Справа № 826/16710/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 серпня 2016 року № 826/16710/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., суддів: Арсірія Р.О., Кузьменка В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНТЕХ"
до третя особа Державної служби інтелектуальної власності України Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" (Укрпатент)

провизнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РИНТЕХ" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа: Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" (Укрпатент) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача про відмову в реєстрації знака для товарів і послуг «UKROP» за заявкою ТОВ "РИНТЕХ" № m2014 11709 від 18.08.2014 є протиправним та суперечить нормам законодавства України, оскільки дане рішення не містить фактичних доказів стосовно того, що знак «UKROP» порушує публічний порядок.

Представник позивача у судовому засіданні 19.11.2015 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, через канцелярію суду подали спільні заперечення проти позову, в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач та третя особа обґрунтовують тим, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки було прийнято на підставі висновку Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи від 28.07.2015 вих. № 23526/3. Крім того, в письмових запереченнях зазначено, що оцінка висновків експертизи не водить до компетенції Державної служби інтелектуальної власності України.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

18.08.2014 ТОВ "РИНТЕХ" подало до Державної служби інтелектуальної власності України заявку № m2014 11709 про реєстрацію знака для товарів і послуг в Україні, а саме: реєстрація знака UKROP як знак для товарів і послуг на ім'я заявника, додавши до заявки опис знака UKROP, згідно якого знак має словесну форму; даний знак заявляється у чорно-білому кольорі; словесний знак утворено від слова «укроп»; транслітерація літерами українського алфавіту - УКРОП.

Відповідно до висновку Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" Державної служби інтелектуальної власності України про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи від 28.07.2015 вих. № 23526/3, заявнику відмовлено в реєстрації знаку, оскільки заявлене словесне позначення є таким, що суперечить публічному порядку (п. 1. ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).

Вищевказаний висновок, затверджений Державною службою інтелектуальної власності України, набув статусу рішення про відмову в реєстрації знака.

Зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що «Позначення «UKROP» є викладеним літерами латинського алфавіту неологізмом «УКРОП», яке набуло особливого суспільного значення, використовується як в позитивному, так і в негативному звучанні широкими верствами населення нашої країни та за кордоном з соціально-політичних причин.

Реєстраціязазначеного позначення як знака для товарів і послуг:

1) може бути сприйнята як прояв недобросовісного наміру досягнення переваг у конкуренції через використання позначення, яке набуло певної репутації на державному рівні.

«Укроп» - одне з прізвиськ українських силовиків зони АТО на сході України. Вперше цей російськомовний неологізм був застосований Стрєлковим-Ґіркіним як шифр-код під час радіоперемовин з представниками терористичних ДНР та ЛНР. В оригіналі мав негативний зміст. За іронією долі це слово, але з іншим, позитивним сенсовим навантаженням, набуло широкої популярності та поширення на державному рівні - поява однойменних політичних блоків, організацій, сайтів, шевронів тощо.»

«Створений в середовищі сепаратистів і російських окупантів образливий неологізм «укроп» припав до душі й нашим краянам по цей бік фронту. Навперейми «укропами» називають себе й інформаційні агенції, і депутатські об'єднання в парламенті, й арт-фестивалі , й окремі журналісти , а співочий гурт «Гайдамаки» записав кліп на пісню «Укроп», рефреном у якій звучать слова: «Ми всі - укропи». В усіх цих випадках слово «укроп» розшифровують як «український опір» або «українська опозиція».

«Укроп» - слово, яке набуло значення символу спротиву загрозам, які виникають для України в основних сферах: військовій, економічній, енергетичній, а також в сфері інформаційної безпеки в умовах агресії проти України і не може бути зареєстроване на ім'я однієї особи.

2) може провокувати міжнаціональну ворожнечу шляхом приниження та образи нації та особистості за національною ознакою (прояв шовінізму).

«Слово «укроп», употребляемое в отношении людей украинской национальности стали употреблять люди (преимущественно, россияне), которые по каким-то причинам не испытывают особой симпатии к украинцам. Прозвище «укроп», как правило, употребляют для того, чтобы показать свое презрение, свое уничижительное отношение к некоторым представителям украинского народа.»

Таким чином, послуги, що мають надаватись з використанням заявленого позначення можуть зачіпати інтереси громадськості, ображати патріотичні почуття, та викликати негативну реакцію в суспільстві.».

Товариство з обмеженою відповідальністю "РИНТЕХ", не погоджуючись з рішенням про відмову в реєстрації знака для товарів і послуг «UKROP» за заявкою № m2014 11709 від 18.08.2014, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у зв'язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг (далі - знак) в Україні регулює Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого указом Президента України від 8 квітня 2011 року N 436/2011 (далі - Положення), Державна служба інтелектуальної власності України (далі - Державна служба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України (далі - Міністр). Державна служба входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» Установа забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг, для чого: організовує приймання заявок, проведення їх експертизи, приймає рішення щодо них; доручає закладам, що входять до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, відповідно до їх спеціалізації виконувати окремі завдання, визначені цим Законом, Положенням про Установу, іншими нормативно-правовими актами у сфері правової охорони інтелектуальної власності.

В статті 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» надані визначення понять, зокрема, зазначено, що Установа - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.

Згідно із статями 7 та 8 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Установи заявку. Датою подання заявки є дата одержання Установою матеріалів, що містять принаймні: клопотання у довільній формі про реєстрацію знака, викладене українською мовою; відомості про заявника та його адресу, викладені українською мовою; достатньо чітке зображення позначення, що заявляється; перелік товарів і послуг, для яких заявляється знак.

Пунктом 4 Положення встановлено, що державна служба відповідно до покладених на неї завдань: 2) організовує в установленому порядку експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності; 4) визначає уповноважені заклади експертизи та доручає їм проведення експертизи заявок.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Як вбачається із статуту Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», державним закладом для проведення науково-технічної експертизи заявок щодо об'єктів права інтелектуальної власності, в тому числі на знаки для товарів і послуг, уповноваженим Державною службою інтелектуальної власності України, є Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності».

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Установи надсилається заявнику.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З правового аналізу наведених правових норм вбачається, що у процедурі реєстрації знака для товарів і послуг Державна служба інтелектуальної власності України виконує виключно технічні функції по затвердженню висновків експертизи, а характер прийнятого рішення (про реєстрацію знака для товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака) залежить від результатів експертизи, проведеної закладом експертизи. Крім того, «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не передбачає можливості для відповідача приймати рішення щодо реєстрації знака для товарів і послуг на власний розсуд без врахування результатів експертизи.

Отже, по суті, висновок закладу експертизи за заявкою є висновком державної науково-технічної експертизи і є обов'язковим для врахування його Державною службою під час прийняття рішення.

В статті 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» зазначено, що знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Згідно із підпунктом 4.3.1.1 пункту 4.3 розділу 4 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28 липня 1995 р. N 116 (в редакції наказу Державного патентного відомства України від 20 серпня 1997 р. N 72), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1995 р. за N 276/812 (далі - Правила), під час перевірки позначення, заявленого на реєстрацію як знак, щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони, відповідно до пункту 1 статті 5 Закону, встановлюється: чи не належить заявлений знак до позначень порнографічного характеру, чи не містить антидержавних, расистських лозунгів, емблем та найменувань екстремістських організацій, нецензурних слів та виразів тощо. Якщо заявлене позначення або хоча б один з його елементів відноситься до позначень, зазначених в абзаці 1 цього пункту, подальший розгляд заявки припиняється і заявнику надсилається рішення про відхилення заявки.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не розкриває, які позначення вважаються такими, що суперечать публічному порядку, принципам гуманності і моралі. Приблизний перелік таких позначень наведений у пункті 4.3.1.1 Правил, який, в свою чергу, не є вичерпним.

В статті 6quinquies (В)(3) Паризької конвенції про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року встановлено, що товарні знаки, що підпадають під дію цієї статті, можуть бути відхилені при реєстрації чи визнанні недійсними лише в таких випадках: якщо знаки суперечать моралі чи громадському порядку та, особливо, якщо вони можуть ввести в оману громадськість. Мається на увазі, що знак не може розглядатися як такий, що суперечить громадському порядку, з тієї єдиної причини, що він не відповідає якому-небудь положенню законодавства про знаки, за винятком випадку, коли саме це положення стосується громадського порядку.

Відповідач у письмових запереченнях на позов, стверджуючи про правомірність спірного рішення посилається на коментар до Паризької конвенції Г. Боденхаузена, в якому зазначено, що «знаком, що суперечить публічному порядку, може бути знак, який не відповідає фундаментальним правовим і соціальним концепціям даної країни.».

Згідно із пунктом 7 додатку 19 до наказу Міністерства юстиції України 24.02.2011 N 605/5, вбачається, що «Боденхаузен Г. Парижская конвенция по охране промышленной собственности. Комментарий / пер. с фр. Н. Л. Тумановой; под ред. проф. М. М. Богуславского. - М.: Прогресс, 1977. - с. 310.» відноситься до Переліку науково-технічної та довідкової літератури, що використовується при проведенні експертизи об'єктів інтелектуальної власності.

Як вбачається із висновку, Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" Державної служби інтелектуальної власності України про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи від 28.07.2015 вих. № 23526/3, експерт встановив, що позначення «UKROP» є викладеним літерами латинського алфавіту неологізмом «УКРОП», яке набуло особливого суспільного значення, використовується як в позитивному, так і в негативному звучанні широкими верствами населення нашої країни та за кордоном з соціально-політичних причин та дійшов висновку, що послуги, що мають надаватись з використанням заявленого позначення можуть зачіпати інтереси громадськості, ображати патріотичні почуття, та викликати негативну реакцію в суспільстві.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачем у повному обсязі доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення, а тому, враховуючи вищевикладене та відсутність доказів щодо протиправності висновку закладу експертизи про невідповідність позначення за заявкою умовам надання правової охорони, встановленим пунктом 1 статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», суд приходить до висновку, що Державна служба інтелектуальної власності України при прийнятті оскаржуваного рішення діяла в межах правового поля, а, отже, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в даній частині.

Доведена під час судового вирішення справи правомірність оскаржуваного рішення свідчить про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання повторно розглянути заявку про реєстрацію знаку.

З урахуванням наведеного, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "РИНТЕХ" звернулося до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" (Укрпатент) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.П. Огурцов

Судді Р.О. Арсірій

В.А. Кузьменко