс законів про працю України не містить винятків із загального правила щодо відстрочення строку звернення до суду у зв'язку із перебуванням на лікарняному.

При цьому в матеріалах справи міститься Протокол заслуховування оперупоноваженого 2 відділу 2 управління ГУ ВКР ДКР СБ України старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 21.10.2015 року в якому вказується про прийняття рішення щодо клопотання перед вищестоящим командуванням про звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту з його боку. Зі змістом зазначеного Протоколу позивач ознайомлений 22.10.2015.

Вищевказане спростовує доводи позивача про необізнаність про звільнення з органів внутрішніх справ.

Також суд критично ставиться до тверджень представника позивача щодо поважності пропуску строку до суду у зв'язку із направленням на адресу відповідача інформаційного запиту про надання витягу з наказу про звільнення та копій документів, відповідь на якій була надана 10.03.2016 року, оскільки адміністративний позов подано за спливом місячного терміну, навіть від дати надання відповіді на вищевказане звернення. Доказів отримання даної відповіді у квітні представником позивача суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, а саме з моменту коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів до моменту подання адміністративного позову минуло більше 4 місяців.

Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Позивачем не надано пояснень та доказів, які б вказували на існування поважних причин пропуску строку до суду, а судом таких обставин та причин не встановлено.

З огляду на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду та враховуючи відсутність поважних причин пропуску такого строку, суд дійшов висновку про доцільність застосування наслідків пропуску строку звернення до суду - залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись п. 9 ч. 1 ст. 155, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити клопотання представника Служби безпеки України про залишення адміністративного позову без розгляду.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання неправомірними дії посадових осіб Служби безпеки України щодо звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ОСОБА_1; визнання протиправним та скасування наказ першого заступника Голови Служби безпеки України № 1293-ОС в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас Збройних сил України та виключення зі списків особового складу з 20 листопада 2015 року; поновлення ОСОБА_1 на службі з 20 листопада 2015 року та стягнення на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 20 листопада 2015 року до дня поновлення на службі залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. І. Келеберда