Справа № 310/1181/14-а (6-а/310/12/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"22" червня 2016 р. справа № 310/1181/14-а (6-а/310/12/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Дурасової Ю.В.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.05.2016 р. у справі № 310/1181/14-а(6-а/310/12/16)

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

треті особи - Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради Запорізької області, Міністерство юстиції України,

про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанови, -

встановив:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправною відмову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від виконання виконавчого листа №310/1181/14-а від 27.03.2014 р.;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Половнікова Р.С. по ВП №46842692 "Про повернення виконавчого документа стягувачеві" від 23.02.2016 р.;

- визнати протиправною бездіяльність співробітників Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у вигляді невиконання встановлених частинами 2, 3 та 4 статті 30 Закону України №606-XIV "Про виконавче провадження" способу та строку щодо виконавчого листа № 310/1181/14-а від 27.03.2014 p.;

- у відповідності до частини 3 статті 14, частин 1, 2 статті 166 КАС України постановити окрему ухвалу відносно наявності в підрозділах Міністерства юстиції України системних порушень у виконанні судових рішень, з вимогою їх усунення, визначення та притягнення до відповідальності винних осіб.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.05.2016 р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального

управління юстиції у Запорізькій області щодо невиконання виконавчого листа №310/1181/14-а від 27.03.2014 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постанова суду в частині задоволених позовних вимог мотивована тим, що рішення суду, яке підлягало негайному виконанню, не виконано у встановлений законом строк, тому позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності державних виконавців підлягають задоволенню.

Постанова суду в частині відмови у задоволенні позову мотивована тим, що позовні вимоги позивача у цій частині є необґрунтованими і тому не підлягають задоволенню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що у 2014 та 2015 роках, відкриваючи виконавчі провадження, відповідач всупереч частини 4 статті 30 та статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання зводив до бюрократичної переписки.

Зазначає, що висновок суду про відсутність цільових коштів, котрі не надійшли для виконання рішення суду, що надає право відповідачу відмовлятися від своїх обов'язків щодо завершення судового провадження та повертати виконавчий лист № 310/1181/14-а без виконання, суперечить нормам міжнародного права, зокрема, висновку Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні від 08.11.2005р. по справі "Кечко проти України", де у розділі "щодо права", у пункті 26 чітко зазначено: "...Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань".

Згідно статті 17 Закону України №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди використовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України №606-XIV "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладено на державну виконавчу службу, котра безпосередньо входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Постанова суду від 06.05.2016 p. лише констатує порушення прав позивача, незаконність та протиправну бездіяльність невизначених осіб не відповідає статті 162 КАС України, згідно якої, у разі задоволення (або часткового задоволення) позовних вимог, суд має визначити засоби зобов'язального, стягуючого чи примусового характеру, "які б гарантували дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина... від порушень з боку суб'єктів владних повноважень."

Всупереч частині 1 статті 2 Закону України № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" та частині 1 статті 2 КАС України не виконані завдання суду і не забезпечено захист законних прав та інтересів позивача шляхом справедливого і неупередженого розгляду справи на засадах верховенства права, права на справедливий суд та поваги до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами.

Крім того, постанова по справі 310/1181/14-а від 06.05.2016 р. не відповідає вимогам статей 159 і 162 КАС України.

Просить змінити постанову суду першої інстанції і вирішити усі позовні вимоги та:

1) у відповідності до статті 3, частини п'ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, частин 2, 3 статті 14, частини 1 статті 255 КАС України, чинного законодавства, ратифікованої Україною "Конвенції про захист прав і основних свобод людини" та практики Європейського суду з прав людини забезпечити безумовне виконання судового рішення, що набрало законної сили, щодо виплати позивачу недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у сумі 4782 грн.;

2) на підставі частин 1, 2 статті 166 КАС України передбачити заходи по усуненню причин та умов, котрі сприяли порушенню прав і законних інтересів позивача та вирішенню питання щодо притягнення до відповідальності винних у цьому осіб.

Позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має право на пільги, зокрема, отримувати від держави щорічну допомогу на оздоровлення.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2014 року зобов'язано Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області виплатити на користь позивача щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2013 pік відповідності до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 4782 грн.

На виконання зазначеної постанови видано виконавчий лист №310/1181/14-а від 27.03.2014 року, який було пред'явлено до негайного виконання, і який з 31.03.2014 року перебував на виконанні у декількох державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Половнікова Р.С. по ВП №46842692 виконавчий лист № 310/1181/14-а від 27.03.2014 року повернуто стягувачеві без виконання.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про визнання протиправною відмови відповідача від виконання виконавчого листа №310/1181/14-а від 27.03.2014 р., визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві" від 23.02.2016 р. у зв'язку з тим, що:

- судом не встановлено наявність в підрозділах Міністерства юстиції України системних порушень законодавства. Той факт, що позивачу було двічі повернуто виконавчий лист свідчить не про порушення державними виконавцями своїх служби обов'язків, а про відсутність механізму примусового виконання рішення суду і відсутності надходжень грошових коштів з Державного бюджету України;

- іншого способу виконання ніж списання грошових коштів, які надійшли в порядку цільового виконання певного рішення суду, законодавством України не передбачено, такі кошти до Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради Запорізької області не надійшли, тому постанова ВП №46842692 від 23.02.2016 року "Про повернення виконавчого документа стягувачеві" є законною;

- відмови державних виконавців у здійсненні примусових дій стосовно виконання постанови суду у справі №310/1181/14а щодо виплати на користь ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги на оздоровлення судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції (ч.4 ст.195 КАС України).

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмови відповідача від виконання виконавчого листа №310/1181/14-а від 27.03.2014р. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом (ч.5 КАС України).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.99 КАС України).

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В прохальній частині адміністративного позову позивач не вказує, за який період та яку саме відмову (рішення, дії чи бездіяльність) відповідача від виконання виконавчого листа №310/1181/14-а від 27.03.2014р. просить визнати неправомірною.

Отже, в цьому випадку суд позбавлений можливості надати оцінку спірним правовідносинам. Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині.

Щодо визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця по ВП №46842692 від 23.02.2016 р.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність постанови державного виконавця по ВП №46842692 від 23.02.2016 р. у зв'язку з відсутністю порушень з боку державного виконавця при винесенні цієї постанови.

На думку колегії суддів, зазначений висновок суду першої інстанції є помилковим у зв'язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 12.03.2015 року по ВП №46842692 відкрито виконавче провадження за заявою позивача з виконання виконавчого листа №310/1181/14-а від 27.03.2014 р. Також цією постановою зобов'язано боржника негайно виконати судове рішення в добровільному порядку.

Постановою від 23.02.2016 року по ВП №46842692 виконавчий лист №310/1181/14-а від 27.03.2014р. повернуто позивачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з наявністю обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження органом державної виконавчої служби.

Постанова від 23.02.2016 року по ВП №46842692 мотивована тим, що 01.01.2013р. набрав чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

У відповідності до ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган (УПСЗН), здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно листа боржника від 07.05.2015р. за вих. № 4214 повідомлено, що на виконання постанови управлінням проведено перерахунок, в результаті якого нараховано 4782,00 грн., виплата буде здійснена при надходженні грошових коштів на рахунки управління.

На 2015 рік коштів на виплату заборгованості управлінню не виділено.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законами України про державний бюджет на відповідний рік. УПСЗН є бюджетною установою і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом України про державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 30.01.2013р. визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом певний перелік документів.

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Державним виконавцем направлено відповідне подання до суду. Ухвалою по справі №310/1181/14-а від 25.09.2015р. судом відмовлено у задоволенні подання державного виконавця.

Тому, на думку державного виконавця, наявні передбачені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження органом державної виконавчої служби.

Також позивачу роз'яснено право на звернення до суду з заявою в порядку, передбаченому ст.263 КАС України і у подальшому рекомендовано звертатися з відповідними виконавчими документами щодо стягнення коштів з державного органу безпосередньо до Державної казначейської служби України.

В постанові 11.11.2014 року №21-394а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що "зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу ПФУ здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною".

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З наведеного вбачається, що державний виконавець неправомірно звертався до суду з поданням про зміну способу та порядку виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2014 року.

Відповідно до ч.1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Отже, прийняття Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не перешкоджало державному виконавцю здійснювати виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. N512/5, оскільки постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.03.2014 року у справі №310/1181/14а задоволені позовні вимоги позивача зобов'язального характеру.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

У разі якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у статті 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання (ч.4 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно 13.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. N512/5, порядок притягнення осіб до відповідальності за правопорушення, вчинені під час виконавчого провадження, здійснюється відповідно до статей 89 та 90 Закону.

Статтею 89 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в постанові Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.03.2014 року у справі №310/1181/14а зазначено, що вона підлягає негайному виконанню. Постановою від 12.03.2015 року по ВП №46842692 зобов'язано боржника негайно виконати судове рішення в добровільному порядку. Проте, боржник виконав постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.03.2014 року лише в частині здійснення перерахунку щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2013 pік відповідності до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Будь-які відомості, що свідчать про вчинення державним виконавцем невідкладних дій з примусового виконання постанови суду від 03.03.2014 року та накладення на боржника штрафу за невиконання цього рішення в добровільному порядку, в матеріалах справи відсутні.

Звернення державного виконавця до суду з поданням про зміну способу та порядку виконання судового рішення колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як зазначалося вище, було здійснено державним виконавцем всупереч висновкам Верховного Суду України.

Крім того, виконавчий лист №310/1181/14-а від 27.03.2014 року було повернуто позивачу у 2016 році, проте, в мотивувальній частині постанови від 23.02.2016 року по ВП №46842692 йдеться про відсутність коштів для виплати позивачу заборгованості у 2015 році.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.3 та п.16 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

- вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.

Як вбачається, з матеріалів справи, відповідач на підставі п.3 та п.16 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" із запитами до боржника не звертався та не з'ясовував чи вчинялися боржником для отримання бюджетних асигнувань для виконання судового рішення по справі №310/1181/14-а необхідні дії.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, виконавчий лист було повернено позивачу за відсутності підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

З наведеного вбачається, що постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Половнікова Р.С. по ВП №46842692 від 23.02.2016 р. було прийнято не на підставі та не у встановленому чинним законодавством порядку, що є підставою для її скасування.

Щодо визнання протиправною бездіяльності співробітників Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у вигляді невиконання встановлених частинами 2, 3 та 4 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" способу та строку щодо виконавчого листа №310/1181/14-а від 27.03.2014 p.

Згідно ч.3 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" негайному виконанню підлягають рішення:

1) про стягнення аліментів, заробітної плати в межах платежів, вирахуваних за один місяць, а також про стягнення усієї суми боргу за такими виплатами, якщо рішенням передбачено її негайне стягнення;

2) про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника;

3) в інших випадках, якщо негайне виконання передбачено законом і про це зазначено у виконавчому документі.

Отже, положення ч.3 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" містять лише перелік постанов, що підлягають негайному виконанню, а не встановлюють строки чи обов'язок державного виконавця вчинити певні дії, тому позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що державним виконавцем по ВП №46842692 не були вчинені виконавчі дії у встановлений ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" строк та державний виконавець не приступив до негайного виконання судового рішення, як того вимагає положення ч.4 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч.3 ст.183 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Отже, позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності саме відповідача у вигляді невиконання встановлених частинами 2 та 4 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" способу та строку щодо виконавчого листа №310/1181/14-а від 27.03.2014 p.

Щодо позовних вимог про постановлення окремої ухвали, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

У зв'язку з тим, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов'язком суду, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.05.2016 р. у справі №310/1181/14-а (6-а/310/12/16) скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Половнікова Р.С. по ВП № 46842692 "Про повернення виконавчого документа стягувачеві" від 23.02.2016 р.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у вигляді невиконання встановлених частинами 2 та 4 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" способу та строку щодо виконавчого листа №310/1181/14-а від 27.03.2014 p.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: Ю.В. Дурасова