Справа № 462/950/15а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року Справа № 876/3755/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 10 лютого 2015 року звернувся до Залізничного районного суду міста Львова з позовом до заступника начальника управління Державної виконавчої служби Головнго управління юстиції у Львівській області про зобов'язання скасувати рішення за наслідками розгляду зверенння щодо виконання судових рішень та зобов'язання надати постанову про виконання судових рішень.

Суддею Залізничного районного суду міста Львова відкрито провадження за цією позовною заявою за правлами Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 12 жовтня 2015 року справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними передано на розгляд до Галицького районного суду міста Львова.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 27 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову та задовольнити позовні вимоги. Аргументуючи свою незгоду із постановою суду, позивач зазначив, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Також вказав, що дана справа не підсудна Галицькому районному суду міста Львова, судове рішення є немотивованим.

Заперечень на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, що в ній викладені та зауважив, що безпідставно не виконуються виконавчою службою судові рішення, винесені на його користь, що порушує його права.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Розглядаючи цю справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) стосовно «суду, встановленого законом».

Так, відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 1 статті 181 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звертатися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржуються дії (рішення) відповідача щодо виконання судових рішень за виконавчими листами, виданими 20 квітня 2011 року Франківським районним судом міста Львова у цивільній справі №2-926/11 про стягнення на користь ОСОБА_1 з Кредитної спілки «Галіція Кредит» суми депозитного вкладу, 5 листопада 2014 року Галицьким районним судом міста Львова у цивільній справі №21080/2010 про стягнення на користь ОСОБА_1 з Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» коштів за договором та витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи, а також щодо виконання судового наказу Галицького районного суду міста Львова від 16 листопада 2009 року у справі № 2н-1306/09 про стягнення з Львівської філії кредитної спілки «Либідь» на користь ОСОБА_1 4409, 99 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 22-25).

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень місцевих загальних судів у цивільних справах врегульовано Цивільним процесуальним кодексом України, що, в свою чергу, виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 червня 2015 року у справі № 21-278а15.

Частиною 1 статті 203 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 157 КАС України суд закриває провадження, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Згідно ч. 2 ст. 157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 слід роз'яснити, що він має право звернутися для вирішення спірних правовідносин до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року у справі № 462/950/15а - скасувати і закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин

Повний текст виготовлено 09 серпня 2016 року.