Справа № 808/1965/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

01 серпня 2016 рокуСправа № 808/1965/16
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Татаринов Д.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк» «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк» «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- поновити ОСОБА_1 строк для заявлення вимог кредитора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначений частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявську О.С. включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які задовольняються за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до пунктів 4, 6 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, розгляду в порядку адміністративного судочинства підлягає спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один є суб'єктом владних повноважень - органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, іншим суб'єктом при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Разом із цим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що участь у справі суб'єкта владних повноважень не є безумовною підставою віднесення такого спору до категорії адміністративних справ.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частиною 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Матеріалами адміністративної справи судом встановлено, що

09 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений Договір №313731/20582/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті на суму 10 000,00 (десять тисяч доларів США 00 центів) строком на 370 днів до 14 липня 2015 року під 12,10% процентів річних.

Разом з тим, судом встановлено, що на підставі Постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». На підставі зазначеного рішення Фонду, була розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Суд вважає зазначити наступне.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів визначає Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII від 14 травня 1992 року.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343- XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначає Закон України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07 грудня 2000 року.

Так, статтею 1 Закону № 2121-III передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452- VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Визначену правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 лютого 2016 року по справі №21-4846а15 та постанові від 15 червня 2016 року по справі №21-286а16.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищезазначених норм та викладених обставин, заявлені позивачем вимоги мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим у відкритті провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Так позивачем до суду надано докази про сплату судового збору, які підтверджуються квитанцією №73 від 07 липня 2016 року на суму 551,20 грн., та квитанцією №140 від 21 червня 2016 року на суму 551,20 грн.

Частиною 1 статті 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

На підставі вищезазначеного, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір відповідно до квитанцій: №73 від 07 липня 2016 року на суму 551,20 грн., та №140 від 21 червня 2016 року на суму 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 98, 104, 106, 109 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №808/1965/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк» «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір, сплачений згідно квитанцій: №73 від 07 липня 2016 року на суму 551,20 грн., та №140 від 21 червня 2016 року на суму 551,20 грн.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з позовом та додатками до нього надіслати позивачу.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 109 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позивачу роз'яснюється право звернення зі скаргою до Господарського суду Запорізької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Д.В. Татаринов