Справа № 805/806/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Аляб`єв І.Г.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року справа №805/806/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Мізюка С.В., представника першого відповідача Кірпічнікова О.М., представника другого відповідача Первухіна А.А., діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі № 805/806/16-а за позовом ОСОБА_1 до Командуючого Національної гвардії України, Державної організація «Військова частина НОМЕР_1 «Національної гвардії України» про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Командуючого Національної гвардії України, Державної організація «Військова частина 3057 «Національної гвардії України» про:

- визнання незаконним та скасування наказу Командуючого Національної гвардії України № 92 о/с від 12 вересня 2014 року в частині позбавлення позивача військового звання «старший лейтенант», припинення виплати грошового забезпечення та виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

- відновлення позивача у військовому званні «старший лейтенант» та поновлення на посаді заступника командира 3-ої патрульної роти з виховної роботи 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України;

- стягнення з Державної організація «Військова частина НОМЕР_1 «Національної гвардії України» грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12 вересня 2014 року, виходячи з розміру середньої заробітної плати (а.с. 3-6).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Командуючого Національної гвардії України, Державної організація «Військова частина НОМЕР_1 «Національної гвардії України» про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 149-151).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі № 805/806/16-а та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що службове розслідування проведено з порушенням порядку його проведення, його висновки не містять конкретних доказів вчинення позивачем протиправних дій, відтак наказ про позбавлення військового звання позивачем та виключення його зі списку частини є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач також зазначив, що похідні вимоги про поновлення його на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є, також такими, що підлягають задоволенню в силу норм діючого законодавства (а.с. 154-157).

Позивач та його представник у судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просили суд скасувати постанову першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники першого та другого відповідачів у судовому засідання заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили суд залишити без змін постанову першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача,пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом від 18.06.2011 року на посаді заступника командира 3-ої патрульної роти з виховної роботи 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 внутрішніх військ МВС. Військове звання старший лейтенант.

Військова частина НОМЕР_2 , зокрема, військовослужбовці військової служби за контрактом, у зв`язку з захопленням міста Донецька незаконними збройними формуваннями, з 12 квітня 2014 року перейшли на посилений варіант несення служби усіма видами нарядів та переведені на добове чергування (казармене положення) згідно з наказом начальника управління Східного територіального командування від 12 квітня 2014 року № 122 (а.с. 32-34) та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12 квітня 2014 року № 155 (а.с. 48-50).

28 червня 2014 року начальником Східного територіального управління до військової частини направлено телеграму, в якій наказано знищити склад озброєння, а особовий склад, військову техніку та майно за можливістю вивести до м. Маріуполя (а.с. 40)

З матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2014 року позивач знаходився на службі, приблизно о 19 годині, під час посадки особового складу до транспортних засобів, склав зброю ,самовільно залишив військову частину та в подальшому не виходив на службу до 16 липня 2014 року.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 01 липня 2014 року № 21 призначено службове розслідування по факту групового залишення військовослужбовцями військової частини та невиходу на службу без поважних причин.

16 липня 2014 року позивач прибув у розпорядження ВЧ НОМЕР_2 до м. Маріуполь.Свою відсутність пояснив необхідністю вивезення своєї вагітної дівчини з м. Донецька, а згодом - лікуванням. Надав лист непрацездатності серії АГК 921376 за період з 01 по 15 липня 2014 року, виданий Мар`янівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини з діагнозом хронічний поперековий радикуліт (а.с. 194).

В ході проведення розслідування, а саме 16 липня 2014 року, позивач надав письмові пояснення. У поясненнях зазначив, що 29 червня 2014 року близько 18:00 години надійшла команда приготуватися до виїзду з м. Донецька. Підійшовши до заступника командира ВЧ НОМЕР_2 з виховної роботи підполковника ОСОБА_2 . Позивач запитав куди вони від`їжджають, і отримав відповідь, що у небезпечне місце. Також підполковник ОСОБА_2 сказав позивачу, що він може не їхати. Він здав зброю командиру роти та направився до гуртожитку, де знаходилась його вагітна дівчина, та відвіз її до с.Мар`янівка, Старобешівського району,Донецької області, після чого, 01 липня 2014 року звернувся до лікарні, оскільки у нього боліла спина. З 01 по 15 липня 2014 року знаходився на лікарняному, а 16 липня 2014 року прибув до військової частини у м.Маріуполь. Також у поясненнях позивач зазначив, що свою провину визнає (а.с. 41-42).

За наслідками проведеного розслідування складено висновок, 28 липня 2014 року затверджений т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_2 .У висновку зафіксовано факт самовільного залишення позивачем військової частини та нез`явлення на службі з 29 червня по 16 липня 2014 року та вирішено клопотати перед начальником Східного територіального управління Національної гвардії України про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення позбавлення військового звання (а.с. 12-21, 89-107, 117-135).

За складання зброї та самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 29 червня 2014 року, відсутність на службі без поважних причин 30.06.2014 року, Наказом командуючого Національної гвардії України від 11 вересня 2014 року № 271 за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказу начальника управління Східного територіального командування від 12 квітня 2014 року № 122 Про організацію служби військ в умовах суттєвого порушення суспільно-політичної та криміногенної обстановки в районах дислокації військових частин управління Східного територіального командування, свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності Військовій присязі, нехтування обов`язком щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання (а.с.37-39)

Наказом командуючого Національної гвардії України від 12 вересня 2014 року № 92 по особовому складу припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом в пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу заступника командира 3-ої патрульної роти з виховної роботи 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 (а.с. 15).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 22 вересня 2014 року № 74 мтд по особовому складу позивачу оголошено про позбавлення військового звання та виключено зі списків особового складу військової частини з 22 вересня 2014 року, припинена виплата грошового забезпечення з 12 вересня 2014 року (а.с. 10,36).

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 08 жовтня 2014 року військову частину НОМЕР_2 ліквідовано, правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка залучена до справи в якості відповідача(а.с. 51-52).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірного наказу та звільнення позивача.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірний наказ прийнято в межах повноважень відповідача є правомірним, а відтак позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2232).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок, умови, особливості проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення № 1153/2008).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту встановлено обов`язок військовослужбовців сумлінно виконувати накази командирів.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, військова частина НОМЕР_2 Внутрішніх військ МВС України, де позивач проходив військову службу на посаді заступника командира роти військової частини НОМЕР_2 була розташована за адресою: АДРЕСА_1 та підпорядкована управлінню Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України.

У зв`язку з суттєвим погіршенням на весні 2014 року суспільно-політичної та криміногенної обстановки в районі дислокації військової частини НОМЕР_2 (м. Донецьк), що супроводжувалося захопленням адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, а також можливим блокуванням та нападом незаконних збройних формувань на військові містечка, з метою надійної охорони та оборони військових частин,запобігання протиправним діям, що загрожували життю та здоров`ю військовослужбовців,забезпечення високого рівня військової дисципліни, на підставі наказу управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України від 12.04.2014 № 122 військова частина, зокрема 3037, була переведена на посилений варіант несення служби, усі наряди переведені на цілодобове несення служби, а офіцери, прапорщики та військовослужбовці військової служби за контрактом переведені на цілодобове чергування - казармене положення(п.п.1.6 п.1 наказу) 9 а.с.32-33).

На виконання виданого наказу, командиром військової частини НОМЕР_2 було видано аналогічний наказ від 12.04.2014 № 155 «Про організацію служби військ в умов суттєвого погіршення суспільно-політичної та криміногенної обстановки в районі дислокації військової частини НОМЕР_2 », що було доведено усьому особовому складу військової частини( п.п.5,14 Наказу)( а.с.48-50).

У зв`язку з ускладненням оперативної обстановки і можливістю захвата військової частини НОМЕР_2 ,на виконання наказу начальника Східного територіального управління НГУ, викладеного в телеграмі № 682 від 28.06.2014 року (а.с.40),командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_3 , о 18.00 годині 29 червня 2014 року, було прийнято рішення про залишення пункту постійної дислокації військової частини, що розташованого за адресою АДРЕСА_1 . та переміщення до тимчасового пункту дислокації м. Маріуполь, що було доведено особовому складу. Позивач не заперечує зазначених обставин.

Як встановлено в судовому засіданні та не спростовується сторонами, позивач 29.06.2014 року, під час передислокації військової частини, здав зброю та залишив місце служби,був відсутній на службі без поважних причин 30.06.2014 року. Зазначені обставини були предметом службової перевірки, під час якої позивач надавав письмові пояснення та визнавав свою провину, що свідчить про обізнаність позивача щодо проведення відносно нього перевірки, з висновками якої він також був ознайомлений ще в липні 2014 року, про що свідчить його особиста підпис (а.с. 107).

Окрім того, позивач письмово в своїх поясненнях підтвердив доведення до нього наказу про терміновий від`їзд військової частини з м. Донецька та добровільного складання зброї, самовільне залишення частини та від`їзд в іншу місцевість с.Мар`янівка, Старобешівського району, Донецької області з особових причин ( а.с.41).

Зазначені обставини підтверджені рапортом та письмовими поясненнями командира роти капітана ОСОБА_4 , який зазначив, що позивач без пояснення причин відмовився від`їжджати разом з військовою частиною( а.с.43,44)

Доводи апелянта про недоведеність йому вищезазначених наказів командира військової частини, залишення частини з дозволу командира та право на вихідний день 30.06.2014 року, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, та крім того, позивач є військовослужбовцем, який повинен виконувати накази командира військової частини.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що позивач склавши зброю, самоусунувся від виконання службових обов`язків, кинув підлеглий особовий склад, самовільно залишив підрозділ, місце служби, (військову частину) та поїхав в селище Мар`янівка Донецької області, тобто без дозволу залишив межі Донецького гарнізону 29.06.2014 року та 30.06.2914 року , що є порушенням наказу Начальника управління Східного територіального командування від 12 квітня 2014 року № 122, наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12 квітня 2014 року № 155 та наказу начальника управління Східного територіального командування від 28 червня 2014 року та свідомим нехтуванням військовим обов`язком.

Відповідно до абзацу першого статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Порядок проведення такого розслідування (чинний на момент виникнення спірних відносин) був встановлений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України, що затверджена наказом МВС України від 22 жовтня 2010 року № 1000 (далі Інструкція).

За фактом групового самовільного залишення військової частини та невиходу на службу без поважних причин військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , командиром частини наказом від 01.07.2014 року № 21 було призначене та в період з 01.07.2014 року по 28.07.2014 року було проведене службове розслідування. В ході проведення службового розслідування були встановлені обставини вчиненого позивачем 29.06.2014 року та 30.06.2014 року правопорушення та ступень його вини.

Відповідно до пункту 10.1 Інструкції накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, здійснюється у порядку і в спосіб, що визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV( далі-Статут).

Статтею 68 Дисциплінарного статуту встановлено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Відповідно ст. 83 Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеного розслідування з позивачем проведена бесіда та його ознайомлено з висновком службового розслідування, про що свідчить особистий підпис позивача на копії висновку (а.с. 107).

Відповідно до ст.92 Статуту,якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Згідно з п. ж) ст. 68 Статуту, на молодших та старших офіцерів може бути накладене дисциплінарні стягнення: позбавлення військового звання.

Приписами ч.ч. 2 та 3 ст. 12 Статуту, Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, Головнокомандувач Збройних Сил України користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Командувачі відповідних військових формувань, які за посадою не є керівниками центральних органів виконавчої влади, користуються дисциплінарною владою Головнокомандувача виду Збройних Сил України.

Оскільки за змістом статей 59 та 60 Дисциплінарного статуту командир полку та начальник територіального управління не мають права накладати стягнення на офіцера щодо позбавлення його військового звання та враховуючи висновки службового розслідування, у порядку передбаченому ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_2 , відповідне клопотання надіслано через Східне територіальне управління Національної гвардії України до командувача Національної гвардії України 14 серпня 2014 року, яке отримано 02 вересня 2014 року.

Відповідно до пункту 10.8 Інструкції, дисциплінарне стягнення має бути накладене на військовослужбовця протягом місяця від дня закінчення службового розслідування.

Аналогічна норма міститься в ст. 87 Дисциплінарного статуту, за правилами якої дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення.

На підставі матеріалів клопотання наказом командувача Національної гвардії України від 11.09.2014 року за № 271 «Про притягнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 до дисциплінарної відповідальності» позивачу було оголошено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання( а.с.37-39).

Наказом командувача Національної гвардії України від 12.09.2014року № 92 «По особовому складу» з позивачем був припинений (розірваний) контракт та його звільнено з військової служби у зв`язку з позбавлення військового звання «старший лейтенант» в дисциплінарному порядку (а.с.35).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.09.2014 року № 74 мтд по стройовій частині був оголошений наказ командувача Національної гвардії України від 12.09.2014року № 92 «По особовому складу» про звільнення позивача та виключення із списків особового складу (а.с.36).

Враховуючи зазначене та беручи до уваги, що службове розслідування проведено військовою частиною НОМЕР_2 , а не Головним управлінням Національної гвардії України та беручи до уваги, що командувач Національної гвардії України дізнався про вчинення позивачем правопорушення тільки 02.09.2014 року та, керуючись статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наклав дисциплінарне стягнення протягом 10 денного строку та видав наказ від №271 від 11 вересня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 », суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що пропуск строку притягнення до відповідальності обумовлений ґрунтовними та поважними причинами, зокрема, неможливістю застосування стягнення безпосереднім командиром, та складністю оперативної обстановки у м. Маріуполі, що потягло затримку в роботі поштового зв`язку.

Посилання Позивача на те, що під час застосування дисциплінарного стягнення не враховано характер та обставини вчинення правопорушення, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки оцінка вказаних обставин відноситься до дискреційних повноважень особи, яка накладає стягнення.

Підпунктом в пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу установлено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.

З викладеного вбачається, що накази командуючого Національної гвардії України від 11 вересня 2014 року № 271 та від 12 вересня 2014 року № 92 по особовому складу є законними.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про скасування спірних наказів є такими, що не підлягають задоволенню, а решта позовних вимог (про поновлення його на службі та стягнення грошового забезпечення на час вимушеного прогулу) є похідними від вищевказаних, та, відповідно є таким, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень з боку відповідачів щодо проведення процедури службового розслідування та його звільнення, а відтак, посилання апелянта на ці порушення є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач про звільнення був обізнаний ще 22 вересня 2014 року, з часу отримання трудової книжки з відповідним записом та залишення військової частини.

З часу звільнення та до наступного часу проживає у місті Слов`янськ, Донецької області, про що свідчить довідка від 30.09.2015 року № ( а.с.8) . В судовому засіданні позивач пояснив, що про звільнення знав з 22.09.2014 року, тривалий час працював без офіційного оформлення своїх трудових стосунків, а з лютого 2016 року , за іншою трудовою книжкою , був працевлаштований та до наступного часу працює.

Оскільки ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року було відмовлено в задоволенні клопотання Командуючого Національної гвардії України про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду з позовом, яка не оскаржена та набрала законної сили,- суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перегляду зазначених обставин під час розгляду апеляційної скарги позивача.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі № 805/806/16-а- залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 04 серпня 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 09 серпня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова