Справа № 328/2817/16-а
Суддя: Гончаров В. М.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гончарова В.М., при секретарі судового засідання Галигіній Ю.А., розглянувши в скороченому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Токмаку Запорізької області про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить: 1) визнати протиправною відмову відповідача у видачі їй направлення для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням; 2) зобов'язати відповідача видати їй направлення для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням; 3) визнати протиправною відмову відповідача у виплаті їй страхових виплат після смерті потерпілого ОСОБА_2; 4) зобов'язати відповідача виплачувати їй страхові виплати після смерті потерпілого ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позов обґрунтовує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_2.

За життя, з 01.10.2014 року, ОСОБА_2 перебував на обліку у відповідача як тимчасово переміщена особа та отримував страхові виплати.

Позивач є дружиною померлого ОСОБА_2.

Вона є тимчасово переміщеною особою. З 01.10.2014 року позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1. До дня смерті її чоловік ОСОБА_2 проживав разом з нею.

Після смерті чоловіка, позивач звернулась до відповідача за отриманням направлення до МСЕК для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням та надала відповідачу всі необхідні документи.

26.05.2016 року відповідач відмовив їй у видачі направлення для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням у зв'язку із невідповідністю наданих нею підтверджуючих документів нормативним вимогам, а саме:

1) відсутність оригіналу акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4;

2) невідповідність бланку наявного акту форми П-4 вимогам діючого на той час Порядку розслідування нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 №623 (далі-Порядку);

3) відсутність оригіналу повідомлення про професійне захворювання форми П-3 згідно Порядку.

06.06.2016 року позивач повторно звернулась до відповідача за роз'ясненнями: на підставі яких нормативно-правових актів відповідач витребував у неї зазначені у його листі документи, відповідно якої редакції Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 №623, встановлена невідповідність акту розслідування хронічного професійного захворювання вимогам діючого на той час законодавства.

Своїм листом від 10.06.2016 №375 відповідач надав наступні роз'яснення: відповідно п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» підставою для оплати потерпілому страхових виплат є акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами. Абз.2 п.8 ст.42 Закону зазначено, що причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або з іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Згідно з п.2 ст.38 Закону огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури. Отже, видати направлення на МСЕК він може лише за умови надання оригіналу акта розслідування хронічного професійного захворювання та повідомлення про хронічне професійне захворювання згідно додаткам 12 та 11 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях від 10.08.1993 №623 (аналогів передбачених нині діючим Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві від 30.11.2011 №1232 додаткам за формою П-4 та П-3 відповідно). На окремі відхилення в оформленні наданої копії акта розслідування професійного захворювання від нормативних вимог було звернуто увагу в тому сенсі, що вони можуть вплинути в подальшому при розгляді питання щодо можливого призначення страхових виплат у зв'язку з втратою годувальника.

Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача, яка виразилась у відмові видачі їй направлення для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням, вважає її протиправною.

Позивач досягла віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не працює.

Вважає, що вона має право на отримання щомісячних страхових виплат після смерті потерпілого ОСОБА_2 відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.41 Закону.

Не отримавши направлення для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням, позивач вирішили звернутись до відповідача з заявою про призначення страхової виплати в разі смерті потерпілого, яка визначена ст.41, ч.8 ст.42 Закону. На особистому прийомі представник відповідача відмовив їй у видачі бланка зазначеної заяви встановленого зразка, не пояснивши причин такої відмови.

06.06.2016 року зазначену заяву разом з документами, визначеними ч.2 ст.43 Закону, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2, копією свідоцтва про шлюб, довідкою КП «Контакт» про спільне проживання з годувальником на час його смерті, копіями довідок УСЗН Токмацької міської ради про місце проживання тимчасово переміщених осіб, копією моєї трудової книжки, вона направила відповідачу для прийняття відповідного рішення.

24.06.2016 року відповідач залишив заяву без розгляду у зв'язку з відсутністю екземпляра акта розслідування професійного захворювання та висновку МСЕК (п.1 ч.1 ст.43 Закону).

Вважає відмову відповідача незаконною.

