Справа № 233/3002/16-а
Суддя: Малінов О. С.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

233 № 233/3002/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Поварніциної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Костянтинівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2016 року позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії. Свій позов мотивує тим, що він перебуває на обліку в Костянтинівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як отримувач пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, з 01.04.2015 року виплату пенсії йому призупинено, оскільки він працює на посаді голови Костянтинівської районної державної адміністрації.

Вважає, що з 01.06.2015 року виплату пенсії повинно було бути поновлено, з таких підстав: згідно п. 5 Перехідних положень Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України. Оскільки до 01 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону про призначення таких пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, то з 01 червня 2015 року відсутні підстави для припинення йому виплати пенсії.

Він звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак управлінням йому було відмовлено у поновленні виплати пенсії, з посиланням на те, що даний вид пенсії не виплачується тимчасово - до законодавчого врегулювання пенсійного забезпечення. Таку бездіяльність відповідача, позивач вважає неправомірною та такою, що порушує його законні права на пенсійне забезпечення. Просить визнати незаконною бездіяльність Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати їй раніше призначеної пенсії згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.06.2015 року та зобов'язати Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплачувати з 01.06.2015 року пенсію, призначену раніше, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У судове засідання позивач не з'явився, з поважних причин, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та клопотання про поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом, оскільки про порушення своїх прав він дізнався тільки у січні 2016 року, отримавши відповідь про це від відповідача, датовану 11 січня 2016 року.

Представник відповідач надав суду письмові заперечення, згідно яких просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, а також заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером і перебуває на обліку у Костянтинівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та з 11.02.2004 року отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.12).

Перебуваючи на обліку у відповідача, позивач 28 грудня 2015 року звернувся із вимогою про поновлення виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.5).

Однак, листом від 11.01.2016 року № 156/03/12-17 у поновленні виплати пенсії йому відмовлено (а.с. 6).

Зокрема, як у листі-відповіді на звернення позивача, так і у письмових запереченнях, наданих суду, свою позицію відповідач обґрунтував тим, що відповідно до законодавства, яке набрало чинності з 01.06.2015 року, тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про Прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії не виплачуються. Крім того, зазначив, що з 1 січня 2016 року пенсія державним службовцям та прирівняним до них особам призначається на загальних умовах. (Закон України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України № 911-VIII від 24.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»). Виплата раніше призначених «спецпенсій» буде здійснюватись за умовами, що діяли до набрання чинності цього закону.

Відповідно до абзаців першого та другого частини четвертої статті 85 Закон України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України № 911-VIII від 24.12.2015р. тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються (а.с. 31-32).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Згідно ст. 99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що порушення свого права позивач дізнався у січня 2016 р., коли звернувся із заявою до відповідача (а.с.6), а тому суд вважає, що встановлений шестимісячний строк для звернення до суду із адміністративним позовом позивачем не пропущений і тому позовні вимоги повинні бути розглянуті у повному обсязі, тобто з 01 червня 2015 року.

Позивач ОСОБА_1 працює на посаді, яка відповідно до Закону України «Про державну службу» віднесена до категорії посад державних службовців (а.с. 14-24).

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, позивачу як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, з 01.04.2015 року призупинено виплату пенсії.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

З 01.04.2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 р. (далі - Закон № 213-VIII від 02.03.2015р.), пп. 2 п. 12 розділу І якого внесені зміни вст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких: тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії ї соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до спеціальних законів, зазначених вище.

Тому, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених таким спеціальним законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що з 1 червня 2015 року втратили свою чинність правові підстави тимчасового припинення виплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому, вимога позивача щодо відновлення виплати йому раніше призначеної пенсії є законною.

При цьому судом враховано наступне.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України .

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст. 94 КАС України, які відповідно, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь позивача 551 грн. 20 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.11, 69, 71, 86, 99, 159 - 163, 183-2, 186, 256 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії по інвалідності незаконною з 01 червня 2015 року.

Зобов'язати управління Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року.

Стягнути з Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя