Справа № 463/3352/16-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Львів Справа №2-а/463/189/16

Суддя Личаківського районного суду м. Львова - Гирич С. В.

розглянувши в порядку скороченого провадження відповідно до положень ст.183-2 КАС України справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова щодо відмови йому у перерахунку пенсії за вислугою років згідно з довідкою Генеральної прокуратури України від 05.07.2016 року №18-1048зн про заробітну плату відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 року №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 року №2663-ІІІ, що діяла станом на листопад 2010 року). Просить зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова провести перерахунок його пенсії за вислугу років згідно з довідкою Генеральної прокуратури України від 05.07.2016 року №18-1048зн про заробітну плату відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції чинній на час призначення пенсії, з розрахунку 90% від середнього заробітку - 31541,71 грн., із 01.01.2016 року та без обмежень суми пенсійної виплати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що, йому, як працівнику прокуратури з вислугою років 17 років 11 місяців, що отримує з 01.11.2010 року пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», на підставі його звернення від 11.07.2016 року, було незаконно відмовлено у здійсненні перерахунку призначеної пенсії за вислугу років в розмірі 90% від середнього заробітку без застосування обмеження розміру пенсії з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. Вважає, що незаконність такої відмови полягає у тому, що на момент його звільнення діяло положення Закону, відповідно до якого він мав право отримувати пенсію в розмірі 90% середнього заробітку за відповідною посадою. А відтак, з врахуванням ст.22 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року, постанов Верховного Суду України від 10.12.2013 року та від 17.12.2013 року, положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» із змінами внесені Законом №3668-VI не можуть поширюватися на нього, оскільки прийняті після призначення йому пенсії. Крім цього вважає безпідставним обмеження розміру його пенсії максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, оскільки згідно з п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії максимальним розміром, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. А тому просить позов задоволити.

У відповідності до положень ст.183-2 КАС України сторони в судове засідання не викликалися. Відповідач подав до суду заперечення, у яких просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, вважає свою відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивачу законною з підстав того, що з 01.01.2015 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а оскільки на даний час Кабінетом Міністрів України не визначено умов та порядку проведення перерахунку, тому вважає, що відсутні підстави для проведення позивачу перерахунку пенсії. Крім цього, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених в тому числі Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Також вказав, що відповідно положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», з відповідними змінами внесеними у неї Законом від 08.07.2011 року №3668, абзацу 6 ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року із змінами, внесеними згідно Законом від 24.12.2015 року №911-YIII, максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово у період з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн. А тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, вважаю, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Листом від 11.07.2016 року №6157/03-17 (а.с.9), Управлінням Пенсійного Фонду України в Личаківському районі м. Львова повідомлено позивача ОСОБА_1 про відмову у перерахунку його пенсії на підставі заяви від 11.07.2016 року відповідно до поданої довідки прокуратури Львівської області про заробітну плату від 05.07.2016 року №18-1048 з підстав того, що на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, у зв'язку із неприйняттям відповідних спеціальних нормативних актів, з 01.06.2015 року дія норм щодо пенсійного забезпечення врегульованих законом України «Про прокуратуру» було скасовано, а тому підстав для перерахунку розміру пенсій позивачу, як працівнику прокуратури немає.

В своїх письмових запереченнях до адміністративного позову відповідач вказав на відсутність інших підстав у здійсненні перерахунку пенсії, зокрема відсутності з 01.01.2015 року врегульованих Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, а також на законодавче обмеження максимальний розміру пенсії, що не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до вимог ч.3.ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 01.11.2010 року отримує пенсію за вислугою років, як працівник прокуратури, відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». При виході на пенсію його стаж роботи за вислугою років становив 17 років 11 місяців.

Дійсно положеннями ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» регулюються умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів, однак редакція вказаної статті Закону з часу виходу позивача на пенсію неодноразово зазнавала законодавчих змін.

Так, ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, яка діяла на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Судом безспірно встановлено, на час призначення пенсії позивач дійсно мав право на отримання пенсії в розмірі 90% від суми його місячного заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

При цьому, частиною 18 вказаної статті Закону було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

В подальшому, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності 01.10.2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Крім цього, цим же Законом викладено ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка передбачала, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В подальшому п.3 ч.2 Розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (редакція якого діє з 04.07.2014 року) внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та визначено, що пенсія прокурорам та слідчим призначається в розмірі 70% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а п.1 ч.3 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (редакція якого діє з 01.04.2015 року), внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та визначено, що пенсія прокурорам та слідчим призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім цього, п.5 Розділу ІІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, було передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Також, п.3 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» N 76-VIII викладено в новій редакції частину 18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» та визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з наведених правових норм убачається, що усі вони передбачають певне звуження чи обмеження прав, встановлених нормами про пенсійне забезпечення до їх прийняття, і були прийняті законодавчим органом уже після призначення позивачу пенсії.

Разом з тим, положеннями ч.3 ст. 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім цього, підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини 13 та 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. А згідно ч. 18 цієї ж статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Отже, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є ч. 13 та 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які змін у зв'язку з прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» не зазнали.

Аналогічну позицію зайняв Верховний Суд України у постанові від 10 грудня 2013 року переглядаючи судові рішення у адміністративній у справі приводу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначивши, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до положень ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України, прийнятий за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

А тому, оскільки позивачу було призначено пенсію до моменту внесення змін у ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які звужують обсяг його прав на отримання пенсійного забезпечення, і в силу наведених законодавчих положень таке звуження його прав не допускається, суд приходить до висновку про неправомірність відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивачу із наведених підстав, у зв'язку із чим адміністративний позов слід задоволити, визнати таку відмову протиправною, а відповідача зобов'язати здійснити перерахунок пенсії позивачу згідно поданої ним заяви від 11.07.2016 року.

Керуючись ст.ст. 2,9,94,160-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії згідно поданої ним заяви від 11.07.2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно поданої ним заяви від 11.07.2016 року з врахуванням довідки Генеральної прокуратури України від 05.07.2016 року №18-1048зн, виходячи із розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку, починаючи з 01 січня 2016 року без застосування обмежень максимального розміру пенсії в десять прожиткових мінімумів, установленої для осіб, які втратили працездатність.

Стягнути з Державного бюджету України, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова (), на користь позивача ОСОБА_1 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок).

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.08.2016 року.

Суддя: Гирич С. В.