Справа № 601/703/14-а 2-а/601/27/2014
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 р. Справа № 876/7161/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області, яким просив скасувати рішення комісії по контролю за призначенням пенсії Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області від 12.02.2014 року № 4 про відмову у призначенні йому пенсії в зв`язку з втратою годувальника та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію в зв`язку з втратою годувальника батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня виникнення права на пенсію.

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2014 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що судом встановлено, що первинна медична документація ОСОБА_1 втрачена, однак встановлений йому діагноз вроджена ядерна катаракта обох очей, який неодноразово підтверджувався висновками Медико-соціальної експертної комісії (МСЕК), та визначена категорія інвалідності інвалід з дитинства, дають всі підстави вважати, що інвалідність настала до досягнення позивачем 18-річного віку. Тому суд дійшов висновку, що у позивача є всі підстави для отримання пенсії в зв`язку з втратою годувальника.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій передбачено, що орган, який призначає пенсію, додає до заяви одержані від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію в зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності. Для осіб, які визнані інвалідами з дитинства після досягнення 18-річного віку, додається висновок МСЕК про час настання інвалідності. На запит Управління Тернопільська кардіо-офтальмологічна міжрайонна спеціалізована МСЕК надала відповідь, що в медико-експертній справі відсутні документи, які б підтверджували захворювання ОСОБА_1 до 18-річного віку, а тому, на думку апелянта, у позивача відсутнє підтвердження визнання позивача інвалідом до досягнення ним 18-річного віку, отже, і правові підстави для призначення йому пенсії в зв`язку з втратою годувальника.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, у травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області із заявою про призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника.

Однак листом від 13.02.2014 року № 66/03 Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області повідомило його, що рішенням комісії по контролю за призначенням пенсії від 12.02.2014 року № 4 йому відмовлено у призначенні такої пенсії в зв`язку із смертю батька ОСОБА_2 , оскільки він не являється непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника, так як не підтверджено факту отримання ним інвалідності до досягнення 18 років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана відмова є незаконною, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, зокрема, у зв`язку з втратою годувальника.

Також п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються, зокрема, пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з п. «а» ч. 2 цієї статті непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Аналогічні норми містяться в ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень ст. 46 Закону України «Про пенсійне забезпечення» сім`я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком. Пенсії в разі втрати годувальника призначаються сім`ям осіб, зазначених у статті 3 цього Закону, незалежно від того, коли помер годувальник: у період роботи (навчання) чи після припинення роботи (навчання).

А згідно з п. «б» ч. 1 ст. ст. 83 цього Закону пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, зокрема пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Також згідно з п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьком є ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 10 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника додається, зокрема, для осіб, визнаних інвалідами з дитинства після 18-річного віку, висновок МСЕК про час настання інвалідності.

Проте в наданому на запит Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області висновку про час настання інвалідності від 07.06.2013 року Тернопільська кардіо-офтальмологічна міжрайонна спеціалізована МСЕК вказала, що під час розгляду медичної документації ОСОБА_1 встановлено відсутність в медико-експертній справі документів, які б підтверджували захворювання до 18-річного віку. Враховуючи викладене, МСЕК вважає, що ОСОБА_1 при звертанні у відповідні медичні заклади не міг бути визнаний інвалідом до 18-річного віку. Також у висновку зазначено, що МСЕК повернеться до розгляду даного питання при наданні відповідних документів.

Позивач самостійно і через адвоката, а також суд першої інстанції вживали заходів для встановлення місця перебування та отримання медичної документації для встановлення і підтвердження часу настання у нього інвалідності.

У наданій на адвокатський запит відповіді від 28.02.2014 року № 11 Почаївська районна комунальна лікарня повідомила, що первинна медична документація історія розвитку дитини (форма 112/0) на ОСОБА_1 до 15-річного віку знаходилася у Фельдшерсько-акушерському пункті (ФАП) с. Комарівка. Медичні огляди школярів проводилися згідно графіків та наказів по лікарні на базі Комарівецької загальноосвітньої школи, відповідні записи заносилися в історію розвитку дитини. В 15-річному віці в підлітковий кабінет Почаївської РКЛ було передано перевідний епікриз з історії розвитку дитини та карта профілактичних щеплень на ОСОБА_1 .. На основі даних документів була заведена карта амбулаторного хворого (форма 025/0) на ОСОБА_1 , згідно з якою проводилась перша, друга та третя диспансеризація юнаків. В 17-річному віці амбулаторна карта ОСОБА_1 з Почаївської РКЛ була передана на приписну комісію в Кременецький районний військовий комісаріат та не була повернута.

Згідно з відповіддю Кременецько-Шумського об`єднаного районного військового комісаріату від 30.05.2014 року № 498 медичні картки призовників після проходження призовниками медичних комісій повертаються в Кременецьку ЦРЛ. Картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 в Кременецько-Шумському ОРВК на зберіганні не має.

Також згідно з відповіддю ФАП с. Комарівка від 13.06.2014 року карта історії розвитку дитини (форма 112/0) на ОСОБА_1 у ФАПі не зберігається.

А з відповіді РКЗ «Кременецький центр первинної медико-санітарної допомоги» випливає, що історія розвитку дитини (форма 112/0) на ОСОБА_1 в АЗПСМ м. Почаєва, в архіві дитячої консультації та ФАП с. Комарівка не знаходиться.

Водночас на запит позивача Тернопільська кардіо-офтальмологічна міжрайонна спеціалізована МСЕК листом від 17.01.2014 року № 7 повідомила, зокрема, що в 1996 році йому була визначена категорія «інвалід з дитинства» з врахуванням діагнозу «Вроджена ядерна катаракта обох очей» і при чергових переоглядах категорія інвалідності підтверджувалась.

Також, як вбачається з довідки Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 03.03.2014 року № 04/1692 та пенсійного посвідчення ОСОБА_1 , позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення як одержувач державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства ІІ групи з 01.05.2007 року.

А згідно з довідкою Тернопільської кардіо-офтальмологічної міжрайонної спеціалізованої МСЕК від 17.10.2013 року серії АВ № 0179570 ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності з дитинства по зору.

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Таким чином відповідно до наведеної норми дитиною є особа до досягнення віку вісімнадцяти років.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що встановлений позивачеві діагноз «Вроджена ядерна катаракта обох очей», який неодноразово підтверджувався висновками МСЕК, та визначена категорія інвалідності інвалід з дитинства безспірно підтверджують ту обставину, що інвалідність настала до досягнення ОСОБА_1 18-річного віку, оскільки хвороба, внаслідок якої позивачу встановлено інвалідність, існує з дня його народження, а інвалідність встановлено у дитинстві, тобто до досягнення ним повноліття.

В свою чергу, як зазначено вище, МСЕК не може надати висновок про час настання інвалідності, який необхідний для призначення пенсії по втраті годувальника, лише через відсутність певних медичних документів позивача, однак не надала однозначного висновку, що інвалідність настала після досягнення цього віку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення, зокрема, на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, як у спірному випадку, не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх їх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, відтак на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

А об`єктивна неможливість дослідження таких документів не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за обставин, коли право на відповідний вид пенсії підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на пенсію в зв`язку із втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті його батька ОСОБА_2 , тобто з 19.05.2013 року.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області залишити без задоволення.

Постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2014 року у справі № 601/703/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Н. В. Ільчишин

С. М. Кузьмич

Ухвала складена в повному обсязі 08.08.2016 року