Справа № 826/12004/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

08 серпня 2016 року м. Київ № 826/12004/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кобилянський К.М., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами

за позовом ОСОБА_1
до Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюк Сергія Петровича, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любов Миколаївни, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Міністерства юстиції України
про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюк Сергія Петровича, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любов Миколаївни, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Міністерства юстиції України, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка Сергія Петровича, що полягають у прийнятті рішення від 18.06.2015 року № 22196286 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 199,4 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, - за товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект";

- скасувати рішення Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка Сергія Петровича № 22196286 від 18.06.2015 року про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 199,4 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати протиправними дії Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Любові Миколаївни, що полягають у проведенні 09.06.2015 року державної реєстрації права власності на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 199,4 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, - за товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект";

- зобов'язати Міністерство юстиції України та Головне управління юстиції у місті Києві внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (записи) про скасування рішення Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка Сергія Петровича від 18.06.2015 року № 22196286 та про скасування запису про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на нерухоме майно -житловий будинок загальною площею 199,4 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 6 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

З позовних матеріалів видно, що 26.05.2006 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

З метою забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту від 26.05.2006 №0, 26.05.2006 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки за реєстровим №1790.

18.06.2015 державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюком Сергієм Петровичем прийнято рішення №22196286 про державну реєстрацію права власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 199,4 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, яке було предметом іпотеки.

Суд ознайомившись з позовними матеріалами встановив, що на думку позивача, спірні правовідносини пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, які пов'язані із невиконанням, умов цивільно-правової угоди (кредитного договору).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини випливають з договірних відносин, а тому мають вирішуватись за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 №21-41а16.

Отже, даний позов повинен розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 107, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі 826/12004/16.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Роз'яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції, за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський