Справа № П/811/448/16
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
02 серпня 2016 року справа № П/811/448/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,
суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у справі № П/811/448/16 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Кіровоградський окружний адміністративний суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідачів щодо продовження строку дії контракту від 12 жовтня 2011 року; зобов`язання розглянути та задовольнити рапорт позивача від 10 грудня 2015 року про звільнення з військової служби за закінченням строку дії контракту.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 генерал-майора ОСОБА_2 укладено контракт від 12 жовтня 2011 року «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» терміном на три роки (а.с.7-8).
Згідно з пунктом 3 контракту, останній укладено строком на 3 роки та набрав чинності 12 жовтня 2011 року.
Як визначено пунктом 4 контракту, сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні з повідомленням причин, визначених нормативно-правовими актами.
До закінчення встановленого контрактом строку (12 жовтня 2014 року) позивач своїм правом відмови у його укладанні не скористався.
10 грудня 2015 року старший солдат, старший механік-водій взводу охорони та оборони ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби за закінченням строку дії контракту. Також зазначив про своє небажання укладати новий контракт.
Розглянувши рапорт позивача, командуванням надано правову оцінку зазначеним у рапорті обставинам, з висновку якого убачається, що підстави для звільнення з військової служби старшого солдата ОСОБА_1 до оголошення демобілізації відсутні.
Не погоджуючись з таким висновком 15 грудня 2015 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 за роз`ясненням підстав затримання на військовій службі понад строки, установлені контрактом.
Командиром військової частини НОМЕР_1 надано відповідь листом від 23 грудня 2015 року №3522, яким роз`яснено позивачу, що відповідно до пункту 2 частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дія контракту продовжується на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною 8 статті 26 цього Закону. Також зазначено, що указом Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 оголошено про проведення у 2015 році на території України часткової мобілізації.
Не погоджуючись з продовженням дії вказаного контракту та не задоволення рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту, позивач звернувся до суду.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За приписами статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В особливий період змінюються також строки військової служби. Зокрема, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Так, на підставі Указів Президента України (затверджених відповідними Законами): від 17 березня 2014 року №303/2014, від 06 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року №607/2014 та від 14 січня 2015 року №15/2015 на Україні діяла часткова мобілізація з 18 березня 2014 року по 01 травня 2014 року, з 07 травня 2014 року по 20 червня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 06 вересня 2014 року та з 20 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року відповідно.
Відповідно до частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом здійснюється на підставах, передбачених частиною 6 цієї статті, що кореспондується з пунктом 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Відповідно до пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених пунктом 2 частини третьої, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється, зокрема, у військових званнях до старшого сержанта (головного старшини) включно за всіма підставами - командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні або вищі з ними права щодо видання наказів по особовому складу.
Разом з тим, пунктом 251 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.
За правилами пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у разі оголошення мобілізації: військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку військовослужбовців, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та в запас за підставами, що відповідають підставам звільнення, визначеним частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Судом апеляційної інстанції установлено, що позивач до жодної з категорій осіб, визначених частиною 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою встановлені виключні випадки, у яких військовослужбовці звільняються під час дії особливого періоду з військової служби, не належить. Будь-якого документального підтвердження належності до таких осіб не надано.
Посилання ОСОБА_1 на те, що Президентом України оголошено Укази про три демобілізації є помилковими, оскільки відповідними Указами Президента України вирішено провести звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указів Президента України «Про часткову мобілізацію».
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що командир військової частини НОМЕР_1 не мав права приймати відносно ОСОБА_1 рішення про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту або про демобілізацію.
Оскільки вимога позивача про зобов`язання відповідачів розглянути та задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 10 грудня 2015 року про звільнення з військової служби за закінченням строку дії контракту є похідною вимогою, то вона також не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим