Справа № 823/2644/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Київ К/800/62690/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Донця О.Є.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Шрамківський молочно-тваринницький комплекс" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Шрамківський молочно-тваринницький комплекс" до Державної екологічної інспекції України у Черкаській області про визнання неправомірними дій та скасування претензії,

в с т а н о в и л а:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Шрамківський молочно-тваринницький комплекс" звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції України у Черкаській області про визнання неправомірними дій відповідача щодо оформлення результатів перевірки з порушенням вимог наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року № 464 та вимог статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»; визнання протиправними дій відповідача щодо здійснення розрахунку розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами (підземними водами), який провів державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області Скляр С.П.; визнання протиправною та скасування вимоги державної екологічної інспекції у Черкаській області, викладеної у формі претензії № 1-193/ЮР від 04.08.214р. про відшкодування збитків, заподіяних державі у розмірі 1 064 410, 24 грн.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваних дій відповідача як таких, що вчинено за відсутності факту порушення позивачем вимог природоохоронного законодавства в частині самовільного користування підземними водами.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року позов задоволено: визнано неправомірними дії Державної екологічної інспекції у Черкаській області щодо оформлення результатів перевірки з порушенням вимог наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року № 464 та вимог статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»; визнано протиправними дії державної екологічної інспекції у Черкаській області щодо здійснення розрахунку розміру збитків в сумі 1 064 410 (один мільйон шістдесят чотири тисячі чотириста десять) грн. 24 коп., обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами (підземними водами), який провів державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області Скляр С.П.; провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги державної екологічної інспекції у Черкаській області, викладену у формі претензії від 04.08.2014 №1-193/ЮР про відшкодування збитків, заподіяних державі у розмірі 1 064 410,24 грн. закрито.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року скасовано; прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Шрамківський молочно-тваринницький комплекс" із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу відповідача від 19.05.2014 №88 та направлення №895, державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища у Черкаській області 20.05.2014 проведено планову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, за результатами якої складено акт.

Перевіркою встановлено, що позивачем не виконуються умови дозволу на спеціальне водокористування №Укр 5604-Ф/Чрк від 30.11.2012, а саме: не виконуються вимоги листа державної екологічної інспекції № 3342/02 від 01.10. 2012 в частині отримання до 10.01.2013 спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).

На підставі акту перевірки відповідачем оформлено припис від 22.05.2014 №197, пунктом 2 якого позивача зобов'язано виконати пункт 2 умов (інших) дозволу на спеціальне водокористування №Укр5604-Ф/Чрк від 30.11.2012, а саме: виконати вимоги листа державної екологічної інспекції від 01.10.2012 №3342/02, зокрема, отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами).

Крім того, відповідачем в порядку статті 6 ГПК України направлено претензію №1-193/ЮР від 04.08.2014, якою запропоновано добровільно відшкодувати завдані державі збитки в сумі 1 064 410,24 грн, а у разі відмови або ненадання відповіді в місячний термін, повідомлено про передачу справи на розгляд до господарського суду Черкаської області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено процедуру проведення перевірки; позивачем видобувається вода для здійснення власних господарської діяльності без перевищення встановлено ліміту, а відтак необхідність отримання дозволу у даному випадку відсутня.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування претензії № 1-193/ЮР від 04.08.2014, суд першої інстанції виходив з неналежності розгляду переданого на вирішення суду спору у порядку адміністративного судочинства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дії по складанню акту перевірки та здійсненню розрахунку заподіяної шкоди не є такими, що порушують права позивача у справі. Судом зазначено, що рішенням, що породжує для позивача певні обов'язки, є припис, складений за результатами перевірки, який, згідно з поясненнями позивача, оскаржується і іншому провадженні.

Також судом апеляційної інстанції наголошено, що наявність чи відсутність підстав для відшкодування збитків, їх склад та розмір, встановлюється при вирішенні спору про відшкодування збитків та втрат, заподіяних навколишньому природному середовищу, господарським судом.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із вказаними висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.2 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389 та якою керувався відповідач при розрахунку збитків, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі:

забруднення водних об'єктів, у тому числі пов'язаного із самовільними та аварійними скидами у водний об'єкт забруднюючих речовин та фізико-хімічних показників (далі - забруднюючі речовини) із зворотними водами або забруднюючих речовин у чистому вигляді, у складі сировини, продукції чи відходів, крім випадків забруднення територіальних і внутрішніх морських вод та виключної морської економічної зони України із суден, кораблів та інших плавучих засобів;

забруднення поверхневих та підземних вод під впливом полігонів (сміттєзвалищ) твердих побутових та промислових відходів;

самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води));

забору, використання води та скиду забруднюючих речовин із зворотними водами з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено перевірку дотримання позивачем вимог природоохоронного законодавства, якою встановлено факт самовільного використання підземних вод.

За вказаних обставин, здійснення відповідачем розрахунку розміру збитків на підставі Методики є правомірним та, відповідає компетенції відповідача.

Колегія суддів також погоджується з позицією суду апеляційної інстанції в частині того, що наявність чи відсутність підстав для відшкодування збитків, у тому числі, з мотивів відсутності факту самовільного використання підземних вод, встановлюється при вирішенні спору про відшкодування збитків та втрат, заподіяних навколишньому природному середовищу, господарським судом за відповідною заявою уповноваженого органу, поданою на виконання повноважень, наданих Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Так само, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій щодо оформлення результатів перевірки, оскільки належним способом захисту прав позивача у даному випадку є оскарження рішення, прийнятого на підставі матеріалів перевірки, та яке породжує для позивача певні права та обов'язки.

Також, враховуючи те, що оскаржувана позивачем претензія від 04.08.2014 №1-193/ЮР не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а надіслана в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України в порядку досудової реалізації господарсько-правової відповідальності, колегія суддів вказує на обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову у відповідній частині.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Шрамківський молочно-тваринницький комплекс" відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: