Справа № 823/5357/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року справа № 823/5357/15

м. Черкаси

16 год. 20 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

за участю секретаря - Дудки Г.О.,

позивача ОСОБА_1 - особисто,

представника позивача ОСОБА_2 - за договором,

представника відповідача Желізняк Ю.В. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 312 о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, підполковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) - слідчого слідчого відділення Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС (на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку основного працівника ОСОБА_4 06 листопада 2015 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області поновити ОСОБА_1 на посаду слідчого слідчого відділення Звенигородського відділу поліції, у зв'язку з переходом на службу до поліції.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, обґрунтовуючи їх тим, що 06 та 07 листопада 2015 року позивач подавав рапорти про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на службу до Національної поліції та про прийняття до Національної поліції відповідно. Вважаючи себе прийнятим на службу до поліції, у період з 07.11.2015 по 18.11.2015 позивач виконував обов'язки слідчого слідчого відділення Звенигородського відділу поліції ГУ Національної поліції в Черкаській області: розслідував кримінальні справи та мав доступ до Єдиного реєстру досудових розслідувань, виїзджав на місця подій за повідомленнями про вчинення кримінальних правопорушень, заступав у наряди, отримув зброю. Тобто, позивача було прийнято на службу в поліцію.

Позивач зазначає, що він як працівник міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції та відповідає вимогам, які Законом ставляться до поліцейських, повинен бути звільнений із займаної посади в органах міліції у зв'язку з переходом на службу в поліцію; і далі прийнятий на службу в поліцію.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 прийнятий управлінням МВС України в Черкаській області на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Позивача звільнено згідно із Законом України "Про Національну поліцію" у зв'язку зі скороченням штатів із-за ліквідації органу державної влади. Оскільки відбулась ліквідація територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, то позивач звільнений за скороченням штату, крім того до відповідача не надходив рапорт позивача про переведення до Національної поліції та заява про призначення на посаду у вказаному органі.

Представник відповідача також зазначає, що Головним управлінням Національної поліції у Черкаській області не видавався наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду слідчого слідчого відділення Звенигородського відділу поліції ГУ Національної поліції в Черкаській області, відтак поновлення позивача на вказаній посаді є неможливим.

Заслухавши пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та поліції з 01 вересня 1994 року.

Наказом УМВС України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 - слідчого слідчого відділення Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС (на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку основного працівника ОСОБА_4) 06 листопада 2015 року звільнено в запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, згідно Закону України "Про Національну поліцію".

18 листопада 2015 року позивачем отримано трудову книжку, витяг з оскаржуваного наказу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України N 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII), відповідно до преамбули якого цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно п. 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в Голосі України 06.08.2015 №141-142, набрав чинності 07.11.2015. Проте, враховуючи п.1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.08.2015.

Відповідно до ст. 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до п. 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Отже, Законом № 580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівникам міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм вбачається, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було утворено Головне управління Національної поліції в Черкаській області; ліквідовано як юридичну особу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та його структурні підрозділи.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 10.05.2016 №1323/12/9/01-2016, заява ОСОБА_1 про прийняття на службу в поліцію станом на 07 листопада 2015 року до управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Черкаській області не надходила.

Разом з тим, відповідно до показань свідків безпосереднього керівника позивача- ОСОБА_9, та колег ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, керівництвом Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області проводились збори працівників відділу, на яких повідомлялося про ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ, і працівникам міліції пропонувалися посади в органах поліції; штатна чисельність слідчих у Звенигородському відділі поліції збільшилась на 3 одиниці. 06 листопада 2015 року позивач разом з іншими працівниками слідчого відділення писав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на службу до Національної поліції; 07 листопада 2015 року - рапорт про прийняття на службу до Національної поліції. Свідки пояснили, що вони бачили як позивач передавав вказані рапорти до відділу кадрів. У період з 07.11.2015 по 18.11.2015 позивач був допущений до виконання обов'язків слідчого Звенигородського відділу поліції: здійснював розслідування кримінальних справ та мав доступ до Єдиного реєстру досудових розслідувань; виїзджав на місця подій за повідомленнями про вчинення кримінальних правопорушень, заступав у наряди, отримув зброю.

Згідно пояснень свідка - начальника відділу кадрів Звенигородського РВ УМВС України ОСОБА_8 до відділу надходив рапорт ОСОБА_1 про прийняття на службу до Національної поліції, де останній виявляв бажання проходити службу в поліції; вказаний рапорт був переданий до управління кадрового забезпечення ГУ НП України в Черкаській області.

Під час судового розгляду справи встановлено, та підтверджується наявними матеріалами адміністративної справи, що у період з 07 по 18 листопада 2015 року позивач виконував службові обов'язки слідчого Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. Зокрема, у вказаний період позивач мав доступ (ключ) до Єдиного реєстру досудових розслідувань, мав у своєму провадженні кримінальні справи, займався розслідуванням кримінальних справ, здійснював слідчі дії.

Допуск позивача до виконання службових обов'язків слідчого Звенигородського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області підтверджується:

- матеріалами кримінальних проваджень (кримінальних справ) №0000854, №0000856, які були у провадженні ОСОБА_1 і, які останній розслідував відповідно до діючого законодавства у період з 07.11.2015 по 18.11.2015;

- книга нарядів Звенигородського ВП ГУНП в Черкаскьій області, за якою 07.11.2015 та 13.11.2015 ОСОБА_1 заступав в наряди; записами в книзі видачі та прийому озброєння, спеціальних засобів Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 07.11.2015 та 13.11.2015, які позивач отримував як поліцейський;

- журналом єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Звенигородського відділу поліції, в якому зазначено, що ОСОБА_1, як слідчий поліції, виїзджав на місця подій по повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень;

- показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6

З встановленого суд доходить висновку, що за однакових умов подачі рапорту про намір перевестися до Національної поліції, рапорт позивача не надійшов до відповідача та не був розглянутий та рішення по ньому не приймалось.

Згідно пояснень позивача та показань свідка, судом встановлено, що позивач у встановлений термін виявив згоду на проходження служби в поліції, що, відповідно до пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим Законом вимогам.

На час видання наказу про звільнення позивача питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб було урегульовано спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про міліцію" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 N 114 (далі - Положення).

Відповідно до п. 8 Положення дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Згідно з п. 64 "г" Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Проаналізувавши положення п. 10 та п. 11 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та приписи Положення, вбачається, що законодавчо визначені три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

В порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", з моменту опублікування Закону України "Про Національну поліцію" (з 06.08.2015) та до прийняття управлінням МВС України в Черкаській області наказу №№312 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) Положення не було перевірено можливості подальшого використання позивача на службі та відповідності вимогам поліцейського та не вирішено питання про переведення позивача до Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Крім того, на момент прийняття спірного наказу (06.11.2015) в частині звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) з 06.11.2015 року, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, де позивач висловив бажання проходити службу, ще не було утворено, що зумовило порушення права позивача на подання заяви особисто до такого органу поліції з висловленням бажанням проходити службу саме у цьому органі поліції та взагалі розгляду його кандидатури на посаду в поліції.

Тільки 07.11.2015 реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції Черкаської області проведено реєстраційну дію "Державна реєстрація новоутвореної шляхом заснування юридичної особи" Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Отже, проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не обґрунтував законності прийняття наказу про звільнення та відсутності можливості подальшого використання позивача на службі та реалізації його права на прийняття на службу до поліції.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на положення Цивільного кодексу України, зокрема, на частину першу статті 104, оскільки, як встановлено частиною третьою статті 81 Цивільного кодексу України, цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права.

Відповідно до частини другої статті 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Частиною третьою вказаної вище статті передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади врегульовано статтею 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17.03.2011 №3166-VI (далі - Закон №3166-VI).

Частиною 3 стаття 5 Закону №3166-VI, утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень.

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону №3166-VI, актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується.

Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 5 Закону №3166-VI).

Постановою Кабінету Міністру України 20.10.2011 №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі по тексту - Порядок №1074).

Вказаний Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Пунктом 4 Порядку №1074 передбачено, що орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Згідно п. 5 Порядку №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Зі змісту п. 6 Порядку №1074 вбачається, що права та обов'язки органів виконавчої влади переходять: у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Системний аналіз наведених вище норм Цивільного кодексу України, та Порядку №1074 дає підстави для висновку, що порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права. Тобто, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Таким чином, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

Верховний Суд України у постановах від 28.10.2014 (справа №21-484а14), від 27.05.2014 (справа №21-108а14), 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) вказав на те, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Це зобов'язання відповідачем не виконано, а отже, трудові гарантії позивача були порушені.

Тобто, при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи, і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов'язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

За вказаних обставин, суд вважає, що оскаржений позивачем наказ про його звільнення прийнятий передчасно, за відсутності всіх необхідних наведених вище правових підстав, що згідно положень ч.3 ст.2 КАС України надає суду змоги прийти до висновку про його протиправність.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді слідчого слідчого відділення Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліцї в Черкаській області, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Вказаним положенням ст. 235 КЗпП України коресподують норми пункту 24 Положення, згідно з яким у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що починаючи з 06.11.2015 УМВС України в Черкаській області перебуває в стані припинення за рішенням засновників. Станом на 01.08.2016 запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи управління МВС України в Черкаській області не внесено.

Наказом МВС України від 06.11.2015 №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в УМВС України в Черкаській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи та як встановлено судом попереднє місце роботи позивача не збереглось.

Вище судом встановлено, що з 07.11.2015 ОСОБА_1 був допущений до виконання обов'язків слідчого слідчого відділення Звенигородського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області. Разом з тим, Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області не видавався наказ про прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, в розумінні норм трудового законодавства допуску працівника до роботи передує укладення трудового договору, оформленого відповідним наказом.

Вирішуючи питання про наявність трудових відносин між позивачем та ГУ НП в Черкаській області, суд враховує, що Законом України "Про Національну поліцію" передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій з боку осіб, які приймаються на службу в поліції (як таких, що приймаються на службу вперше, так і для колишніх працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції), а також з боку посадових осіб органів (закладів, установ) поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені ст.49 Закону № 580-VIII. Відповідно до зазначеної статті, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених ч.2 ст. 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Обмеження, пов'язані зі службою в поліції визначені ст.61 Закону України "Про національну поліцію".

Доказів стосовно того, що ОСОБА_1 підпадає під дію обмежень, визначених у ст.61 Закону № 580-VIII, матеріали справи не містять.

За таких обставин, звернення ОСОБА_1 з рапортом, в якому виявлено бажання проходити службу в поліції, відповідає нормам п.9 р.ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та подано у строки, визначені названим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.47, ч.1 ст.48 Закону №580-VIII призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у ст. 47 Закону.

Доказів винесення названою особою рішення щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в поліцію матеріали справи не містять, як і доказів, що позивач не відповідає вимогам, встановленим до осіб, що мають право проходити службу в Національній поліції.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки рішень, дій або бездіяльності за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, суд позбавлений можливості зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області поновити ОСОБА_1 на посаду слідчого слідчого відділення Звенигородського відділу поліції, у зв'язку з переходом на службу до поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи встановлені обставини справи щодо написання і подання позивачем рапорту про прийняття на службу до поліції, з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за потрібне зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина третя статті 2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 312 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, підполковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) - слідчого слідчого відділення Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м.Ватутіне) УМВС України в Черкаській області.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 08.08.2016.