Справа № П/811/671/16
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2016 року Справа № П/811/671/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної ради та Голови Кіровоградської обласної ради Чорноіваненка Олександра Анатолійовича про скасування рішення, розпоряджень та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд:

1) скасувати п.2 рішення Кіровоградської обласної ради від 25.03.2016 р. № 64 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29 грудня 2010 року № 61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради";

2) скасувати розпорядження Голови Кіровоградської обласної ради від 28.03.2016 р. №78-гр "Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради";

3) скасувати розпорядження від 30.05.2016 р. №18-к "Про звільнення ОСОБА_1";

4) поновити його на роботі на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради";

5) винести рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

6.) стягнути з Кіровоградської обласної ради кошти у сумі 320 705,28 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним п. 2 рішення Кіровоградської обласної ради від 25.03.2016 р. № 64;

7) стягнути з Голови Кіровоградської обласної ради Чорноіваненка О.А. кошти у сумі 320 705,28 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним розпорядженням від 28.03.2016 р. №78-гр та від 30.05.2016 р. №18-к;

8) стягнути з Кіровоградської обласної ради кошти у сумі 3 817,92 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди - невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2016 р. по 25.03.2016 р. включно згідно з постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 р. у справі №П/811/2408/15;

9) стягнути з Кіровоградської обласної ради 175,63 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми - заробітної плати за час вимушеного прогулу;

10) допустити негайне виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правових підстав для його звільнення 30 травня 2016 року на підставі Розпорядження №18-к з посади начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради немає, оскільки дана посада скорочена не була.

При цьому, позивач наголошує, Кіровоградська обласна рада 25 березня 2016 року прийняла рішення №64 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29 грудня 2010 року №61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради", яким ввела до структури виконавчого апарату обласної ради посаду начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату обласної ради, проте під час вручення попередження про наступне вивільнення працівників у зв'язку із вказаними рішеннями від 28 березня 2016 року дана посада позивачеві запропонована не була.

Крім того, позивач звернув увагу суду на те що, спірні рішення є незаконним, оскільки, на його думку, вони прийняті з порушенням Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові та додаткових поясненнях до нього.

Представник Кіровоградської обласної ради позовні вимоги не визнав, подав до суду письмові заперечення, зі змісту яких встановлено, що оскаржувані рішення прийняті відповідно до чинного законодавства та в межах регламенту Кіровоградської обласної ради, та вимог чинного законодавства, стосовно діяльності органів місцевого самоврядування.

Згідно рішення Кіровоградської обласної ради від 25.03.2016 р. №64 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29.12.2010 р. № 61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради", внесено зміни до структури та чисельності виконавчого апарату обласної ради.

Представник відповідача 1 зазначив, що позивачу не було запропоновано посаду начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату обласної ради, оскільки вищевказаними рішеннями були введені ще дві посади в інших відділах виконавчого апарату обласної ради, які були вакантними та, відповідно, були запропоновані позивачеві. Представник відповідача 1 наголошував, що у зв'язку із цим відбулась оптимізація структури виконавчого апарату обласної ради. При цьому, представник звертає увагу суду, що факт скорочення посади начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату обласної ради не відбувся, оскільки наявність цієї посади в майбутньому у новій структурі виконавчого апарату не було передбачено, а на меті було лише виконання рішення суду. Так само, відповідач вважає необґрунтованими і посилання позивача на те, що відбулось його звільнення без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (т.1,а.с.139-146).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав подані заперечення, просив їх врахувати та відмовити у задоволенні позову.

Представником відповідача 2 також подано письмові заперечення, в яких наголошено на необхідності відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки, на думку відповідача - 2, відносно позивача жодних неправомірних дій вчинено не було.

В судовому засіданні, позицію викладену в письмових запереченнях, представником відповідача 2 підтримано.

На підставі усної ухвали, прийнятої в судовому засіданні 29.07.2016 р. та занесеної до журналу судового засідання (т.2, а.с.35-37), подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.4 ст.122 КАС України.

Дослідивши наявні в справі документи, матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

За приписами п.1, 3, 9 частини 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в тому числі: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Предметом спору в даній справі є законність та обґрунтованість рішень Кіровоградської обласної ради від 25.03.206 №64 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29.12.2010 р. №61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради" Розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 28.03.2016 року №78-гр "Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради" та Розпорядження від 30.05.2016р. №18-к "Про звільнення ОСОБА_1" (т.1,а.с.12-16).

При вирішенні даного спору, суд враховує наступні фактичні обставини справи.

Згідно зі ст.21 Кодексу законів про працю України (КзПП України) трудовій договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, 01.09.2000 року призначений на посаду завідувача відділом правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату обласної ради з кадрового резерву (т.1,а.с.65).

30.05.2016 року ОСОБА_1, на підставі Розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 30.05.2016 року №18-к, звільнений із займаної вищевказаної посади, у зв'язку із скороченням чисельності працівників, згідно п.1, ст.40 Кодексу Законів про працю України, в зв'язку з відмовою від запропонованої вакантної посади у виконавчому апараті Кіровоградської обласної ради (т.1,а.с.178).

Вважаючи таке звільнення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства позивач звернувся із даним позовом до суду.

Прийняттю оскаржуваного розпорядження про звільнення передували наступні обставини.

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року по справі П/811/2408/15, розпорядженням голови Кіровоградської обласної ради від 25.03.2016 року №14-к позивача поновлено на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради з 09.07.2015 року (т.1,а.с.92).

Так, на 4 сесії 7 скликання, на підставі подання та пояснювальної записки до проекту рішення (т.1, а.с.90-91), Кіровоградською обласною радою прийнято рішення №64 від 25.03.2016 р. "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29.12.2010р. "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради" внесено зміни до структури та чисельності виконавчого апарату обласної ради, її чисельність визначено у 37 одиниць (т.1,а.с.88-89).

На виконання вимог вказаного розпорядження, головою Кіровоградської обласної ради прийнято розпорядження №78-гр від 28.03.2016 р. "Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради", яким було попереджено працівників, посади яких виводяться зі штатного розпису про наступне вивільнення 28.05.2016 року (т.1,а.с.93).

З вказаним попередженням ознайомлено позивача 28.03.2016 року, про що міститься відповідна відмітка на ньому (т.1,а.с.93 зворот. бік). Як вбачається з вказаного попередження позивачем воно підписано із зауваженням, а саме: "запропоновано посаду начальника відділу фінансово - господарського - головний бухгалтер. Посада не є відповідною моїй кваліфікації та освіті".

На виконання вимог вищевказаних рішень, у зв'язку зі змінами штатного розпису, не надання згоди про переведення на іншу посаду першим заступником голови Кіровоградської обласної ради 30.05.2016 року було видано розпорядження №18-к "Про звільнення ОСОБА_1" (т.1,а.с.94).

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Кіровоградського окружного адміністративного суду, з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської обласної ради від 09 квітня 2015 року №736 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29 грудня 2010 року №61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради";

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 05.05.2015 року №123-гр "Про виконавчий апарат обласної ради";

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 06.05.2015 року №125-гр "Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради";

- визнати протиправним та скасувати розпорядження від 09.07.2015 року №24-к "Про звільнення ОСОБА_1";

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради;

- виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду 03.11.2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено (т.1,а.с.80-81).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року у справі № П/811/2408/15 - скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження заступника голови Кіровоградської обласної ради від 09.07.2015 року №24-к "Про звільнення ОСОБА_1". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради з 09 липня 2015 року. Стягнуто з Кіровоградської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 54087 (п'ятдесят чотири тисячі вісімдесят сім) гривень 20 копійок без урахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Закрито провадження у справі №П/811/2408/15 в частині вимог ОСОБА_1 про:

- визнання протиправним та скасування рішення Кіровоградської обласної ради від 09 квітня 2015 року №736 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29 грудня 2010 року №61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради" в частині протиправного (фальсифікація рішення) вилучення з додатка до цього рішення відділу правового та кадрового забезпечення і заміни його на відділ кадрового забезпечення;

- визнання протиправним та скасування розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 05.05.2015 року №123-гр "Про виконавчий апарат обласної ради" в частині ліквідації відділу правового та кадрового забезпечення, оскільки рішення Кіровоградської обласної ради від 09 квітня 2015 року №736 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29 грудня 2010 року №61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради" не передбачає такої ліквідації;

- визнання протиправним та скасування розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 06.05.2015 року №125-гр "Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради", як таке, що видане на виконання розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 05.05.2015 року №123-гр "Про виконавчий апарат обласної ради".

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради та в частині стягнення з Кіровоградської обласної ради на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6045 (шість тисяч сорок п'ять) грн. 06 коп. - звернуто до негайного виконання (т.1,а.с.82-85).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч.1 ст.3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються: організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Щодо позовних вимог позивача про скасування п.2 рішення Кіровоградської обласної ради від 25.03.2016 р. № 64 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29 грудня 2010 року № 61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради" та скасування розпорядження Голови Кіровоградської обласної ради від 28.03.2016 р. №78-гр "Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради", суд зазначає наступне.

Позивач вважає вказані рішення незаконним, оскільки, на його думку, вони прийняті з порушенням Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Так, на думку позивача, обласна рада і голова обласної ради, як роботодавець не зверталися до первинної профспілкової організації обласної ради і не надали первинній профспілковій організації інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень. Також, позивач зазначив, що рішення органів місцевого самоврядування були не вчасно опубліковані на сайті облради.

Стаття 106 Конституції України встановлює, що Президент України: утворює, реорганізовує та ліквідовує за поданням Прем'єр-міністра України міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Стаття 144 Конституції України визначає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень статті 118 Конституції України рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Згідно з частиною другою статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

У зв'язку з цим суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради. У своїй діяльності голова ради є підзвітним раді та може бути звільнений з посади радою шляхом таємного голосування. Голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження (ч. 1, 4, 7 ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Так, судом встановлено, що оскаржуване рішення Голови Кіровоградської обласної ради від 25.03.2016 р. №64 прийнято на виконання вимог постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року по справі №П/811/2408/15 (т.1,а.с.12).

Стаття 76 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює порядок виконання рішення про поновлення на роботі.

Так, за змістом частини 1 вказаної статті рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом (ч.2,ст.76 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, виходячи із аналізу вказаних законодавчих положень у системному їх зв'язку, суд дійшов висновку, що голова Кіровоградської обласної ради при прийнятті рішення від 25.03.2016 р. №64 діяв в спосіб визначений законодавством та в межах наданих йому повноважень.

В свою чергу, спірне розпорядження від 28.03.2016 р. №78-гр "Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради" прийнято відповідно до рішення від 25.03.2016 р. №64 (т.1,а.с.14).

Щодо тверджень позивача, що рішення органів місцевого самоврядування були не вчасно опубліковані на сайті облради та, відповідно, прийняті з порушенням відповідного регламенту, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що прийняттю спірних рішень передували винесення відповідних подання голови обласної ради до проекту рішення Кіровоградської обласної ради "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29.12.2010 року №61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради" та пояснювальна записка до проекту рішення" (т.1, а.с.90-91) та його визнання Постійною комісією обласної ради з питань регламенту, депутатської діяльності, свободи слова, правової та антикорупційної політики (т.1, а.с.96) таким, що не суперечить чинному законодавству, тому суд приходить до висновку, та погоджується із відповідачем, що воно відповідає вимогам статті 43, 58 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Разом з тим, судом встановлено, що позивач звертався до суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати: рішення Кіровоградської обласної ради від 09.04.2015 року №736 «Про внесення змін до рішення обласної ради від 29 грудня 2010 року №61 «Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради», розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 05.05.2015 року №123-гр «Про виконавчий апарат обласної ради», розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 06.05.2015 року №125-гр «Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради»;

- зобов'язати керуючу справами виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради Тимофієву Н.Г. забезпечити підготовку розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 05.05.2015 р. № 123-гр «Про виконавчий апарат обласної ради» та розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 06.05.2015 р. № 125-гр «Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради», а голову Кіровоградської обласної ради Чорноіваненка О.А. видати розпорядження голови Кіровоградської обласної ради про скасування розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 05.05.2015 р. № 123-гр «Про виконавчий апарат обласної ради» та розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 06.05.2015 р. № 125-гр «Про попередження працівників виконавчого апарату обласної ради»;

- зобов'язати голову постійної комісії обласної ради з питань регламенту, депутатської етики, законності, зв'язків з органами місцевого самоврядування та адміністративно-територіального устрою Кіровоградської обласної ради Манухіна В.К. забезпечити перегляд рішень постійної комісії обласної ради з питань регламенту, депутатської етики, законності, зв'язків з органами місцевого самоврядування та адміністративно-територіального устрою Кіровоградської обласної ради від 19.03.2015 р. № 800 «Про внесення змін до рішень обласної ради від 29.12.2010 р., № 61 «Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради» з урахуванням повноважень постійної комісії і голови обласної ради.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду 02 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, по справі №П/811/1710/15, відмовлено (т.1,а.с.77-79).

Таким чином, наявне судове рішення в адміністративній справі, яке набрало законної сили, та яким встановлено, що рішення Кіровоградської обласної ради та розпорядження голови приймаються у відповідності і спосіб, передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Нормами ч. 1 ст. 72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З огляду на викладене, не беруться судом до уваги і твердження позивача, що обласна рада і голова обласної ради, як роботодавець не зверталися до первинної профспілкової організації обласної ради і не надали первинній профспілковій організації інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, оскільки розірвання трудового договору за згодою профспілкового органу, це встановлене законом право роботодавця, а не його обов'язок.

При цьому, із Акту про відмову від запропонованої вакантної посади у виконавчому апараті Кіровоградської обласної ради вбачається, що він складений у присутності голови профспілкового комітету виконавчого апарату обласної ради (т.1,а.с.98), тому суд вважає, що профспілкова організація була обізнана про винесення спірних рішень, наслідком яких стало звільнення позивача.

Дослідивши спірні рішення, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення (від 29 грудня 2010 року № 61, від 28.03.2016 р. №78-гр) були прийняті в межах регламенту Кіровоградської обласної ради (т.1,а.с.208-237), та вимог чинного законодавства, стосовно діяльності органів місцевого самоврядування.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні вказаної частини позовних вимог належить відмовити.

Щодо позовної вимоги позивача про скасування розпорядження від 30.05.2015 року №18-к "Про звільнення ОСОБА_1" та поновлення його на роботі на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради" суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.1 ст.43 Конституції України встановлює: "кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується".

За змістом пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що рішенням Кіровоградської обласної ради від 29 грудня 2010 року №61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради" було затверджено структуру та чисельність виконавчого комітету апарату обласної ради у кількості 40 чоловік (т.1, а.с.130-131).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кіровоградської обласної ради від 09 квітня 2015 року №736 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 29 грудня 2010 року №61 "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради" у вищезазначене рішення внесено зміни та затверджено структуру та чисельність виконавчого комітету апарату обласної ради у кількості 38 чоловік (т.1,а.с.136-137).

З додатку до вищезазначеного рішення вбачається, що внесено зміни до структури та чисельності апарату обласної ради, зокрема і до "відділу правового та кадрового забезпечення" та змінено назву відділу "відділ кадрового забезпечення" встановлено чисельність апарату працівників у кількості 3 осіб, замість 4 осіб, як те передбачалося рішенням від 29 грудня 2010 року №61 (т.1,а.с.137).

При цьому, Кіровоградською обласною радою прийнято рішення №64 від 25.03.2016 р. «Про внесення змін до рішення обласної ради від 29.12.2010р. "Про структуру та чисельність виконавчого апарату обласної ради" внесено зміни до структури та чисельності виконавчого апарату обласної ради, її чисельність визначено у 37 одиниць (т.1, а.с.88-89). З додатку вказаного рішення вбачається, що чисельність виконавчого апарату обласної ради складає 37 одиниць, При цьому у відділі кадрового забезпечення встановлено чисельність апарату працівників у кількості 3 осіб.

Аналізуючи структуру апарату Кіровоградської обласної ради, суд робить висновок, що зміни в організації виробництва і праці, у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників дійсно мали місце, шляхом скорочення штатної чисельності працівників.

Другою визначальною ознакою для вирішення спірних відносин щодо звільнення позивача з посади начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради є встановлення факту додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Частиною другою статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При цьому, частиною 2 статті 49-2 КЗпП передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 березня 2016 року ОСОБА_1 було письмово попереджено про наступне його вивільнення - 28 травня 2016 року, про що свідчить особистий підпис позивача на такому попереджені (т.1,а.с.15).

Тобто, відповідачем було виконано вимоги законодавства щодо попередження працівника за 2 місяці про наступне його вивільнення.

Частиною 3 статті 49-2 КЗпП передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

При цьому, необхідною умовою для звільнення працівника є відмова такого працівника від зайняття ним запропонованих роботодавцем наявних вакантних посад.

Згідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Таким чином, КЗпП України визначено порядок та умови розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору у випадках зміни в організації виробництва і праці.

Із приписів статті 51 Кодексу законів про працю України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2016р. позивачу було запропоновано вакантну посаду "начальника фінансово-господарського відділу виконавчого апарату обласної ради - головного бухгалтера", про що свідчить акт про відмову від запропонованої вакантної посади у виконавчому апараті Кіровоградської обласної ради від 28.03.2016 р. о 12-25 год. (т.1,а.с.14).

Тобто, вищезазначеним актом підтверджено факт запропонування позивачу наявної посади "начальника фінансово-господарського відділу виконавчого апарату обласної ради - головного бухгалтера".

Проте, з розпорядження голови Кіровоградської обласної ради від 28.03.2016р. № 78-гр вбачається, що позивач вказав, що запропонована посада не є відповідною його кваліфікації та освіті (т.1,а.с.14, зв. бік).

З наявних матеріалів справи, вбачається, що посада, яку обіймав ОСОБА_1, ліквідована. Посада начальника фінансово-господарського відділу виконавчого апарату обласної ради, що була йому запропонована не відповідає його кваліфікаційному та освітньому рівню та не є ідентичною посаді, з якої звільнено позивача.

Так само, суд звертає увагу, що відповідачем не доведено неможливість переведення ОСОБА_1 до новоствореного підрозділу управління - "відділу кадрового забезпечення".

У відповідності до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, згідно до постанови Верховного Суду України від 19 травня 2015 року у справі №21-107а15 зазначено, що виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої і третьої статті 49-2 КЗпП України колегія суддів дійшла висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Також, згідно до постанови Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-491цс15 власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У відповідності до постанов Верховного Суду України від 10.03.2015 року та від 01.04.2015 року, містяться висновки про те, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику всі вакансії, які відповідають освіті, кваліфікації та досвіду працівника і які існують на даному підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Відтак, виходячи з нормативного тлумачення ч. 1 ст. 40, ч. 1 і ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України слідує висновок, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність розпорядження відповідача від 30.05.2016 року №18-к "Про звільнення ОСОБА_1" та необхідності його скасування, оскільки відповідачем не дотримано прядку при виконанні вимог визначені положеннями ст. 49-2 КЗпП, яка зобов'язує роботодавця одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівникові іншу рівнозначну кваліфікаційному та освітньому роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до вимог частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір. Аналогічні за своїм змістом приписи містить пункт 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, за яким у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Отже, враховуючи встановлену в даному провадженні протиправність звільнення позивача з посади начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради, порушене відповідачами право позивача підлягає відновленню шляхом його поновлення в Кіровоградській обласній раді на попередній посаді.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у постанові від 04.11.2014, задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково, скасувати акт індивідуальної дії та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд зазначає, що відповідач 1 та відповідач 2 заперечуючи проти позову не надали суду доказів правомірності оскаржуваного розпорядження від 30 травня 2016 року №18-к "Про звільнення ОСОБА_1"

Водночас, з огляду на приписи частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, суд вважає неналежним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права щодо зобов'язання Кіровоградську обласну раду виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до частини сьомої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість застосування до вказаних правовідносин положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Суд бере до уваги, що зазначений Порядок не містить застережень щодо неможливості застосування його положень для обчислення розміру грошового забезпечення, і, крім цього, заробітна плата і грошове забезпечення є формами оплати праці працівників (співробітників), загальні засади формування і обчислення яких мають спільні риси.

Згідно абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В матеріалах справи містяться довідка (т.1,а.с.138), відповідно до якої заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню, складає 3556,44 грн. (квітень 2016 року - 1618,51 грн., травень 2016 року - 1937,93 грн).

З врахуванням листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" кількість робочих днів відпрацьованих позивачем у квітні-травні 2016 року становила 25 днів (12 - квітень, 13 - травень).

Враховуючи вищевикладені відомості та довідку, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 142,26 грн. ( 3556,44 грн. / 25 робочих днів у квітні-травні 2016 року).

Період вимушеного прогулу склав 41 робочий день (з 01 червня 2016 року по 29 липня 2016 року).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 01 червня 2016 року по 29 липня 2016 року становить 5832,66 грн. виходячи з розрахунку: 142,26 грн. х 41 робочий день.

При цьому, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 320 705,28 грн. позивач послався на те, що незаконне звільнення його з роботи призвело до моральних переживань.

Відповідно до частини першої статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясуванню в даному випадку підлягає те, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд визнає, що дії відповідачів щодо притягнення позивача до найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, звільнення ОСОБА_1 займаної посади, спричинило моральні страждання позивача та зумовило необхідність вжиття позивачем додаткових заходів для пошуку коштів з метою забезпечення належного рівня життя.

Проте, сума заявленої моральної шкоди, на думку суду, не відповідає доведеним фактам моральних страждань позивача. Оцінюючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд вважає, що з урахуванням відновлення порушених прав позивача та поновлення його на посаді, справедливою сатисфакцією такої шкоди буде сума у розмірі 2000,00 грн.

Крім того, суд зазначає, що за приписами статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді, а також в частині стягнення з відповідача 1 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць (2702,94 грн.) підлягає негайному виконанню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Кіровоградської обласної ради 175,63 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми - заробітної плати за час вимушеного прогулу, то у задоволенні зазначених вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. №100, затверджені виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, до яких не відносяться індексація грошових доходів населення та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати середнього заробітку, за весь час затримки, по день фактичного розрахунку.

Додатково суд роз'яснює, що при нарахуванні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу була врахована індексація грошових доходів.

З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат з боку позивача у справі, на підставі статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, такі витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження заступника голови Кіровоградської обласної ради від 30.05.2016 року №18-к "Про звільнення ОСОБА_1".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради з 30 травня 2016 року.

Стягнути з Кіровоградської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5832,66 грн. (п'ять тисяч вісімсот тридцять дві гривні шістдесят шість копійок) без урахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Кіровоградської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення виконавчого апарату Кіровоградської обласної ради та в частині стягнення з Кіровоградської обласної ради на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2702,94 грн. (дві тисячі сімсот дві гривні дев'яносто чотири копійки) - звернути до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Л.І. Хилько