Справа № 826/5516/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 серпня 2016 року № 826/5516/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про зобов'язання скасувати арешт,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Подільського РУЮ в місті Києві, відповідач) про зобов'язання скасувати арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 в рамках виконавчих проваджень №23477855 та №8867661.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що виконавчі провадження, в межах яких накладено арешт на майно, закінчені, матеріали виконавчих проваджень знищені за закінченням терміну зберігання. В той же час, відповідно до вимог чинного законодавства України, у разі завершення виконавчого провадження арешт із майна боржника повинен бути знятий, про що повинно бути повідомлено орган, якому направлялась для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов, суду не надав.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Позивачу під час продажу власного автомобіля стало відомо, що на все належне йому майно накладено арешт ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві в межах виконавчих проваджень ВП№ 23477855 та ВП № 8867661.

У зв'язку з цим, 19.02.2016 р. представник позивача звернувся до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві із запитом від 19.01.2016 р. про надання інформації щодо виконавчих проваджень ВП № 23477855 та ВП № 8867661, а також щодо наявності інших виконавчих провадження стосовно позивача.

У відповідь на вказаний запит ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві листом від 25.02.2016р. повідомила позивача, що згідно даних ЄДРВП 02.09.2008р. на виконання до відділу надійшов виконавчий лист №2-2557, виданий 15.08.2008р. Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "Альфа-Банк" боргу -1 394 604,84 грн. - солідарно.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 18, 20, 24 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Андрущенко О.А. винесено постанову від 02.09.2008р. про відкриття виконавчого провадження ВП№8867661.

В подальшому, державний виконавець Жорноклей О.А., керуючись п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову від 04.11.2010р. про закінчення виконавчого провадження, а саме: 09.09.2010р. із заявою звернувся стягувач ПАТ Альфа-Банк'' в якій просить повернути виконавчий документ без подальшого виконання на вимогу стягувача.

Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 139460,48 грн. виділено в окреме виконавче провадження ВП№23477855, у зв'язку із чим державним виконавцем Жорноклеєм О.А. винесено постанову від 12.11.2010р. про відкриття виконавчого провадження ВП№23477855.

В подальшому, державний виконавець Барановський Б.В. керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову від 23.11.2012р. про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме: виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Окрім того, вказаним листом ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві повідомило позивача, що виконавчі провадження ВП№8867661, ВП№23477855 знищено за закінченням терміну зберігання, отже, більш детальну інформацію надати неможливо.

Також, ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві повідомив позивача, що станом на 25.02.2016р. відкриті виконавчі провадження де боржником являється ОСОБА_1 у відділі відсутні.

Позивач звернувся до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві із заявою від 09.03.2016р. про зняття арешту з майна в рамках виконавчих проваджень ВП№8867661 та ВП№23477855.

Проте, листом від 24.03.2016р. ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві повідомив позивача, що припинити чинність арешту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не є можливим. Вказаним листом відповідач запропонував позивачу звернутись до суду з відповідним позовом про припинення чинності арешту майна.

Для захисту своїх порушених прав та зняття арешту з майна позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчі провадження, в межах яких накладено арешт на все майно позивача, завершені, а матеріали ВП знищені за закінченням терміну зберігання.

В той же час, відповідно до положень ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства, відповідач зобов'язаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП№8867661 у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Поряд з тим, державним виконавцем передбачених чинним законодавством дій не вчинено, зазначеної постанови не винесено. В той же час, протиправність дій чи бездіяльність відповідача не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

Окрім того, чинним законодавством не надано право державному виконавцю знімати арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачеві у разі нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Проаналізувавши норми чинного законодавства та беручи до уваги те, що виконавче провадження ВП№8867661 закінчено, виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП№23477855 повернуто стягувачеві, а матеріали ВП№8867661 та ВП№23477855 знищено за закінченням терміну зберігання, суд вважає, що для повного та об'єктивного захисту прав позивача наявні законні підстави для зняття арешту з майна.

В той же час, відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Позивач просить суд зобов'язати ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві скасувати арешт, накладений в рамках виконавчих проваджень №23477855 та №8867661.

В той же час, суд ж не може зобов'язати виконавчу службу скасувати арешт, оскільки виконавче провадження знищено на законних підставах.

В той же час, зважаючи, що суд є правозастосовуючим органом, а чинним законодавством встановлена процедура зняття арешту з майна за рішенням суду, суд вважає за можливе для повного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та зняти арешт, накладений в рамках виконавчих проваджень ВП№8867661, ВП№23477855 на майно позивача.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зняти арешт, накладений відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві на все майно ОСОБА_1 в рамках виконавчих проваджень ВП№8867661 та ВП№23477855.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко