Справа № 457/1407/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2016 р. м. Київ К/800/46209/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Трускавці Львівської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах,

установив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Трускавці Львівської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2015 року позов задоволено частково: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Трускавці зарахувати стаж роботи позивачу з 11 березня 1979 року по 27 серпня 1979 року та з 18 вересня 1980 року по 13 грудня 1993 року як пільговий за Списком № 2 виробництв, професій і посад, робота на яких дає право на пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, та призначити пенсію з дати виникнення права на пільгову пенсію, тобто з 03 червня 2013 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року скасовано постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2015 року та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях відповідач просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що згідно записів трудової книжки позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював з 11 березня 1979 року до 27 серпня 1979 року, включно, електрозварювальником -арматурщиком у Будівельному управлінні № 13 тресту «Львівпромбуд», з 18 вересня 1980 року до 13 грудня 1993 року, включно, - електрозварювальником у Будівельному управлінні № 47 Тресту «Дрогобичпромбуд».

Після досягнення 55-річного віку позивач звернувся 03 червня 2013 року до Управління Пенсійного фонду України в м. Трускавці Львівської області із заявою та відповідними документами щодо призначення йому пільгової пенсії.

За результатами розгляду документів пенсійним органом прийнято рішення № 142 від 22 липня 2013 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із п.«б» ст.13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підставою для такої відмови слугувало те, що поданими документами та за результатами зустрічної перевірки не підтверджена зайнятість позивача на посаді електрозварювальника ручної електродугової зварки та необхідний спеціальний стад роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за Списком № 2.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач заявив цей позов.

Суди по різному застосували норми права у спірних правовідносинах.

Колегія судів касаційної інстанції вважає висновки судів передчасними.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно із постановою Верховної Ради України від 06 грудня 1991 року "Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" до затвердження Кабінетом Міністрів України списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, діють наявні списки.

За правилами статті 100 Закону №1788-ХІІ особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах, передбачених списками, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах", пенсія за віком на пільгових умовах призначається відповідно до вимог, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно із цими списками професія електрозварника відносилась до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (розділ ХХХІІ Загальні професії).

Однак професія арматурника- електрозварювальника у цьому Списку № 2 відсутня.

У 1991 році постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 затверджено нові списки, відповідно до розділу XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 якого, на пенсійне забезпечення за цим списком мають право електрогазозварювальники, зайняті на різці та зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки (код 756).

Аналогічні умови щодо пенсійного забезпечення осіб, що працювали за професією електрогазозварювальника передбачені у Списку № 2, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах".

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу яких приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій (пункт 20 Порядку).

Отже, уточнююча довідка вимагається у разі відсутності відомостей у трудовій книжці і до січня 1991 року будь-яких застережень щодо пенсійного забезпечення осіб, які працювали за професією газоелектрозварювальника, закон не передбачав.

Між тим, суди не звернули уваги на те, що відповідач безпідставно не включив до пільгового стажу позивача стаж роботи електрогазозварювальника до 21 серпня 1991 року через відсутність уточнюючої довідки за цей період.

Водночас, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Порядок №383), згідно із пунктом 3 якого при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.5 Порядку № 383 встановлено, що, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у сфері реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно із пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Системний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 14 квітня 2015 року у справі за № 21-383а14.

Відповідно до пункту 35 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) посадова особа у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або за місцем проживання (реєстрації) особи. Для забезпечення повноти відомостей про застраховану особу, якій призначається пенсія, подається комплект первинної звітності страхувальника до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за період після останнього звіту до дати подання заяви про призначення пенсії включно. У необхідних випадках надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 5 цього Порядку.

За приписами пункту 5 Порядку № 22-1 днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо документи, які необхідно подати додатково, протягом трьох місяців не подані, пенсія призначається, відновлюється за наявними документами. У подальшому при надходженні додаткових документів пенсія перераховується зі строків, передбачених пунктом четвертим статті 45 Закону.

Водночас із змісту оскаржуваного рішення видно, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність виписок із наказів про проведення атестації робочого місця за період з 22 серпня 1992 року по 13 грудня 1993 року.

Утім, відомості про те, що відповідач надав позивачу можливість додатково подати необхідні документи або надав допомогу в одержанні відсутніх документів, в матеріалах справи відсутні, чим порушено ч. 5 ст. 11 КАС України, - суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Вказану норму слід розуміти так, що активна роль суду в адміністративному судочинстві зумовлена врівноваженням процесуального становища сторін.

Відповідно до статті 159 вказаного Кодексу судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Отже, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суди порушили у застосуванні норми процесуального права до даних правовідносин, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення судів підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: