Справа № 812/409/16
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року справа №812/409/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Ляшенка Д.В., Ястребової Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Теплопостач» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року по адміністративній справі №812/409/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ-Теплопостач" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укркомунбанк" Матвієнко А.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив визнати протиправними дії відповідачі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укркомунбанк" Матвієнко А.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по захопленню нежитлової будівлі з господарськими спорудами загальною площею 1253,7 кв м, розташованої за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул.. Федоренка, б.21. Зобов'язати відповідачів повернути в користування позивача зазначений об'єкт нерухомості.

В обґрунтування позову зазначив, що товариство є орендарем зазначеної нерухомості за договором оренди, строк дії якого закінчується 31.05.2017 року.

Власник будівлі - ПАТ «Український комунальний банк» (ПАТ «Укркомунбанк»), по якому 12.05.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 96 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРКОМУНБАНК" строком на три місяці, з 13.05.2015 по 12.08.2015 включно.

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УКРКОМУНБАНК" призначено Матвієнко А.А.

Правлінням НБУ прийнято постанову «Про ліквідацію та відкликання банківської ліцензії ПАТ «УКРКОМУНБАНК», в зв'язку з чим иконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРКОМУНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

За цим рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УКРКОМУНБАНК», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «УКРКОМУНБАНК» Матвієнко А.А. строком на 2 роки: з 14 вересня 2015 року до 13 вересня 2017 року включно.

19.04.2016 року уповноважена особа Фонду Матвієнко А.А. за допомогою групи озброєних осіб захопила орендовану ТОВ «Луганськ-Теплопостач» будівлю разом з майном товариства. Внаслідок цих дій ТОВ «Луганськ -Теплопостач» свою роботу припинило.

Заяви від відповідачів про відмову від виконання договору оренди та його дострокове розірвання до позивача не надходило; пропозицій щодо повернення об'єкту оренди і підписання відповідного акту, обов'язковість якого передбачена ст.795 ЦК України, також не надходило.

Тому дії відповідачів є протиправними.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року провадження по справі закрито з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу на продовження розгляду.

В обґрунтування зазначив, що Фонд гарантування вкладів та його уповноважена особа є особами публічного права відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому позов повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позовні вимоги пов'язані з виконанням цивільно-правового договору, оскільки позивач просив визнати незаконними дії відповідач по захопленню будівлі.

Крім цього, практика Європейського суду вважає порушенням права на доступ до суду закриття провадження по справі без вирішення позову по суті.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається з позову, діями відповідача порушено право позивача як орендаря нерухомого майна користуватися орендованим приміщенням та власним майном (оргтехнікою, документацією, меблями тощо), оскільки за приписами закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду, заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законом порядку розриває їх. Заяви від відповідачів про відмову від виконання договору оренди та його дострокове припинення до позивача не надходило.

Відповідно до постанови Правління НБУ №309/БТ від 12.05.2015 року «Про віднесення ПАТ «Укркомунбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №96 від 12.05.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укркомунбанк», за яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду Матвієнка А.А..

15.09.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делеговано повноваження ліквідатора банку.

На підставі постанови Правління НБУ №604 від 14.09.2015 року «про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №169 від 14.09.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатору банку».

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановленихКонституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон №2343) передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

На підставі ст.1 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон №2121) цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційній і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Відповідно до п.6 ст.2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452) іквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначенийПодатковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Системний аналіз вказаних норм законодавства з урахуванням положень статті 12 ГПК України, свідчить, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Такий правовий висновок викладено в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першоїстатті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження по справі, оскільки на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

До юрисдикції адміністративних судів віднесений розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом першої інстанції практики Європейського суду суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Право на звернення до суду реалізується особою в порядку, встановленому КАС. Цей порядок передбачає дотримання позивачем, насамперед, вимог щодо форми позовної заяви та правил про підсудність.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

У рішенні від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Великої Британії" Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Крім цього, порушення права особи на доступ до суду є в разі незаконного повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження, залишення позовної заяви без розгляду.

В даному випадку суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що цей спір повинен розглядатися в порядку господарського, а не адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись статтями 195, 197, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Теплопостач» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року по адміністративній справі №812/409/16 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року по адміністративній справі №812/409/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді Д.В. Ляшенко

Л.В. Ястребова