Справа № 463/465/15-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року м. Львів 463/465/15-а

2-а/463/3/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

та представника третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_6 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування розпорядження, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача, третіх осіб про визнання протиправним та скасування розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11.11.2005 року №1596 «про демонтаж самовільно здійсненої прибудови до будинку АДРЕСА_1».

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржуване розпорядження прийняте з порушенням принципу законності, обґрунтованості та рівності суб'єктом владних повноважень не наділеним на момент прийняття належними повноваженнями, внаслідок чого порушено її права.

Зокрема вказала, що вона являється наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі укладеного з будинкоуправлінням №4 КЕВ м. Львова договору житлового найму та виданого ордеру від 14.10.1998 року. Вказаний будинок віднесений до державного житлового фонду та перебуває на балансі, у віданні та управлінні КЕВ м. Львова, квартири в ньому не приватизовані. Крім цього, земельна ділянка, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 відноситься до земель оборони і подана в постійне користування Міністерству оборони України.

Визнала, що дійсно мешканцями квартири АДРЕСА_1 було здійснено реконструкцію шляхом прибудови до квартири, однак вказана прибудова не являється самочинною та не підлягає демонтажу, оскільки відповідає усім будівельним-нормам та правилам, щодо неї існує згода більшості мешканців цього будинку, крім цього розпорядженням начальника КЕВ м. Львова від 30.01.2008 року їм дозволено провести відповідну реконструкцію будинку, а в технічному паспорті відсутня відмітка про самочинне будівництво. А тому просить позов задоволити. Одночасно вважає, що строк на звернення до суду не пропустила, оскільки про вказане розпорядження дізналася восени 2014 року під час здійснення апеляційного оскарження рішення суду від 23.12.2009 року про демонтаж самочинного будівництва, а відтак подала адміністративний позов у визначений законом шестимісячний строк.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений адміністративний позов з аналогічних підстав, доповнила, що на момент прийняття оскаржуваного розпорядження над спірною прибудовою іншими мешканцями будинку влаштовано інші прибудови, які узаконені, і у випадку демонтажу її прибудови це завдасть шкоди цим приміщенням і цілісності будинку в цілому, та може призвести до його руйнування. Однак, відповідач ці обставини не врахував, висновок міжвідомчої комісії зроблено виключно на підставі відсутності у ОСОБА_8 погодженої проектної документації, дозволу інспекції Держархбудконтролю на ведення будівельних робіт та у зв'язку із скаргами деяких мешканців будинку. В той же час висновки не містять, які саме порушення будівельних норм і правил допущено при здійсненні прибудови, хоча на даний час існує висновок експертного дослідження, яким встановлено, що здійснене будівництво відповідає чинним будівельним нормам. Тому вважає, що сам факт відсутності дозволу чи належно затвердженого проекту без доведення, що таке будівництво спричиняє негативні наслідки або суперечить суспільним інтересам, істотно порушує будівельні норми і правила, порушує права інших осіб. Оскільки таких обставин відповідачем не було з'ясовано та доведено, переконана, що розпорядження є незаконне та необґрунтоване.

Крім цього вказала, що Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради приймаючи оскаржуване розпорядження діяла поза межами наданих їй повноважень, оскільки, як земельна ділянка, так і будинок на ній за адресою: АДРЕСА_1, на час прийняття розпорядження належали Міністерству оборони України на праві оперативного управління, не відносилися до комунального майна, а відтак в силу чинного на той час Положення про Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 20.06.2003 року №501 не перебували в управлінні відповідача. Крім цього, розпорядження прийняте відповідачем 11.11.2005 року, в той час як Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами ЛМР затверджене 19.10.2006 року, а відтак вважає посилання відповідача на вказані документи безпідставними. Також вважає, що відповідачем порушено принципі рівності, оскільки не залучено на стадії розгляду даного питання ОСОБА_8, було прийнято розпорядження без його відома та вручення його копії. А тому з наведених підстав вважає адміністративний позов обґрунтованим.

Представник відповідача Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Михальська-Гибрик І.М. в судовому засіданні 02.12.2016 року відносно позову заперечила, пояснила, що оскаржуване розпорядження про демонтаж здійсненої мешканцями квартири АДРЕСА_2 є законним та обґрунтованим, прийняте на підставі наявних у адміністрації повноважень. Зокрема вказала, що прийняттю розпорядження передує розгляд даного питання на засіданні міжвідомчої комісії, до складу якої входять технічні спеціалісти в тому числі, які уповноважені надавати оцінки наявності чи відсутності ознак самочинного будівництва. В той же час, обов'язку проводити будь-які експертизи у повноваження міжвідомчої комісії чи адміністрації не входить. Однак вважає, що факт здійснення спірної прибудови ОСОБА_8 самочинно був встановлений, оскільки жодних дозволів органів влади на це будівництво не видавалося, і такі ОСОБА_8 на пропозицію адміністрації не були представлені. Крім цього, вказаним будівництвом порушувалися права інших мешканців будинку, зокрема ОСОБА_11, яка звернулася у Личаківську районну адміністрацію із скаргою. До того ж сам ОСОБА_8 визнавав той факт, що ним здійснено самочинну прибудову, оскільки його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення таких дій, з рішенням адміністративної комісії він погодився та оплатив штраф. До того ж вказала, що факт здійснення самочинного будівництва підтверджується і рішенням суду про його демонтаж, яке залишено без змін ухвалою апеляційної інстанції і на даний час є таким, що набрало законної сили. Крім цього, зазначила, що у відповідності до Положення про розмежування повноважень, затвердженого Львівською міською радою, Личаківська районна адміністрація є уповноваженим органом, що здійснює на ввіреній їй території району контроль за здійсненням самочинного будівництва. А тому вважає позовні вимоги безпідставними, просить в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В останнє судове засідання представник відповідача не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву про завершення розгляду справи у її відсутності. А тому суд вважає за можливе завершувати розгляд адміністративного позову у відсутності відповідача.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні адміністративний позов заперечив, суду пояснив, що внаслідок здійснення мешканцями квартири №14 самочинного будівництва на прилеглій земельній ділянці до будинку АДРЕСА_1 було порушено права його довірителя, який проживає в квартирі №30, що має спільне перекриття та стіни із квартирою позивача. На його переконання порушення права третьої особи полягало у тому, що внаслідок спорудження прибудови шляхом підведення до його вікон даху прибудови погіршився технічний стан його квартири та несучих стін будинку, крім цього створено загрозу проникнення в його квартиру сторонніх осіб, що мало місце в період відсутності по місцю проживання третьої особи. Крім цього, прибудова тривалий час закривала газовий трубопровід, який був підведений до його квартири, чим створювало небезпеку для нього та інших мешканців квартири №30. Також вказав, що здійснена прибудова на території земельної ділянки, що відведена для обслуговування будинку та прибудинкової території без отримання належних дозволів та погоджень, без затвердженого проекту. А тому просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала адміністративний позов, суду пояснила, що являється наймачем квартири АДРЕСА_2, основним квартиронаймачем квартири являється батько ОСОБА_8 Оскільки в будинку просідав фундамент і існувала загроза руйнування квартири, тому вони від власника квартири - Міністерства оборони України отримали розпорядження, погодження на здійснення прибудови, яка була здійснена у 2005 році. Вважає таку прибудову законною, здійснену зі згоди власника, а тому просить позов задоволити.

Третя особа ОСОБА_9 в судовому засіданні 28.12.2015 року також підтримала позовні вимоги, пояснила, що проживає в АДРЕСА_1, вказану квартиру отримав ОСОБА_8 від Міністерства оборони України, однак вона була маленька та не придатна для повноцінного проживання. Тому зі згоди власника вони здійснили прибудову, яка відповідає будівельним нормам та правилам. Крім цього вважає, що права інших мешканців будинку не порушуються. Що стосується ОСОБА_4, то переконана, що його права теж жодним чином вказаною прибудовою не порушуються, жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини третьою особою не доведено.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні 28.12.2015 року підтримав позов з аналогічних підстав.

В останнє судове засідання належно повідомлені треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_8 не з'явилися, причин своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у їх відсутності.

Представник третьої особи Міністерства оборони України ОСОБА_12 в судовому засіданні 12.02.2016 року позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, закріплена за будинком належали на час спірних подій до державної власності та перебували у віданні Міністерства оборони України. Розпорядженням у 2008 році мешканцям квартири №14 було надано дозвіл на здійснення прибудови, а тому вважає, що підстав для її демонтажу немає.

В останнє судове засідання представник третьої особи не з'явився, про розгляд справи був належно повідомлений, причин неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова Міністерства оборони України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся під розписку при оголошенні перерви у попередніх судових засіданнях, а також шляхом вручення повістки про виклик до суду через поштове відділення, причин неявки суду не повідомив. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.3.ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11.11.2005 року №1596 «Про демонтаж самовільно здійсненої прибудови до будинку АДРЕСА_1» (а.с.7 том 1), затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол №5-29 параг.21 від 25.10.2005 року) про те, що враховуючи те, що прибудова розмірами 10,00м х 1,40 м. та 2,50 х 4,00 м. до будинку АДРЕСА_1 здійснена мешканцем квартири №14 самовільно, на невідведеній земельній ділянці, без погодженої проектної документації, без дозволу інспекції Держархбудконтролю на ведення будівельних робіт, в зв'язку зі скаргами мешканця квартири №30 вказаного будинку - прибудова підлягає демонтажу в місячний термін за кошти мешканця квартири №14 ОСОБА_8 Зобов'язано громадянина ОСОБА_8 демонтувати самовільно здійснену прибудову до будинку АДРЕСА_1 в місячний термін за власні кошти.

До суду звернулася із адміністративним позовом ОСОБА_6, вважає, що вказане розпорядження прийнято з порушенням принципу законності, обґрунтованості та рівності перед законом, з перевищенням повноважень, та порушує її права як мешканки АДРЕСА_1 на користування прибудовою, яка не її думку не являється самочинним будівництвом.

Проте з такими твердженнями позивача суд не може погодитися виходячи із наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як встановлено безспірно в судовому засіданні, квартира АДРЕСА_3 на момент винесення оскаржуваного розпорядження була не приватизована, перебувала у державній власності та оперативному управління Міністерства оборони України.

Основним квартиронаймачем квартири являється ОСОБА_8 згідно з договором найму житла, укладеного на підставі ордеру від 14.10.1998 року №4 (а.с.12-13 том 1). Окрім основного квартиронаймача, в квартирі зареєстрована та проживає його донька ОСОБА_6, та інші члени сім'ї, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.11).

Судом встановлено, і вказані обставини в судовому засіданні підтвердили позивач та треті особи - інші наймачі квартири, що в 2005 році основним квартиронаймачем здійснено прибудову до квартири АДРЕСА_1 за рахунок прибудинкової території.

У відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не представлено суду жодного доказу про те, що на момент прийняття оскаржуваного розпорядження вказана прибудова здійснювалася на підставі дозволів на ведення будівельних робіт органів влади, що здійснюють контроль у сфері будівництва, що така прибудова відповідала існуючим на той час будівельним нормам і правилам, а також, що здійснювалася на земельній ділянці, відведеній для цієї мети.

Також в судовому засіданні встановлено, що таких документів не було представлено Личаківській районній адміністрації на момент вирішення спірного питання і ОСОБА_8, як особою, яка здійснювала вказану прибудову.

При цьому суд не приймає до уваги представлені позивачем висновки експертиз про відповідність здійсненої прибудови будівельним та санітарно-технічним вимогам і правилам, оскільки такі докази нею здобуті після прийняття розпорядження, та не могли відповідачем бути враховані на час прийняття розпорядження.

Крім цього, з приводу здійснення даної прибудови в Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради зверталася із скаргою мешканка квартири АДРЕСА_4 (а.с.141 том 1), яка вказувала на незаконність здійснюваної добудови, а також на порушення її прав, що в судовому засіданні підтвердив представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки здійснена ОСОБА_8 прибудова була здійснена без необхідних дозвільних документів на ведення будівельних робіт, щодо неї були відсутні відомості про її відповідність будівельних нормам та правилам на час прийняття розпорядження, а також відсутня згода усіх мешканців будинку, тому Личаківська районна адміністрація обґрунтовано та на законних підставах прийняла розпорядження про затвердження висновку міжвідомчої комісії про визнання здійсненої прибудови самочинною та її демонтаж.

Крім цього факт вчинення самочинного будівництва визнавався і самим ОСОБА_8, який будучи ознайомлений із постановою ДАБК Львівської міської ради 25.08.2008 року таку не оскаржував та визнав факт вчинення адміністративного правопорушення, у виді здійснення самочинного будівництва.

Також суд враховує, що факт самочинного будівництва прибудови, на даний час є встановлений також рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.12.2009 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29.05.2014 року, а тому доводи позивача про те, що здійснена прибудова не є самочинною судом до уваги не приймаються.

Крім цього, суд не приймає доводи позивача про те, що Личаківська районна адміністрація приймаючи оскаржуване розпорядження вийшла за межі своїх повноважень, оскільки на момент прийняття оскаржуваного розпорядження діяло Положення про Личаківську районну адміністрацію, затверджене рішенням виконкому від 20.06.2003 року №501, п.4.5.4 якого до її повноважень було віднесено розгляд та вживання заходів у встановленому виконавчим комітетом порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Щодо порушення принципу рівності через незабезпечення участі ОСОБА_8 при вирішенні питання про винесення розпорядження, то такі посилання позивача суд не приймає до уваги з огляду на те, що жодним положенням чинного законодавства таке право особи на участь у прийнятті розпорядження не передбачене. До того ж, як вказала представник відповідача ОСОБА_8 надсилалися неодноразово приписи з вимогою надати дозвільні документи на ведення будівельних робіт, такі ним не були представлені, немає їх і на даний час, а відтак внаслідок цього його права не могли бути порушені.

Одночасно суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що у відповідності до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позивачем в жодний спосіб не доведено перед судом, яким чином могли бути порушені її особисті права, свободи чи інтереси внаслідок прийняття розпорядження без участі ОСОБА_8, який в той же час дії відповідача не оскаржував.

Більш того, з огляду на наведене суд приходить до висновку, що вказане розпорядження взагалі не може порушувати права, свободи та інтереси позивача, оскільки внаслідок його прийняття не створює для позивача жодних юридично-значимих наслідків, так як ним лише зафіксовано факт вчинення самочинного будівництва іншою особою та покладався обов'язок щодо здійснення демонтажу на ОСОБА_8 В той же час посилання позивача на ті обставини, що внаслідок цього розпорядження вона позбавлена можливості користування прибудовою не заслуговують на увагу, оскільки факт здійснення самочинної прибудови встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, і яким цю прибудову визнано такою, що підлягає демонтажу, а тому наявність чи відсутність оскаржуваного розпорядження жодним чином не може впливати на обсяг прав позивача щодо вказаного самочинного будівництва.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача і на ті обставини, що на даний час демонтаж прибудови може призвести до руйнування будинку чи його частини, оскільки в даному провадженні не вирішується питання про демонтаж цієї прибудови, а лише законність дій відповідача пов'язаних із прийняттям оскаржуваного розпорядження.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного розпорядження Личаківська районна адміністрація діяла законно, обґрунтовано та в межах наданих їй повноважень, а відтак підстав для визнання вказаного розпорядження нечинним та скасовувати його у суду немає, у зв'язку із чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 2,9,94,160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_6 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11.11.2005 року №1596 «про демонтаж самовільно здійсненої прибудови до будинку АДРЕСА_1», відмовити за його безпідставністю.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.08.2016 року.

Суддя: Гирич С. В.