Справа № 826/8247/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 серпня 2016 року № 826/8247/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГолосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправною та скасування постанов

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з повозом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, у якому просила:

- скасувати як незаконну постанову про відкриття виконавчого провадження №51202170 від 26.05.2016 року про стягнення на користь держави з ОСОБА_1 200,00 грн., винесену державним виконавцем Голосіївського РВДВС ГТУЮ у М.Києві Сперкач Я.О.;

- скасувати як незаконну постанову про відкриття виконавчого провадження №51202345 від 26.05.2016 року про стягнення 155277,60 грн. на користь держави з ОСОБА_1, винесену державним виконавцем Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м.Києві Сперкач Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувані постанови є незаконними, та такими, що винесені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача, який згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №14005 про звернення стягнення на належний ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіль Maserati Quattroporte, 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був переданий у заставу ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» як спосіб забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5.

15.10.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ м.Києва Бережною О.О. на підставі виконавчого напису нотаріуса №14005 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49015098.

Водночас, виконавчий напис №14005 був оскаржений до Подільського районного суду м. Києва.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.11.2015 року у справі 758/12173/15-ц, крім іншого, було зупинено стягнення у виконавчому провадженні №49015098.

На підставі заяви представника ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 12.05.2016 року державним виконавцем Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м.Києві Левіцьким Т.К. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Також, 12.05.2016 року державним виконавцем Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м.Києві Левіцьким Т.К. було винесено постанову про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

01.03.2016 року державним виконавцем Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м.Києві Левіцьким Т.К. винесено постанову про стягнення судового збору.

26.05.2016 року державним виконавцем Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м.Києві Сперкач Я.О. було відкрите виконавче провадження №51202170 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 200,00 грн. витрат на організацію виконавчих дій та виконавче провадження №51202345 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 155277,60 грн.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.1 та п.8 ч.3 ст.11 Закону №606-XIVдержавний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Відповідно ч.1 ст.12 Закону №606-XIV сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно ч.5 ст.12 Закону №606-XIV сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Згідно ч.7 ст.12 Закону №606-XIV особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

У ч.1 ст.17 Закону №606-XIV зазначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст.49 Закону №606-XIV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Твердження позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови підтверджується наступним.

Постановою від 15.10.2015 року №49015098 про відкриття виконавчого провадження було встановлено боржнику самостійно виконати вимоги вказаної постанови в строк до 21.10.2015 року.

Однак, позивачем оскаржено до суду виконавчий напис №14005, на виконання якого було відкрито виконавче провадження №49015098.

При цьому, ухвалою Подільського районного суду м. Києві від 03.11.2015 року у справі 758/12173/15-ц, крім іншого, було зупинено стягнення у виконавчому провадженні №49015098. Вказана ухвала залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду міста Києва від 03.12.2015 року.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що причини невиконання у строк постанови суду позивачем є поважними, оскільки позивачем вчинялись дії щодо оскарження виконавчого напису №14005, а також, що ухвалою суду було зупинено виконавче провадження №49015098.

Згідно ч.1 ст.90 Закону №606-XIV за порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Порядок виконання рішень про стягнення виконавчого збору регулюється ст.ст. 28, 43, 48, 49 Закону №606-XIV.

Згідно ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ч.2 ст.28 Закону №606-XIV виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Згідно ч.1 ст.32 Закону №606-XIV заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно ч.5 ст.41 Закону №606-XIV постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності підстав для винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, слід враховувати, чи були наявні поважні причини невиконання рішення в строк, а також чи вчинялись державним виконавцем заходи примусового виконання рішень.

Однак, відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення ним до винесення оскаржуваних постанов заходів примусового виконання рішень передбачених ст.41 Закону №606-XIV, а саме: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інших заходів, передбачених рішенням.

А також, відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, до яких, відповідно до ч.4 ст.41 Закону №606-XIV, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Отже, з огляду на викладене, суд має зазначити, що причини невиконання позивачем вимог виконавчого напису №14005 від 11.10.2015 року є поважними, а державним виконавцем не надано достатніх доказів проведення заходів примусового виконання рішення, які б підтверджували неправомірне невиконання позивачем рішення, а також підтвердження наявності витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Скасувати постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26.05.2016 року про відкриття виконавчого провадження №51202170.

3. Скасувати постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26.05.2016 року про відкриття виконавчого провадження №51202345.

4. Судові витрати в сумі 1 102,42 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук