Справа № 804/15728/15
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в якому просить зобов'язати Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зняти арешт та заборону відчуження майна ОСОБА_3, накладений в межах виконавчого провадження №28345049 та зобов'язати Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомого майна, що належало ОСОБА_4, накладений в межах виконавчого провадження №28345049.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Постановою Красногвардійського ВДВС ДМУЮ від 25.08.2011 року було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_3 в межах суми стягнення.
27.08.2014 року ОСОБА_3 помер, позивачка, як спадкоємиця після його смерті, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте через наявність арешту, накладеного на майно ОСОБА_3 та заборони відчуження майна, нотаріус позбавлена можливості видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину.
Згідно свідоцтва про народження від 17.12.1986р. №465519, ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3, отже є спадкоємицею ОСОБА_3 за законом.
04.08.2015 року позивачка звернулась до Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ з заявою про зняття арешту з належного їй майна, проте 19.08.2015 року позивачці було надано відповідь про неможливість зняття арешту та заборони відчуження майна, накладеного в рамках виконавчого провадження.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне.
25.08.2011 року в рамках вищезазначеного виконавчого провадження державним виконавцем Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_6 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28345049, якою, зокрема, було накладено арешт на все майно Боржника ОСОБА_5 особи-підприємця ОСОБА_3 в межах суми стягнення.
Проте, 24.05.2013 року виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, був повернутий стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_7
Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV (надалі Закон України «Про виконавче провадження») визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
Таким чином, виконавче провадження є завершеним.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:
· закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;
· повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;
· повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Відповідно до чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, відповідно до п. 3.17 наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).
27.08.2014 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 592258, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.09.2014 року.
Протягом встановленого законом шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_3 його спадкоємиця ОСОБА_2 звернулась до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
Беручи до уваги той факт, що накладення арешту є засобом забезпечення проведення виконавчих дій з виконання судового наказу та той факт, що державний виконавець позбавлений можливості здійснювати виконавчі дії в рамках виконавчого провадження у звязку з поверненням виконавчого документу стягувачу та виконавчий документ повторно до виконання не предявлявся, то наявність арешту накладеного на кошти та інше майно боржника суперечить вимогам діючого законодавства та порушує конституційні права ОСОБА_2, яка є спадкоємцем ОСОБА_3.
04.08.2015 року до Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ було подано заяву про зняття арешту та заборони відчуження майна боржника у ВП № 28345049. Проте 19.08.2015 року представникові ОСОБА_8 була надана відповідь про неможливість знаття арешту та заборони відчуження майна, накладеного в рамках виконавчого провадження.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що виконавче провадження є завершеним, а тому настають наслідки його завершення у вигляді знаття арешту з майна боржника. Проте, державним виконавцем, в порушення вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений постановою від 25.08.2011 року, знято не було.
Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що в супереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дій щодо зняття арешту з розрахункових рахунків відповідачем проведено не було, чим було порушено права позивача.
Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі, згідно з вимогами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України у їх сукупності, з урахуванням висновків викладених вище, суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині зобов'язання Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зняти арешт та заборону відчуження майна ОСОБА_3, накладений в межах виконавчого провадження №28345049 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, вимоги щодо зобов'язання Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомого майна, що належало ОСОБА_4, накладений в межах виконавчого провадження №28345049 є передчасними, оскільки лише за фактом зняття арешту та заборону відчуження майна ОСОБА_3, накладений в межах виконавчого провадження №28345049 може бути внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомого майна про скасування арешт та заборону відчуження майна, що і є логічним завершенням відповідного зняття арешту. Тому, у задоволенні зазначеної позовної вимоги необхідно відмовити.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 70, 71, 94, 112, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_3 вікторії Олександрівни до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зняття арештів - задовольнити.
Зобов'язати Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зняти арешт та заборону відчуження майна ОСОБА_3, накладений в межах виконавчого провадження №28345049.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) ОСОБА_1