Справа № 826/19292/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2016 року 08:45 №826/19292/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Федорчука А.Б. та Мазур А.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА»
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог1) Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України 2) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення
про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації (далі - НКРЗІ), третя особа без самостійних вимог - Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ), у якій просить суд, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог:

1) визнати протиправною бездіяльність НКРЗІ, у зв'язку із не затвердженням в період 2013 - 2016 років тарифів на телекомунікаційні послуги Концерну РРТ, які мали були затвердженні згідно рішення Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 25.01.2007 №559;

2) зобов'язати Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України здійснити контроль та забезпечити приведення у відповідність із законодавством внутрішніх положень Концерну РРТ в сфері тарифної політики Концерну РРТ та здійснити контроль за виконанням рішення Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 25.01.2007 №559 в частині розроблення та погодження Методики розрахунку економічно обґрунтованих тарифів на телекомунікаційні послуги, що надаються Концерном РРТ з НКРЗІ.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що Концерн РРТ без відповідного положення (Методики розрахунку економічно обґрунтованих тарифів на телекомунікаційні послуги) та його затвердження НКРЗІ, щорічно самовільно підвищує та змінює свої тарифи на послуги з технічного обслуговування і експлуатації мереж ефірного телемовлення, що є свідчення про бездіяльність відповідачів, а саме не здійснення постійного державного регулювання тарифів на послуги Концерну РРТ.

Відповідач - Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі - Адміністрація Держспецзв'язку), проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивуючи тим, що Концерн РРТ є оператором телекомунікацій та, відповідно до приписів Закону України «Про телекомунікації» має право самостійно встановлювати тарифи на телекомунікаційні послуги. Зазначив, що компетенція Адміністрації Держспецзв'язку поширюється виключно на формування та реалізацію державної політики у сферах телекомунікацій і користування радіочастотним ресурсом України. Також, вказав, що постанова Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 25.01.2007 №559 не є такою, що встановлює тарифне регулювання у сфері комунікацій, а тому оператори телекомунікацій, в тому числі і Концерн РРТ, встановлюють тарифи на телекомунікаційні послуги, що ними надаються самостійно, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідач - НКРЗІ, проти задоволення позовних вимог заперечував, з огляду на те, що тарифи на телекомунікаційні послуги відповідно до ліцензії Концерну РРТ на технічне обслуговування і експлуатацію мереж ефірного телемовлення, надання яких є предметом договорів укладених між позивачем та Концерном РРТ, не входять до переліку тарифів, що підлягають державному регулюванню. Зазначив, що постанова Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 25.01.2007 №559 не є нормативно-правовим актом та не породжує для НКРЗІ обов'язку щодо затвердження тарифів Концерну РРТ та за своїм змістом не є такою, що встановлює тарифне регулювання у сфері комунікацій, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Третя особа, проти позову заперечила, мотивуючи тим, що Концерн РРТ не займає домінуючого становища і не визнавався в установленому порядку монополістом на ринку телекомунікацій, а тому тарифи які встановлюються Концерном РРТ на власні посли не підпадають під державне регулювання. Зазначив, що послуги трансляції телерадіопрограм не передбачені Законом України «Про телекомунікації», а тому Концерн РРТ як оператор телекомунікацій має право встановлювати тарифи самостійно, відтак позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд, керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно Рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 07.12.2007 №1019, Концерн РРТ є оператором телекомунікацій.

Відповідно до Загальних положень Статуту, Концерн РРТ є державним господарським об'єднанням підприємств, створеним наказом Державного комітету України по зв'язку від 04.10.1991 №3102 «Про створення Концерну РРТ», заснованим на державній власності і належить до сфери управління Адміністрації служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі - Уповноважений орган управління).

Пунктом 4.2. Статуту Концерну РРТ зазначено, що майно Концерну є державною власністю і належить йому на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Концерн володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним, за погодженням з Уповноваженим органом управління, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, нормативно-правовим актам Уповноваженого орану управління і цьому Статуту.

Отже, Концерн РРТ здійснює свою діяльність на базі державного майна (в тому числі передавачі, які забезпечують сигнал та послуги щодо сигналу яких встановлено тарифи) та підпорядковується у своїй діяльності Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації.

19.12.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» та Концерном РРТ було укладено договір №4-520, предметом даного договору є надання телекомунікаційних послуг у відповідності до ліцензій виконавця (Концерн РРТ) на нічне обслуговування і експлуатацію мереж ефірного мовлення.

Вартість на послуги Концерну РРТ зазначена в пункті 3.1. договору, згідно якого «ціни на телекомунікаційні послуги з використанням технічних засобів виконавця за «тарифами на телекомунікаційні послуги Концерну РРТ», що оприлюднені в офіційному галузевому виданні «Діловий Кур'єр - ЗВЯЗОК», №43-50 (874-881) та зазначені в додатку №1 до договору, який є невід'ємною частиною цього Договору.

В додатку №1 до договору зазначені показники ціни (7 стовпчик таблиці) та показник потужності передавача (5 стовпчик).

Крім цього, між товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» та Концерном РРТ був укладений договір №4-460 від 27.12.2013, предметом якого є надання аналогічних послуг за ідентичними характеристиками.

Так, в додатку №1 до договору №4-460 від 27.12.2013, показники потужності передавача (5 стовпчик) є однаковими до додатку №1 до договору №4-520 від 19.12.2014.

Однак, показники ціни (7 стовпчики таблиць) відповідних додатків до договорів свідчать про те, що ціни на послуги значно збільшені порівняно з попереднім періодом 2013-2014 роки.

Так, відповідно до додатку №1 до договору №4-460 від 27.12.2013 загальна вартість на послуги Концерну РРТ становить 13 203 011,15 грн., тоді, як відповідно до додатку №1 до договору №4-520 вартість на ті самі послуги вже складає 17 340 976,46 грн. Таким чином, ціна за рік була збільшена на 4 137 965,31 грн.

Як зазначено, в пункті 3 Прикінцевих положень в офіційному галузевому виданні «Діловий Кур'єр - ЗВЯЗОК», № 43-50 (874-881), наведені тарифи підвищуються в 1,3 рази для суб'єктів договірних відносин, які використовують технічні засоби мовлення, розташовані в місті Києві.

Концерн РРТ в листі від 14.11.2014 №5486/4-07, як на підставу та законодавче обґрунтування збільшення тарифів, посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 27.08.2014 №404 «Про схвалення прогнозу економічного і соціального розвитку України на 2015 рік та основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на 2016 і 2017 роки та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Однак, позивач не погоджується із зазначеним листом, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 27.08.2014 №404 «Про схвалення прогнозу економічного і соціального розвитку України на 2015 рік та основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на 2016 і 2017 роки та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України» не є нормативно-правовим документом, який законодавчо закріплює підвищення та рівень тарифів на цьому рівні.

У січні 2007 року Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації було прийнято рішення «Про тарифи концерну РРТ» від 25.01.2007 №559 (далі - Рішення №559).

Пунктом 1 Рішення №559 НКРЗІ вирішила погодитись з обґрунтованістю розрахунку коефіцієнту підвищення 1,28, який застосовано Концерном РРТ при коригуванні тарифів на телекомунікаційні послуги (з трансляції телерадіопрограм з використанням технічних засобів випромінювання в ефір) та встановити відповідний коефіцієнт підвищення на 1,28 на 2007 рік.

Пунктом 2 Концерн РРТ був зобов'язаний надати Методику розрахунку економічно обґрунтованих тарифів на телекомунікаційні послуги, що надаються Концерном РРТ.

Разом з тим, жодної Методики розрахунку економічно обґрунтованих тарифів не існує станом на сьогоднішній день, що, на думку позивача, призводить до грубих порушень його прав.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про телекомунікації», органом регулювання у сфері телекомунікацій є Національна комісія з питань регулювання зв'язку (НКРЗІ), яка утворюється відповідно до законодавства України.

Пунктом 7 частини першої статті 18 цього Закону передбачено повноваження НКРЗІ здійснювати відповідно до закону тарифне регулювання у сфері телекомунікацій.

На думку позивача, державного регулювання тарифів на послуги Концерну РРТ не існує, а Концерн РРТ органом управління якого є Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, без відповідного погодження та затвердження з НКРЗІ (без винесення щорічних рішень та затвердження Методики розрахунку економічно обґрунтованих тарифів на телекомунікаційні послуги, що надаються Концерном РРТ) щорічно підвищує та змінює свої тарифи самовільно на послуги з технічного обслуговування і експлуатацію мереж ефірного телемовлення.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що відсутність постійного державного регулювання тарифів на послуги Концерну РРТ є прямим порушенням його інтересів та свідчить про протиправну бездіяльність Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши письмові докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Регулювання тарифів здійснюється відповідно до статті 66 Закону України «Про телекомунікації», згідно з якою тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами телекомунікацій самостійно, за винятком випадків, передбачених у частині другій даної статті.

Частиною другою статті 66 Закону України «Про телекомунікації» встановлено, що державному регулюванню шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів підлягають:

1) тарифи на загальнодоступні послуги (згідно частини першої статті 62 Закону України «Про телекомунікації» до загальнодоступних телекомунікаційних послуг належать: підключення кінцевого обладнання споживача до телекомунікаційних мереж фіксованого зв'язку загального користування (універсальний доступ), послуги фіксованого телефонного зв'язку в межах зони нумерації (місцевий телефонний зв'язок), а також виклик служб екстреної допомоги, послуги довідкових служб і зв'язку за допомогою таксофонів.)

2) тарифи на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, з істотною ринковою перевагою на ринках певних телекомунікаційних послуг;

3) розрахункові такси за послуги пропуску трафіка до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій з істотною ринковою перевагою на ринках певних телекомунікаційних послуг;

4) тарифи на надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку операторів телекомунікацій.

Отже, Законом України «Про телекомунікації» визначений чіткий перелік тарифів, які підлягають державному регулюванню.

Однак, тарифи на телекомунікаційні послуги відповідно до ліцензій Концерну РРТ на технічне обслуговування і експлуатацію мереж ефірного телемовлення, надання яких є предметом договорів від 27.12.2013 № 4-460 та від 19.12.2014 № 4-520, укладених між позивачем та Концерном РРТ, не входять до даного переліку та не підлягають державному регулюванню.

Статтею 28 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що використання ресурсів телекомунікаційних мереж загального користування для потреб телебачення та радіомовлення здійснюється на договірних засадах відповідно до законодавства.

Згідно пункту п'ятого частини першої статті 38 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій мають право на установлення тарифів на телекомунікаційні послуги, що ними надаються, крім тих послуг, тарифи на які регулюються державою відповідно до цього Закону.

Відповідно до Статуту товариства Концерн РРТ (а.с. 59-70 Т.I) є державним господарським об'єднанням підприємств, заснованим на державній формі власності і належить до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (уповноважений орган управління), не фінансується з державного бюджету, не є природним монополістом.

Концерн РРТ не займає домінуючого становища і не визнавався в установленому порядку монополістом на ринку телекомунікацій, а тому тарифи які встановлюються Концерном РРТ на власні послуги не підпадають під державне регулювання, а є вільними, тобто такими, що встановлюються суб'єктами господарювання самостійно, відповідно до Закону України «Про ціни і ціноутворення» (стаття 11).

Діяльність Концерну РРТ як оператора телекомунікацій та регулювання порядку встановлення тарифів на телекомунікаційні послуги здійснюються згідно чинного законодавства України.

Відповідно до статей 189-191 Господарського кодексу України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно. Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України «Про ціни і ціноутворення».

Таким чином, Концерну РРТ як оператору телекомунікацій відповідно до Закону України «Про телекомунікації» надано право самостійно встановлювати тарифи на телекомунікаційні послуги, що ним надаються, базуючись на принципах регулювання тарифів визначених статтею 61 Закону України «Про телекомунікації», за винятком випадків, передбачених у частині другій статті 66 Закону України «Про телекомунікації».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про телекомунікації» НКРЗІ є органом державного регулювання у сфері телекомунікацій.

Відповідно до пункту 7 статті 18 Закону України «Про телекомунікації» до повноважень НКРЗІ належить здійснення відповідно до закону тарифного регулювання у сфері телекомунікацій та встановлення порядку взаєморозрахунків між операторами телекомунікацій.

Підпунктом 7 пункту 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1067/2011, визначено, що НКРЗІ відповідно до покладених на неї завдань встановлює відповідно до закону граничні або фіксовані тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, тарифи на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку цих послуг, розрахункові такси за послуги пропуску трафіка до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій з істотною ринковою перевагою на певному ринку пропуску трафіка або операторів телекомунікацій, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку телекомунікацій, тарифи на надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку операторів телекомунікацій, порядок взаєморозрахунків між операторами телекомунікацій, граничні тарифи на універсальні послуги поштового зв'язку, а також тарифи на роботи (послуги) Українського державного центру радіочастот (УДЦР) та розміри плати за видачу документів дозвільного характеру - висновків щодо електромагнітної сумісності, дозволів на експлуатацію, на ввезення з-за кордону радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, здійснює відповідно до законодавства інші заходи щодо тарифного регулювання у зазначеній сфері.

Компетенція Адміністрації Держспецзв'язку, відповідно до підпункту 2 пункту 3 Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №411, обмежується лише участю у формуванні та реалізації державної тарифної політики у сферах телекомунікацій і користування радіочастотним ресурсом України.

Згідно доводів Адміністрації Держспецзв'язку на сьогодні тарифи на телекомунікаційні послуги, що підлягають державному регулюванню, встановлені:

рішенням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 02.09.2015 №455 «Про затвердження Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги і визнання таким, що втратило чинність, рішення НКРЗІ від 02.09.2014 №612», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.09.2015 за №1151/27596;

рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 21.02.2006 №202 «Про затвердження Граничних тарифів на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку цих послуг», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.03.2006 за №218/12092;

рішенням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 04.08.2015 №409 «Про затвердження Розрахункових такс за послуги пропуску трафіку до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій з істотною ринковою перевагою на ринках послуг пропуску трафіку», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.08.2015 за № 1017/27462;

рішенням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 30.12.2013 №861 «Про затвердження Граничних тарифів на надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку операторів телекомунікацій і визнання таким, що втратило чинність, рішення НКРЗІ від 29.11.2012 №620», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.02.2014 за №230/25007.

Рішення Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 25.01.2007 №559 «Про тарифи Концерну РРТ» за своїм змістом не може вважатися таким, що встановлює тарифне регулювання у сфері телекомунікацій, оскільки не є нормативно-правовим актом та не породжує для НКРЗІ виникнення обов'язків щодо затвердження тарифів Концерну РРТ.

Отже, у НКРЗІ відсутній обов'язок затверджувати тарифи на телекомунікаційні послуги Концерну РРТ, які мали були затвердженні згідно рішення Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 25.01.2007 №559.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 №901 «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації» Адміністрація Держспецзв'язку визначена органом управління цілісним майновим комплексом Концерну РРТ.

Функції з управління цілісним майновим комплексом Концерну РРТ Адміністрація Держспецзв'язку здійснює в межах повноважень, передбачених статтею 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності».

Пунктом 24 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» передбачено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань забезпечують приведення у відповідність із законодавством установчих документів та внутрішніх положень державних підприємств, господарських структур.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління затверджують статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, і господарських структур та здійснюють контроль за їх дотриманням; призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог; розробляють та затверджують стратегічні плани розвитку державних підприємств, державних акціонерних товариств і господарських структур, управління корпоративними правами або контроль за діяльністю яких вони здійснюють, та здійснюють контроль за їх виконанням; затверджують річні фінансові та інвестиційні плани, а також інвестиційні плани на середньострокову перспективу державних підприємств і господарських структур, що належать до сфери їх управління, та здійснюють контроль за їх виконанням; виконують інші передбачені законодавством функції з управління об'єктами державної власності.

Законом України «Про управління об'єктами державної власності» не передбачено повноважень (функцій, завдань) уповноважених органів управління щодо здійснення контролю тарифної політики підприємств, що належать до сфери їх управління.

Крім того, частиною другою статті 136 Господарського кодексу України встановлено заборону втручатись в оперативно-господарську діяльність підприємства, при здійсненні уповноваженим органом управління контролю за використанням та збереженням майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва.

Отже, до повноважень Адміністрації Держспецзв'язку не входить здійснення контролю та забезпечення приведення у відповідність із законодавством внутрішніх положень Концерну РРТ в сфері тарифної політики Концерну РРТ.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» відмовити повністю.

Судові витрати присудженню не підлягають.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді А.С. Мазур

А.Б. Федорчук