Справа № 815/6872/15
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6872/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

судді - Джабурії О.В.,

судді - Крусяна А.В.,

при секретарі судового засідання Макогон С.А.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів Масловського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

03.12.2015р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - ГУ МВС в Одеській області), в якому з урахуванням уточнень просить визнати протиправним та скасувати наказ № 1214 о/с від 04.11.2015р. про його звільнення з посади згідно п.9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що наказ про звільнення прийнятий відповідачем без погодження з профспілковим комітетом, без врахування переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі в органах внутрішніх справ, його бездоганної тривалої роботи, наявності наукового ступеню та без пропозиції щодо переведення на іншу роботу.

При цьому, позивач звертає увагу, що ним 04.11.2015р. у зв'язку з виявленням бажання проходити службу в поліції на ім'я начальника ГУ МВС в Одеській області подано рапорт, однак останній не було розглянуто та відповідь на нього відповідачем не надавалась. Також позивач робить акцент на тому, що 06.11.2015р. на ім'я на начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області) подано заяву про прийняття на службу в поліції, яку відповідачем також не розглянуто. Позивач зауважує, що оскільки особисто начальником ГУ МВС в Одеській області завізовано рапорт позивача від 16.09.2015р. на ім'я Міністра внутрішніх справ України про звільнення з ГУ МВС в Запорізькій області та відрядження до ГУ МВС в Одеській області для подальшого проходження служби та відповідний лист-клопотання начальника ГУ МВС в Одеській області від 17.09.2015р. на ім'я Міністра, в якому міститься прохання про переведення позивача з призначенням на конкретну посаду заступника начальника управління - начальника відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки, позивач не припускав можливості протиправної поведінки відповідачів у формі бездіяльності при розгляді поданих останнім заяв та рапортів, відтак вважає своє звільнення без подальшого працевлаштування таким, що прямо порушує приписи діючого законодавства.

На підставі викладеного, позивач просив: зобов'язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Одеській області розглянути рапорт, поданий полковником міліції ОСОБА_1 згідно п. 9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" звільнити за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом на роботу до іншого відомства);

зобов'язати ГУНП в Одеській області розглянути подану полковником міліції ОСОБА_1 06.11.2015р. заяву згідно п.9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та призначити на рівнозначну посаду до ГУНП в Одеській області;

вважати вимушеним, у зв'язку з виданням наказу №1214 о/с від 04.11.2015р. прогул позивача та зобов'язати ГУНП в Одеській області виплатити відповідне грошове утримання з моменту винесення відповідного судового рішення.

Відповідачі заперечували проти позову, зазначаючи, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог закону, оскільки на момент прийняття наказу було відсутнє будь-яке погодження щодо прийняття позивача на службу до поліції. ГУНП в Одеській області у письмових запереченнях також зазначило, що його повноваження стосовно прийому на службу є дискреційними повноваженнями і реалізуються останнім на власний розсуд за наявності такої необхідності. При цьому, відповідачем наголошується, що ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУ МВС України в Одеській області, відтак вимоги щодо призначення позивача на рівнозначну посаду в ГУНП в Одеській області, в порушення існуючої процедури, регламентованої Законом України "Про Національну поліцію", є необґрунтованими.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016р. позов задоволений частково. Визнаний протиправним та скасований наказ начальника ГУ МВС України в Одеській області №1214 о/с від 04.11.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади згідно п.п.10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

ОСОБА_1 поновлений в органах внутрішніх справ ГУ МВС України в Одеській області.

Зобов'язано Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Одеській області розглянути рапорт, поданий 04.11.2015р. полковником міліції ОСОБА_1 згідно п. 9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" звільнити за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом на роботу до іншого відомства).

Зобов'язано ГУНП в Одеській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України у відповідності до пункту 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

Стягнуто з ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 відповідне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по 16.05.2016 р. у розмірі 33 143,00 грн.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016р. апеляційна скарга ГУ МВС України в Одеській області повернута апелянту в зв'язку з несплатою судового збору. Ухвалою апеляційного суду від 7 липня 2016р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ Нацполіції в Одеській області. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховані обставини відсутності конкурсної комісії ГУНП в Одеській області, яка мала б здійснювати проведення конкурсу на зайняття вакантних посад, відсутні також нормативні акти, які врегульовують порядок проведення конкурсу на службу до поліції, а також порядок діяльності поліцейських комісій. Враховуючи викладене, беручі до уваги, що повноваження ГУПН щодо прийому на службу до Нацполіції є дискреційними повноваженнями і реалізуються ГУПН на власний розсуд за наявності такої необхідності, відповідач робить висновок про незаконність судового рішення в частині, що стосується призначення позивача на рівнозначну посаду в ГУПН в Одеській області. ГУНП в Одеській області також зазначає, що позивач не скористався своїм правом протягом 3-х місяців з дня попередження про звільнення, а саме з 06.08.2016 по 06.11.2016, виявити бажання на прийняття його на службу в органи поліції, в зв'язку з чим протилежні висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Таким чином, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову у позові в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом ГУ МВС в Одеській області № 1620о/с від 04.11.2015р. "По особовому складу" призначено полковника міліції ОСОБА_1 (М-105555), який прибув для подальшого проходження служби з ГУМВС України в Запорізькій області, на посаду заступника начальника управління-начальника відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління протидії злочинності у сфері економіки Головного управління МВС України в Одеській області. Підставою прийняття вказаного наказу зазначено наказ МВС України № 2011о/с від 25.09.2015р.

04.11.2016 позивач подав рапорт начальнику відділу кадрів ГУ МВС в Одеській області, в якому висловлено бажання проходити службу в поліції, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, допитаних судом першої інстанції.

Незважаючи на це, наказом начальника ГУ МВС в Одеській області №1214 о/с від 04.11.2015р. звільнено полковника міліції ОСОБА_1 (М-105555), який прибув для подальшого проходження служби з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). При цьому відповідач посилається на п.п. 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС в Одеській області № 19о/с від 11.02.2016р. "По особовому складу" внесено зміни до пункту наказу ГУ МВС в Одеській області №1214 о/с від 04.11.2015р. в частині звільнення полковника ОСОБА_1 (М-105555), замінивши слова "який прибув для подальшого проходження служби з Головного управління МВС України в Запорізькій області" словами "заступника начальника управління-начальника відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління протидії злочинності у сфері економіки Головного управління МВС України в Одеській області".

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача Головним управлінням МВС в Одеській області не обґрунтована неможливість подальшого використання позивача на службі, не врахована відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірена можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції.

Встановивши наявність у позивача бажання проходити службу в поліції, що підтверджено рапортом та поясненнями свідків, суд першої інстанції вважав за необхідне поновити позивача на посаді саме в ГУ МВС в Одеській області з покладенням обов'язку розглянути: ГУ МВС в Одеській області - рапорт позивача від 04.11.2015 про звільнення за п.64 "з" (в зв'язку із переходом на роботу до іншого відомства), ГУНП в Одеській області - питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Нацполіції.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закон України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до п.64 "г" Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Між тим, з 07.11.2015р. втратив чинність Закон № 565-ХІІ, та набрав законної сили Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIІI, згідно зі ст.1 якого Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Аналіз наведеного дає підстав для висновку, що Законом № 580-VIII передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

При цьому, на думку судової колегії, ГУ МВС в Одеській області має дотримуватись процедури звільнення, що встановлена Положенням № 114, яке не втратило сили та є спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини.

Зокрема, звільненню має передувати процедура атестації працівника, як це передбачено п.47 Положення № 114 та п.1 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 22.03.2005 № 181, яка діяла час звільнення, з метою встановлення можливості подальшого використання на службі.

Проте, звільненню позивача не передувало проведення атестації, жодної посади для подальшого проходження служби йому не було запропоновано. Відтак, ГУ МВС в Одеській області належним чином не була з'ясована можливість використання позивача для подальшого проходження служби.

Висновки управління ГУМВС в Одеській області щодо відсутності у позивача бажання проходити службу в органах поліції ґрунтуються лише на формальній констатації факту відсутності його рапорту про звільнення в зв'язку із переходом на службу в поліцію. Проте в ході розгляду справи в суді першої інстанції за допомогою свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлений факт подачі позивачем 04.11.2015р. до кадрової служби ГУМВС в Одеській області разом з іншими працівниками ГУ МВС в Одеській області рапорту про звільнення у зв'язку із переведенням до іншого органу та бажанням проходити службу в поліції.

Крім того, про бажання позивача проходити службу в органах внутрішніх справ свідчить той факт, що у день звільнення - 04.11.2015 наказом ГУМВС в Одеській області № 1620о/с ОСОБА_1, який прибув для подальшого проходження служби з ГУМВС України в Запорізькій області, призначений на посаду заступника начальника управління-начальника відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління протидії злочинності у сфері економіки Головного управління МВС України в Одеській області.

Тобто доводи відповідачів про відсутність у ОСОБА_1 бажання проходити службу спростовується фактом призначення його на певну посаду в ГУ МВС в Одеській області для подальшого проходження служби. При цьому, привертає увагу той факт, що призначення на посаду і звільнення з неї відбулось в один день.

Доводи відповідачів, що рапорт позивач мав подати до управління кадрового забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, не підтверджується жодною нормою Закону України "Про Національну поліцію". Зокрема, цим Законом не вказано, в який спосіб працівники міліції мають виявити бажання проходити службу в поліції та до якого органу (міліції або поліції) повинні звертатися.

Що стосується факту подання позивачем заяви про бажання працювати в поліції, суд першої інстанції вірно зазначив, що таке бажання позивачем викладено в рапорті, проте навіть не отримання відповідачами заяви не свідчить про відсутність такого бажання, оскільки за приписами Закону України "Про Національну поліцію" передбачається саме наявність бажання працівника проходити службу в поліції.

Доводи апелянта про те, що позивач не скористався своїм правом протягом 3-х місяців з дня попередження про звільнення, а саме з 06.08.2016 по 06.11.2016, виявити бажання на прийняття його на службу в органи поліції, спростовуються вищезазначеними обставинами.

Колегія суддів також звертає увагу, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.10.2014 у справі № 21-484а14, від 19.01.2016р. у справі № 810/1783/13а.

Враховуючи, що ліквідація територіальних органів міліції відбулась з одночасним створенням територіальних органів поліції з наділенням останніх повноваженнями ліквідованих установ, судова колегія приходить до висновку, що держава в особі роботодавця має обов'язок працевлаштувати позивача.

Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстав для висновку про незаконність звільнення позивача, внаслідок чого судом вірно прийнято рішення про його поновлення в органах внутрішніх справ ГУМВС в Одеській області із зобов'язанням останнього в особі Ліквідаційної комісії розглянути рапорт ОСОБА_1

Враховуючи встановлення судом першої інстанції факту звернення позивача до ГУНП в Одеській області із рапортом та заявами про прийняття на посаду, що підтверджується письмовими доказами, беручі до уваги факт його незаконного звільнення з ГУМВС в Одеській області, вірними є висновки суду першої інстанції про порушення трудових прав позивача, які підлягають відновленню шляхом зобов'язання ГУНП в Одеській області розглянути питання про прийняття ОСОБА_1 у відповідності з п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Доводи апелянта щодо незаконності висновків суду першої інстанції про зобов'язання ГУПН в Одеській області розглянути питання про прийняття ОСОБА_1 на роботу в поліцію, враховуючи, що відсутній порядок проведення конкурсу та порядок діяльності конкурсних комісій, судова колегія вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки 25.12.2015р. Міністром внутрішніх справ України прийнятий наказ № 1631, яким затверджений Типовий порядок проведення конкурсу на службу до поліції та/ або зайняття вакантної посади, який зареєстрований в Мінюсті України 14.01.2016р. за № 50/28180.

Судом першої інстанції також вірно прийнято рішення про стягнення грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з часу звільнення до прийняття судом рішення, саме з ГУ МВС в Одеській області, який прийняв незаконне рішення про звільнення позивача з посади.

При цьому, судова колегія враховує, що розрахунок заборгованості зроблений судом відповідно до п.8 Поряду обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабміну України № 100 від 08.02.1995, виходячи із середнього заробітку позивача за останні два місяці перед звільненням - травень-червень 2015р. та кількості відпрацьованих робочих днів. Отримана середньоденна зарплата - 253 грн. помножена на кількість робочих днів у періоді з 06.11.2015р. по 16.05.2016р. (131) дало розмір грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу - 33 143 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян