Справа № 826/5406/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 серпня 2016 року № 826/5406/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - ВДВС Голосіївського РУЮ в місті Києві, відповідач) про зняття арешту та заборони відчуження, накладеного згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 15.12.2014 ВП39437332 з усього рухомого та нерухомого майна, що належить позивачу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно, закінчено, матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання. В той же час, відповідно до вимог чинного законодавства України, у разі завершення виконавчого провадження арешт із майна боржника повинен бути знятий, про що повинно бути повідомлено орган, якому направлялась для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов, суду не надав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження №39437332 з примусового виконання постанови №564, виданої 08.07.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про стягнення з позивача на користь держави штрафу у розмірі 3400,00грн.

З метою забезпечення виконання постанови державним виконавцем 15.12.2014 на підставі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження.

16 грудня 2014 державним виконавцем на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно обставин, викладених в адміністративному позові, позивачу не було відомо про існування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.12.2014 року у ВП39437332 та постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 15.12.2014 року у ВП39437332. Тому, у зв'язку з складним матеріальним становищем, лише 18.02.2016 позивачем здійснено сплату штрафу в межах ВП39437332, про що 22.02.2016 подано відповідну заяву.

Не отримавши відповіді на вказану заяву представником позивача 22.03.2016 подану заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП39437332.

23 березня 2016 року під час особистого прийому громадян, представнику позивача стало відомо, що матеріали ВП39437332 знищенні через рік після винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 15.12.2014 року ВП39437332 згідно п.9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 №2274/5 та повідомлено про те, що постановою від 15.12.2014 року ВП39437332 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику на праві власності. Так, позивачу стало відомо про наявність арешту майна, що належить йому на праві власності 23.03.2016.

Листами ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві від 01.04.2016 №81-і/00050-1/2016-1, від 28.03.2016 №81-1/00050-1/2016, №81-1/00050-1/2016, від 30.03.2016 №81-1/00050-1/2016-51/134 позивача повідомлено про неможливість надання копій матеріалів ВП39437332 у зв'язку з їх знищенням за закінченням терміну зберігання, оскільки відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік.

Відповідач повідомив позивача, що відповідно до вимог ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду.

Для захисту своїх порушених прав та зняття арешту з майна позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження, в межах якого виносилась постанова від 15.12.2014 ВП39437332 про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, що належить ОСОБА_1 завершене, а матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання.

В той же час, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства, відповідач зобов'язаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження та у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Поряд з тим, державним виконавцем передбачених чинним законодавством дій не вчинено, зазначеної постанови не винесено.

Проаналізувавши норми чинного законодавства та беручи до уваги те, що виконавче провадження, в межах якого виносилась постанова 15.12.2014 ВП39437332 про арешт майна боржника та заборону на його відчуження закінчено, суд вважає, що для повного та об'єктивного захисту прав позивача наявні законні підстави для зняття арешту з майна.

Відповідно до положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, оцінивши за правилами ст.86 КАС України наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються відповідно до ч.1 ст.94 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2, виданий 08.10.2004 Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області; РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: 01033, АДРЕСА_1), який накладений постановою відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 15.12.2014 ВП39437332 про арешт майна боржника та заборону на його відчуження.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь закритого акціонерного товариства ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2, виданий 08.10.2004 Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області; РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: 01033, АДРЕСА_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,21грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко