Справа № 802/1081/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 серпня 2016 р. Справа № 802/1081/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Крисько І.В.

представників сторін:

позивача: Кулакова О.Є.

відповідача: Шумер О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін"

до: Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного управління юстиції у Вінницькій області

про: скасування постанови про арешт коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін" (далі - ТОВ "Медичний центр "Медівін") до Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про арешт коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 29 червня 2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного управління юстиції у Вінницькій області Медяним В.Г. винесено постанову № 51349767 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на рахунок № 2300 відкритий у АТ "УкрСиббанк" код банку 351005, який належить до цільового фінансування допомоги по вагітності і пологам. Позивач вважає, що постанова від 29 червня 2016 року, яка винесена в межах виконавчого провадження № 51349767 є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки рахунок № 2300 відкритий виключно для одержання та наступного перерахування коштів Фонду за цільовим призначенням для виплати допомоги з тимчасової непрацездатності і тому кошти, які знаходяться на рахунку не є власністю боржника і на них не може бути накладений арешт.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає частково.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

09 червня 2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного управління юстиції у Вінницькій області Медяним В.Г. винесено постанову № 51349767 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін" на користь держави боргу в сумі 38665 грн. 74 коп.

Пунктом 2 зазначеної постанови постановлено, боржнику самостійно виконати вимоги виконавчого документа та надати підтверджуючі документи в строк до 16 червня 2016 року.

17 червня 2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного управління юстиції у Вінницькій області Медяним В.Г. винесено постанову № 51349767 про відкладення провадження виконавчих дій у зв'язку направлення ТОВ "Медичний центр "Медівін" постанови про відкриття виконавчого провадження простою кореспонденцією, а не рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

09 червня 2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного управління юстиції у Вінницькій області Медяним В.Г. направлено запити до Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області та до територіального сервісного центру 0541 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області щодо надання інформації про боржника та наявності майна, що зареєстроване за ТОВ "Медичний центр "Медівін".

29 червня 2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного управління юстиції у Вінницькій області Медяним В.Г. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою постановлено накласти арешт на все майно ТОВ "Медичний центр "Медівін" та постанову про арешт коштів боржника, якою на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках: філія АТ "Укрексімбанк", м. Вінниця, МФО 302429; АТ "УкрСиббанк", м. Харків, МФО 351005 та ПАТ "Креді Агріколь Банк", м. Київ, МФО 300614, що належать ТОВ "Медичний центр "Медівін".

Листом від 05 липня 2016 року АТ "УкрСиббанк" повідомив, що постанова про арешт коштів боржника ТОВ "Медичний центр "Медівін" від 29 червня 2016 року не прийнята до виконання. Для виконання постанови недостатньо коштів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 5 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 3 ст.11 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Стаття 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч. 7 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

В положеннях Бюджетного кодексу України визначено перелік захищених видатків до яких належать, зокрема: заробітна плата; нарахування на заробітну плату; оплата водопостачання та водовідведення; оплата електроенергії; оплата природного газу; оплата інших комунальних послуг.

Відповідно до ст. 55 Бюджетного кодексу України № 2456-VI від 08 липня 2010 року, захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень.

Згідно з ч.2 ст. 55 Бюджетного кодексу України № 2456-VI від 08 липня 2010 року, захищеними видатками Державного бюджету України визначаються видатки загального фонду на: оплату праці працівників бюджетних установ; нарахування на заробітну плату; придбання медикаментів та перев'язувальних матеріалів; забезпечення продуктами харчування; оплату комунальних послуг та енергоносіїв; обслуговування державного боргу; поточні трансферти населенню; поточні трансферти місцевим бюджетам; та ін.

Відповідно до абз.3 п.п.1 п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України № 2456-VI від 08 липня 2010 року, видатки бюджетних установ, щодо яких прийнято рішення про накладення на них арешту, дозволяється здійснювати в частині видатків, які статтею 55 цього Кодексу визначено як захищені, у разі зазначення про це у судовому рішенні.

Так, згідно п. 3 Порядку зупинення операцій з бюджетними коштами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.01.2001р. № 21, зупиненню підлягають будь-які операції, за винятком: сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) і єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; виконання рішень органів, яким відповідно до закону надано право стягнення коштів; здійснення захищених видатків.

З матеріалів справи вбачається, що рахунок № 2300 відкритий у АТ "УкрСиббанк" належить до цільового фінансування допомоги по вагітності і пологам, який належить товариству з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін" носить спеціальний статус і на нього не можуть бути здійснені будь-які звернення за виконавчими документами.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Стаття 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначає, що законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Частиною 2 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 280 від 17 квітня 2004 року призначення рахунку 2604 визначено як "Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання".

Тобто, поточний рахунок № 2300 має спеціальний режим використання на якому обліковуються кошти, які надійшли боржнику від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для виплат коштів.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Таким чином, арешт зазначеного рахунку із спеціальним режимом використання порушує права та охоронювані законом інтереси вагітних, які обмежені у праві на отримання коштів з цього рахунку з моменту його арешту.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладання арешту на кошти боржника, що знаходяться на рахунку № 2300, який відкритий у АТ "УкрСиббанк" та належить товариству з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін" відповідачем не прийнято до уваги вимоги норми ст.55 Бюджетного кодексу України та не враховано наявність рахунку з захищеними видатками, у зв'язку з чим, порушено вищезазначені норми чинного законодавства України, щодо певних обмежень у використанні коштів по зазначеним розрахунковому рахунку та його спрямування виключно за цільовим призначенням.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваної постанови в частині накладення арешту на рахунок № 2300 відкритий у АТ "УкрСиббанк", який належить товариству з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін".

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якою передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП 51349767 від 29 червня 2016 року винесену державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного управління юстиції у Вінницькій області Медяним В.Г. в частині накладення арешту на рахунок № 2300 відкритий у АТ "УкрСиббанк", який належить товариству з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін".

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін" судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного управління юстиції у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна