Справа № 815/2833/15
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
судді Одеського апеляційного адміністративного суду
Кравець О.О. по справі № 815/2833/15 в порядку ч.3 ст.25 КАС України
05 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2833/15
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти тільки на підставі ,в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією й законами України.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Відповідно до ч.1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом ,встановленим законом - тобто право на доступ до суду.
Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України , кожному гарантується право на захист його прав ,свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом ,ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді ,до підсудності якого вона віднесена .
Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.
Відповідно до ч .1 ) ст.12 ГПК України, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:
спорів про приватизацію державного житлового фонду;
спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;
спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;
спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;
інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів,- підвідомчі господарським судам та розглядаються в порядку господарського судочинства
Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.
Згідно висновку , викладеному у Постанові ВСУ від 6 жовтня 2015 року № 21-1306а15, обов'язковому до застосування в порядку ст.244-2 КАС України , у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.
Згідно висновку , викладеному у Постанові ВСУ від 16 червня 2015 року № 21-222а15,у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу в оренду нежитлового приміщення (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності користування фізичною чи юридичною особою спірним нежитловим приміщенням має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.
Судами 1-ої та апеляційної інстанції було встановлено ,що правовідносини між сторонами виникли внаслідок оскарження наказу управління освіти Біляївської районної державної адміністрації від 26.11.2014 р. № 407/01-04 «Про надання оренди нежитлового приміщення буфету в будівлі загальноосвітнього закладу, що знаходиться на балансі управління освіти»,
Таким чином , вважаю,що вказані правовідносини є господарсько-правовими ,а управління освіти Біляївської районної державної адміністрації відповідно до п.1.ч.1 ст.3 КАС України в цьому випадку дії , як орган ,уповноважений власником на надання у оренду об'єкта державної (комунальної) власності, а не як орган, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Крім того,права позивача вже були відновлені у належній спосіб рішенням господарського суду Одеської області від 11.02.2015 року по справі № 916/4798/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2014 року, яким визнано недійсним результат конкурсу про надання права на оренду нежитлового приміщення в будівлі Біляївської ЗОШ № 2 І-ІІІ ступенів на першому поверсі під буфет площею 4,14 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, проведеного управлінням освіти Біляївської районної державної адміністрації 25.1 ] .20/4 р. та оформленого протоколом № 15 засідання комісії з проведення конкурсу на надання права оренди нежитлового приміщення буфету у будівлі Біляївської ЗОШ № 2 І-Ш ступенів від 25.11.2014 р., визнано недійсним договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого, рухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста Біляївського району, № 24 від 01.12.2014 р„ укладений між Управлінням освіти Біляївської районної державної адміністрації та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України постанова суду 1-ої інстанції скасовується у апеляційному порядку , а провадження по справі закривається в порядку ст.157 КАС України ,згідно з п.1 ч.1 якої ,суд закриває провадження у справі, у разі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства .
За таких обставин , доходжу до висновку ,так як вказану справу віднесено до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства ,та наявні правові підстави для скасування постанови суду 1-ої інстанції та закриття провадження .
Суддя Кравець О.О.