Справа № 826/8273/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

щодо вирішення питання про закриття провадження у справі

01 серпня 2016 року м. Київ № 826/8273/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О.,

за участю сторін:

представник відповідача 1 - Башаров В.Є.,

представник відповідача 2 - Кобець О.В.,

представник третьої особи - Якимів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання третьої особи про закриття провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича, за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання протиправними дій та рішення, скасування наказу та розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 1, Фонд), Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича (далі - відповідач 2), за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання протиправними дій та рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. щодо встановлення нікчемності договору факторингу №1905 від 19.05.2016, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда»; поновлення відображення обліку у балансі ПАТ «Банк Михайлівський» кредитних договорів, права вимоги за якими були відступлені ПАТ «Банк Михайлівський» на користь позивача на підставі договору факторингу №1905 від 19.05.2016; скасування наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. №37 від 30.05.2016 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними»; скасування розпорядження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. №9 від 01.06.2016 «Про відновлення договорів в ПО АБС Б2 Банку».

Представником третьої особи подано заяву про закриття провадження у справі, обґрунтоване тим, що дану справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача 2 та третьої особи у судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити.

Представник відповідача 1 при вирішенні клопотання про закриття провадження у справі поклався на розсуд суду.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 16.02.2016 у справі №21-484а15, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. До вказаних висновків Верховний суд України прийшов за наслідками розгляду справи за позовом управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича про визнання протиправними дії та зобов'язання уповноважену особу Фонду визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги управління ПФУ.

Згідно статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №21-484а15 з огляду на наступне.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною 1 вищевказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З наведеного слідує, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Разом з цим, частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дійсно встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Однак суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний Закон є спеціальним, яким, у свою чергу, врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Системний аналіз вищевказаних положень, дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі Рішення Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким, в свою чергу, не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає, та, як наслідок, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Окремо суд звертає увагу на пункт 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», відповідно до якого адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в Листі №992/11/14-14 від 25.07.2014.

Отже, з метою дотримання положень статті 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №21-484а15 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини виникли до початку процедури ліквідації банку, а саме на стадії виконання уповноваженою особою Фонду дій із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

За таких підстав, суд дійшов до висновку, що питання поставлене представником третьої особи є необґрунтованим, а тому у задоволенні заяви про закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 165 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання третьої особи про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та підписаний 03.08.2016 року.

Суддя В.П. Шулежко