10.08.2016 року представник відповідача надав суду заперечення проти позову наступного змісту. Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В позові зазначено, що позивач підтверджує факт отримання професійного захворювання її чоловіком наявністю акта розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.06.1995р., проте дане твердження не відповідає дійсності, адже до відділення надавалась лише жодним чином не завірена ксерокопія даного акта. Твердження позивача щодо невірного трактування відділенням понять «призначення» та «одержання», адже для того, щоб вона змогла «одержувати» щомісячні страхові виплати, як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого їх потрібно призначити, тобто оформити відповідною постановою на підставі документів відповідно до ст.ст.43,46 Закону, з яких формується особова справа. Тим більше, що у бланку заяви, який підписала і надавала до відділення позивач вона просить саме: «... призначити ... страхові виплати у зв'язку зі смертю годувальника». Посилання позивача на Інструкцію про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15.11.2005 №606, у зв'язку із відсутністю спеціальної норми у Законі є необґрунтованими, бо в ст.ст.38,43 Закону чітко визначений перелік документів, які потрібно надати до відділення Фонду. Вказана ж інструкція регламентує діяльність МСЕК, а не відділення Фонду . Позивач наполягає на тому, що відділення Фонду не має права вимагати від неї документів, необхідних для призначення, мовляв, «вже призначеної страхової виплати її померлому чоловіку ОСОБА_2.», при цьому ототожнюючи страхову виплату померлого із своєю, що є хибним. Адже, страхову виплату, оформлену на її чоловіка, мав право отримувати лише він і після його смерті ніхто не має право продовжувати її отримувати та ще й в тому ж розмірі. Лише за умови надання усіх необхідних документів після належного оформлення особової справи по втраті годувальника призначаються страхові виплати відповідній особі, яка має на це право у розмірі, визначеному ч.3 п.8 ст.42 Закону: «Сума страхових виплат кожній особі, яка має на це право, визначається шляхом ділення частини заробітку потерпілого, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб». П.2 прохальної частини позову позивач просить суд зобов'язати відділення Фонду видати їй направлення для встановлення чи не встановлення причинного зв'язку смерті її чоловіка з професійним захворюванням та отримання висновку МСЕК (який є обов'язковим при вирішенні питання щодо призначення чи не призначення їй страхових виплат). А в п.4 прохальної частини, ще не маючи висновку МСЕК з даного питання, позивач просить суд зобов'язати відділення Фонду: «...виплачувати ОСОБА_1 страхові виплати після смерті потерпілого ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_1 року», що взагалі суперечить здоровому глузду, не кажучи вже про чинне законодавство. Таким чином, позивач просить суд про неможливе, так як відсутні два обов'язкових документа (акт ф.П-4, висновок МСЕК) для вирішення питання по суті.

Дослідивши письмові докази, суд встанови наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12.02.2016 року.

Під час роботи в Шахтобудівельному управлінні №1 в/о «Торезантрацит» Мінвугільпром України ОСОБА_2 отримав професійне захворювання від якого став інвалідом ІІІ групи безстроково, що підтверджується копією акта розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.06.1995 року, довідками МСЕК від 19.06.1995 року та 18.04.1996 року, довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребах у додаткових видах допомоги від 19.06.1995 року.

За життя, з 01.10.2014 року, ОСОБА_2 перебував на обліку у відповідача як тимчасово переміщена особа та отримував страхові виплати, що підтверджується довідкою відповідача від 26.05.2016 №349.

Позивач є дружиною померлого ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 04.05.1965 року.

Вона є тимчасово переміщеною особою. З 01.10.2014 року позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1. До дня смерті її чоловік ОСОБА_2 проживав разом з нею. Зазначені обставини підтверджуються довідками УСЗН Токмацької міської ради, довідкою КП «Контакт» Токмацької міської ради.

Після смерті чоловіка, позивач звернулась до відповідача за отриманням направлення до МСЕК для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням та надала відповідачу всі необхідні документи.

26.05.2016 року відповідач відмовив їй у видачі направлення для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням у зв'язку із невідповідністю наданих нею підтверджуючих документів нормативним вимогам, а саме:

1) відсутність оригіналу акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4;

2) невідповідність бланку наявного акту форми П-4 вимогам діючого на той час Порядку розслідування нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 №623 (далі-Порядку);

3) відсутність оригіналу повідомлення про професійне захворювання форми П-3 згідно Порядку.

Зазначені обставини підтверджуються листом відповідача від 26.05.2016 №348.

06.06.2016 року позивач повторно звернулась до відповідача за роз'ясненнями: на підставі яких нормативно-правових актів відповідач витребував у неї зазначені у його листі документи, відповідно якої редакції Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 №623, встановлена невідповідність акту розслідування хронічного професійного захворювання вимогам діючого на той час законодавства, що підтверджується листом позивача від 06.06.2016 року.

Своїм листом від 10.06.2016 №375 відповідач надав наступні роз'яснення: відповідно п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» підставою для оплати потерпілому страхових виплат є акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами. Абз.2 п.8 ст.42 Закону зазначено, що причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або з іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Згідно з п.2 ст.38 Закону огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури. Отже, видати направлення на МСЕК він може лише за умови надання оригіналу акта розслідування хронічного професійного захворювання та повідомлення про хронічне професійне захворювання згідно додаткам 12 та 11 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях від 10.08.1993 №623 (аналогів передбачених нині діючим Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві від 30.11.2011 №1232 додаткам за формою П-4 та П-3 відповідно). На окремі відхилення в оформленні наданої копії акта розслідування професійного захворювання від нормативних вимог було звернуто увагу в тому сенсі, що вони можуть вплинути в подальшому при розгляді питання щодо можливого призначення страхових виплат у зв'язку з втратою годувальника.

Позивач досягла віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією паспорта.

Вона не працює, що підтверджується копією трудової книжки.

06.06.2016 року позивач направила відповідачу заяву про призначення страхової виплати в разі смерті потерпілого, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2, копію свідоцтва про шлюб, довідку КП «Контакт», копії довідок УСЗНТокмацької міської ради, копію трудової книжки для призначення страхових виплат у разі втрати годувальника, що підтверджується копією заяви, описом вкладення до цінного листа.

24.06.2016 року відповідач залишив заяву без розгляду у зв'язку з відсутністю екземпляра акта розслідування професійного захворювання та висновку МСЕК (п.1 ч.1 ст.43 Закону), що підтверджується листом відповідача від 24.06.2016 №398.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.8 ст.42 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закону), у разі якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров'я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право, встановлюється виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Позивач звернулась до відповідача за направленням для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням на підставі вище зазначеної правової норми.

Згідно з ч.2 ст.38 Закону, огляд потерпілого, складання та корегування індивідуальної програми реабілітації інваліда, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури. Таким чином, обґрунтування своєї відмови у видачі направлення відповідачем вимогами ч.2 ст.38 Закону є незаконною, адже норми зазначеної статті стосуються огляду потерпілого, а не померлого потерпілого. Крім цього, нею визначений обов'язок відповідача видати направлення позивачу, а не збирати всі документи, необхідні МСЕК для встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15.11.2005 №606, розгляд питання про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводять на підставі таких документів: 1) направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання (отруєння), або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) або лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу (далі - ЛПЗ), суду чи прокуратури; 2) свідоцтва про смерть або його копії; 3) посмертного епікризу, завіреного адміністрацією ЛПЗ, в якому перебував на лікуванні, диспансерному нагляді померлий; 4) оригіналу медичної карти амбулаторного хворого, з описом її змісту, зробленим ЛПЗ; 5) копії протоколу патолого-анатомічного розтину з гістологічним дослідженням, затвердженої завідувачем патолого-анатомічного бюро, головним лікарем чи заступником головного лікаря з медичної частини або з поліклінічного розділу роботи, чи акта судово-медичного та судового гістологічного дослідження, затвердженого начальником обласного бюро (міського, районного відділення) судово-медичної експертизи (якщо вони були проведені); 6) акта про нещасний випадок на виробництві, якщо був нещасний випадок; 7) медико-експертної справи померлого (подається на підставі даних останньої довідки МСЕК про визначення інвалідності та/або відсотків втрати професійної працездатності, яку надають родичі померлого).

Таким чином, для встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом навіть не передбачений, як підстава, акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Ч.2 цієї статті визначений перелік таких непрацездатних осіб.

Суд встановив, що позивач відповідає вимогам, визначеним п.2 ч.2 ст.41 Закону, адже вона є пенсіонером, не працює, до дня смерті чоловіка проживала разом з ним, що підтверджене дослідженими доказами.

Витребуючи від позивача акт розслідування професійного захворювання та висновок МСЕК, відповідач посилається на ч.1 ст.43 Закону, тоді як перелік документів, необхідних, для прийняття рішення відповідачем про виплати у разі втрати годувальника визначений ч.2 цієї статті. До зазначеного переліку не входять ні акт розслідування професійного захворювання, ні довідка МСЕК.

Твердження відповідача в письмовому запереченні про те, що призначення виплати у разі втрати годувальника без висновку МСЕК про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, є безпідставними з огляду на вимоги п.8 ст.41 Закону.

Абзацом 1 п.8 ст.41 Закону визначений розмір страхової виплати особам, які мають на це право, у разі смерті потерпілого, який визначається із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати.

Абзацом 2 п.8 ст.41 Закону визначено, що у разі якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров'я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право, встановлюється виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого.

Цими правовими нормами передбачений різний розмір страхових виплат особами, які мають на це право, у разі смерті потерпілого і у разі якщо смерть потерпілого настала внаслідок ушкодження здоров'я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Це свідчить про те, що відповідач зобов'язаний був призначити позивачу страхову виплату у розмірі, визначеному абзацом 1 п.8 ст.41 Закону без встановлення причинного зв'язку смерті потерпілого ОСОБА_2 з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Враховуюче вище викладене, суд дійшов висновку про незаконність відмов відповідача у видачі позивачу направлення для встановлення причинного зв'язку смерті потерпілого ОСОБА_2 з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, та у призначенні страхової виплати позивачу у разі втрати годувальника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону, страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду особам, які мають право на виплати у зв'язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Таким чином, суд дійшов висновку про право позивача на призначення страхових виплат з дня смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд дійшов висновку, що для повного захисту прав позивача, необхідно вийти за межі позовної вимоги щодо страхової виплати, та зобов'язати відповідача призначити відповідачу страхові виплати у разі втрати годувальника на підставі її заяви та документів, визначених ч.2 ст.43 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує здійснені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.161-163, 183-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Токмаку Запорізької області про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Токмаку Запорізької області у видачі ОСОБА_1 направлення для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням.

Зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Токмаку Запорізької області видати ОСОБА_1 направлення для встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням.

Визнати протиправною відмову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Токмаку Запорізької області у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат у разі втрати годувальника.

Зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Токмаку Запорізької області призначити ОСОБА_1 страхові виплати у разі втрати годувальника на підставі її заяви та документів, визначених ч.2 ст.43 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Токмаку Запорізької області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1102,40 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: