Справа № 804/16554/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2016 рокусправа № 804/16554/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.

за участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника відповідача - 2 Мазуркевич А.С., представника відповідача - 3 Ткаченко Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро (Дніпропетровськ) апеляційні скарги Бабушкінського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_5 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року по справі №804/16554/15 за позовом ОСОБА_5 до Бабушкінського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління ГУ МВС в Дніпропетровській області, Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, поновлення на роботі і стягнення сум,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся із позовом до суду, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконними та протиправними дії посадової особи-начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області Репешко І.В. по виданню наказу від 06.11.15р. №485 о/с в частині звільнення з ОВС ОСОБА_5 за ст.64 п.Г "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР" та скасувати його; зобов'язати начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_5 на службі в органах внутрішніх справ на колишню посаду, а у разі неможливості поновлення на колишній посаді, призначити на будь-яку іншу рівнозначну посаду в ОВС; стягнути з Дніпропетровського міського управління ГУМВС в Дніпропетровській області на користь позивача виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнути з ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь позивача 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року даний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії посадової особи - начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області Репешко І.В. по виданню наказу від 06.11.2015 року №485 о/с в частині звільнення ОСОБА_5 за ст.64 п.Г "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР" та скасовано його. Зобов'язано Бабушкінське відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області розглянути кандидатуру ОСОБА_5 для зайняття посади у відповідності до п.9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" в Бабушкінському відділенні поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин та з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначив, що вирішивши питання про визнання наказу про звільнення незаконним, суд першої інстанції повинен був прийняти рішення щодо стягнення коштів за час вимушеного прогулу. Крім того вказує, що через постійні страждання йому завдано моральну шкоду, він приймає ліки, а тому вправі вимагати відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50000 грн.

Крім того, вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, Бабушкінське відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач - 1) також подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування скарги її заявник вказав, що поклавши на нього обов'язок щодо розгляду кандидатури позивача на посаду поліцейського, суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження керівників Національної поліції щодо здійснення останнім дій з прийому осіб до органів Національної комісії, що суперечить приписам Закону України «Про Національну поліцію» . Крім того зазначає, що працівник ліквідованої установи не вправі вимагати поновлення на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому законодавством порядку.

Також, вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, Головне управління МВС України в Дніпропетровській області (далі відповідач - 3) подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Обгрунтовуючи скаргу її заявник вказав, що подальше проходження позивачем служби в органах МВС є неможливим, оскільки всі підрозділи ліквідовано. При цьому позивач не подавав заяву (рапорт) про бажання проходити службу в поліції, тобто за приписами п. 10 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» фактично відмовився працювати в поліції. Також зазначає, що позивач був належним чином попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону України "Про Національну поліцію" з дотриманням вимог щодо мінімальних термінів такого попередження.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача 2 та 3 підтримали доводи своїх апеляційних скарг, просили скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення, а апеляційні скарги Бабушкінського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області та Головного управління МВС України в Дніпропетровській області задовольнити з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з серпня 2000 року.

06 листопада 2015 року, начальником УМВС у Дніпропетровській області прийнято наказ № 485 о/с, яким, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_5, старшого інспектора-чергового чергової частини штабу відділення міліції №2 Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з 06 листопада 2015 року.

Не погоджуючись з таким наказом, вважаючи його протиправним, позивач звернувся з вказаним адміністративним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт належного попередження позивача про можливість звільнення, також вказав на відсутність документальних доказів на підтвердження подання позивачем заяви (рапорту) з приводу бажання бути прийнятим на службу до поліції. При цьому суд вказав, що роботодавцем не вжито заходів щодо майбутнього працевлаштування позивача, як працівника ліквідованої установи. За таких обставин, дійшов висновку про незаконність спірного наказу та зобов'язав відповідача - 1 розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади в поліції.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог вважає необґрунтованими з наступних міркувань.

2 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 580-VIII «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580), який офіційно опубліковано в газеті «Голос України» 6 серпня 2015 року.

Відповідно до пункту 1 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 580 цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

За приписами пункту 5 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 580 Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

Таким чином, Закон № 580, за виключенням певних положень, набрав чинності 7 листопада 2015 року і з цього ж часу втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Вказаний Закон опубліковано за 3 місяці до дня вивільнення працівників, що відповідає вимогам ст. 49-2 КЗпП України, щодо необхідності попередження працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (газета «Голос України 06 серпня 2015 року).

Тобто, законодавцем у зв'язку з повною ліквідацією територіальних органів МВС України способом попередження працівників міліції (осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) про майбутнє звільнення через скорочення штатів обрано попередження у формі норми Закону, що, носить загальнодоступний характер та встановлює достатній термін для того щоб дізнатися про можливі наслідки такого попередження.

Таким чином, позивач був належним чином попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону України "Про Національну поліцію" з дотриманням вимог щодо мінімальних термінів такого попередження.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 № 3166-VI територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

На виконання Закону № 580 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», згідно якої постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

Колегія суддів зауважує, що ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб.

При цьому, Законом України "Про Національну поліцію" та постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" не передбачено, що до територіальних органів Національної поліції переходять права та обов'язки територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у спірних правовідносинах мала місце ліквідація Бабушкінського районного відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, а також Головного управління МВС України в Дніпропетровській області без переходу прав та обов'язків до іншої юридичної особи (повна ліквідація).

За таких обставин усі працівники Бабушкінського районного відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області підлягали скороченню у зв'язку з ліквідацією установи.

Згідно з п. 9 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 580 працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Вказане положення кореспондується з приписами абз. 2 п. 10 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 580, за якими працівники міліції, що відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Аналізуючи вказані положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що в даному випадку законодавцем ототожнено поняття «не виявлення бажання проходити службу в поліції» та «відмова від проходження служби в поліції». Тобто, якщо працівник міліції не виявив бажання працювати в поліції, то він вважається таким, що відмовився від служби в поліції.

При цьому єдиним способом виявлення такого бажання в органах МВС України є подання відповідної заяви (рапорту), оскільки іншого діючим законодавством не передбачено.

Як встановлено судом і не заперечувалось представниками позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач не подавав рапорт або заяву про прийняття на службу до органів національної поліції.

Приписами абз. 5 п. 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Відповідно до пп. «г» п. 64 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - за відсутності можливості подальшого використання на службі.

Оскільки позивач не подавав заяви про бажання проходити службу в поліції, тобто за приписами п. 10 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 580 фактично відмовився працювати в поліції, відповідачем правомірно було прийнято оскаржуваний наказ про його звільнення у запас Збройних сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

Слід зазначити, що діючим законодавством не передбачалось здійснення переведення працівників органів внутрішніх справ на службу до національної поліції, оскільки Національна поліція була створена як окремий центральний орган державної влади, який не є правонаступником відповідних органів Міністерства внутрішніх справ. Прийому до національної поліції поліцейських здійснюється за умови відповідності претендентів встановленим вимогам і звернення особи із відповідною заявою.

Оскільки позивачем не надано доказів подання ним відповідної заяви про прийняття на службу до Національної поліції України, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позову і вирішив питання про зобов'язання Бабушкінського відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, яке до того ж не наділено правом прийняття на службу поліцейських, розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади в національній поліції.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що у роботодавця позивача, тобто ГУ УМВС України в Дніпропетровській області, виник обов'язок по його працевлаштуванню у нову створену державну установу (ГУ НП в Дніпропетровській області), оскільки це є підрозділ нового самостійного органу центральної виконавчої влади і законодавством передбачено певний спеціальний порядок прийняття на службу до цього органу. При цьому позивач не висловлював бажання працювати в ньому новому органі. При цьому посилання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі № 21-484а14 від 28.10.2014 р., є недоречним. Оскільки у даній справі характер правовідносин та обставини є відмінними.

Наведене, залишилось поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності спірного наказу про звільнення, а тому підстав для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не вбачається.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини по справі і припустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 - відмовити.

Апеляційні скарги Бабушкінського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області та Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року по справі №804/16554/15 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Бабушкінського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління ГУ МВС в Дніпропетровській області, Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, поновлення на роботі і стягнення сум - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 серпня 2016 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко