Справа № 802/899/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 серпня 2016 р. Справа № 802/899/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_6

до Державної фінансової інспекції у Вінницькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги в частині,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2015 року Барський гуманітарно-педагогічний коледж імені ОСОБА_6 (далі Коледж) звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (далі ДФІ у Вінницькій області), викладеної у листі-вимозі № 02-03-28-14/1230 від 16.03.2016 року "Щодо усунення порушень законодавства", в частині зобов'язання відшкодувати збитки за надання студентам послуги безкоштовного проживання та часткового звільнення студентів від плати за навчання.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на виконання плану контрольно-ревізійної роботи на ІV квартал 2015 року відповідачем було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Коледжу за період з 01.09.2009 року по 01.12.2015 року, якою встановлено ряд фінансових порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії від 03.03.2016 року № 03-13/4. За результатами ревізії на адресу позивача направлено лист-вимогу № 02-03-28-14/1230 від 16.03.2016 року "Щодо усунення порушень законодавства", яким зобов'язано опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку. Позивач не погоджується із висновками ДФІ у Вінницькій області в частині надання студентам послуги безкоштовного проживання та часткового звільнення студентів від плати за навчання. При цьому зазначає, що надання безкоштовної послуги з проживанню учнів ліцею в гуртожитку відповідає Статутам Коледжу та ліцею, а також рішенню 24-ої сесії Вінницької обласної ради 3-го скликання від 27.03.2001 року і жодним чином не порушує вимог п. 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228. Крім того, часткове звільнення окремих студентів від сплати за навчання за наказами директору Коледжу відповідає рішенню загальних зборів колективу Коледжу, яке оформлене протоколом № 3 від 09.11.2004 року, та Положенню про Барський гуманітарно-педагогічний коледж імені ОСОБА_6 про зменшення плати за навчання від 09.11.2004 року. Також позивач зауважує, що надання пільг з оплати за навчання можливе лише при настанні форс-мажорних обставин у матеріальному становищі студента чи при наявності направлення на навчання від Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, з яким Коледж уклав договори про навчально-наукове та виробниче співробітництво. Однак це ніяк не порушує вимог чинного законодавства.

Під час судового розгляду справи позивач на підставі положень ст.ст. 51, 137 КАС України змінив (уточнив) позовні вимоги та остаточно просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу ДФІ у Вінницькій області № 02-03-28-14/1230 від 16.03.2016 року "Щодо усунення порушень законодавства" в частині питань про надання послуги безкоштовного проживання у гуртожитку та про часткове звільнення студентів від плати за навчання (а.с. 160-163).

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, заяві про зміну позовних вимог та у додаткових письмових поясненнях (а.с. 184-187). Наголошують на тому, що оскаржувана вимога відповідача є неконкретизовано та фактично спрямована не лише на відшкодування збитків, але насамперед на коригування роботи Коледжу. Тому, пред'являючи таку вимогу, контролюючий орган зобов'язує Коледж (в силу обов'язковості вимоги) вчинити дії, спрямовані на усунення порушень закону, які є відмінними від відшкодування збитків. Отже, предмет доказування у справі стосується не тільки невизнання позивачем вимог ДФІ у Вінницькій області щодо оцінки в ході ревізії минулої діяльності Коледжу, але й коригування на майбутнє роботи навчального закладу у двох спірних напрямках (безоплатне проживання ліцеїстів у гуртожитку та знижки на навчання). Відтак представники позивача вважають, що оскаржуваною вимогою порушуються права та інтереси Коледжу, оскільки цим рішенням суб'єкта владних повноважень на нього безпідставно покладено обов'язок вчинити дії, які не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають наявним у позивача документам. Просять суд адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні адміністративний позов заперечили з мотивів, наведених у письмових запереченнях (а.с. 148-152, 192-198). Пояснили суду, що згідно з планом контрольно-ревізійної роботи на ІV квартал 2015 року ДФІ у Вінницькій області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Коледжу за період з 01.09.2009 року по 01.12.2015 року. За результатами ревізії виявлено фінансових порушень на загальну суму 1694,9 тис. грн. Вжитими під час ревізії заходами забезпечено відшкодування виявлених збитків на суму 1132,02 тис. грн. ОСОБА_4 ревізії директором та головним бухгалтером Коледжу підписано без заперечень. В подальшому на адресу позивача було направлено лист-вимогу № 02-03-28-14/1230 від 16.03.2016 року про усунення порушень, яким Коледж зобов'язано опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення в установленому законодавством порядку. Представники відповідача стверджують, що така вимога органу державного фінансового контролю безпосередньо не порушує прав позивача та не спричиняє для нього негативних наслідків. Механізм реалізації цієї вимоги, в разі її невиконання в добровільному порядку, можливий у спосіб звернення органу державного фінансового контролю до суду з позовом про стягнення виявлених збитків. Водночас збитки стягуються в судовому порядку за позовною заявою, поданою органом державного фінансового контролю. Наявність підстав для стягнення збитків, тобто фактично наявність встановлених Держфінінспекцією в ході ревізії порушень вимог законодавства, з якими не погоджується підконтрольна установа, та правомірність обчислення збитків перевірятиме суд, який розглядатиме позов органу державного фінансового контролю у випадку звернення із таким, що свідчить про неможливість задоволення заявлених позовних вимог. По суті виявлених порушень представники відповідача зазначили, що чинними нормативно-правовими актами не передбачено можливості зменшення вартості платних послуг навчального закладу, оскільки така плата встановлюється на підставі економічно обґрунтованих витрат, пов'язаних з наданням конкретної послуги. Крім того, видані директором коледжу накази про зменшення деяким студентам плати за навчання суперечать вимогам бюджетного законодавства України, оскільки не передбачають додаткових джерел покриття витрат, пов'язаних з наданням цих послуг та зменшення їх вартості. Також представники відповідача в цілому не заперечили того, що оскаржувана вимога стосується зокрема і коригування діяльності Коледжу на майбутнє, адже висновки за результатами ревізії та виявлені у ході її проведення порушення повинні враховуватись підконтрольною установою.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши інші докази, які є у справі, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Встановлено, що відповідно до п. 1.2.1.1 плану контрольно-ревізійної роботи на ІV квартал 2015 року ДФІ у Вінницькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_6 за період з 01.09.2009 року по 01.12.2015 року.

За результатами ревізії складено акт № 03-13/04 від 03.03.2016 року, яким зафіксовано ряд фінансових порушень та недоліків у роботі позивача (а.с. 65-132).

16.03.2016 року на адресу Коледжу надіслано лист-вимогу № 02-03-28-14/1230, якою у строк до 15.04.2016 року зобов'язано опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку (а.с. 6-7).

Позивач не погоджується із вимогами ДФІ у Вінницькій області в тій частині, яка стосуються надання послуги безкоштовного проживання у гуртожитку та часткового звільнення студентів від сплати за навчання.

Так, виходячи зі змісту описової частини листа-вимоги № 02-03-28-14/1230 від 16.03.2016 року "Щодо усунення порушень законодавства" проведеною ревізією Коледжу встановлено, зокрема, наступні порушення вимог законодавства:

- ст. 13 Бюджетного кодексу України, примітки до Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, затвердженого постановою КМУ від 20.01.1997 року № 38, п. 1 Переліку платних послуг, які можуть надаватись навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2010 року № 796, та п. 3 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання, затвердженого постановою КМУ від 17.05.2002 року № 659, внаслідок чого 16 студентів контрактної форми навчання частково звільнено від плати за навчання, що призвело до матеріальних збитків на суму 48 700,50 грн. за період з 01.09.2009 року по 01.01.2013 року;

- ст. 13 Бюджетного кодексу України, примітки до Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, затвердженого постановою КМУ від 20.01.1997 року № 38, п. 1 Переліку платних послуг, які можуть надаватись навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2010 року № 796, та п. 3 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання, затвердженого постановою КМУ від 17.05.2002 року № 659, внаслідок чого в Коледжі безкоштовно надавались послуги з проживання ліцеїстів у гуртожитку, що призвело до матеріальних збитків на загальну суму 328 123 грн. за період з 01.09.2009 року по 01.01.2013 року.

Вирішуючи дану адміністративну справу суд зазначає, що правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначаються Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (Закон № 2939-XII).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 цього Закону головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до п. 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 (з наступними змінами і доповненнями), акт ревізії це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Згідно з приписами п. 42 Порядку у разі підписання акта ревізії із запереченнями (зауваженнями) керівник об'єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після повернення контролюючого органу акта ревізії повинен подати йому письмові заперечення (зауваження). Якщо протягом цього строку заперечення (зауваження) щодо акта не надійдуть, то контролюючий орган має право вжити відповідних заходів для реалізації результатів ревізії.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Як вбачається з листа-вимоги № 02-03-28-14/1230 від 16.03.2016 року "Щодо усунення порушень законодавства", відповідач ДФІ у Вінницькій області вимагає, щоб позивач опрацював матеріали ревізії та усунув виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку.

Водночас, на переконання суду, така вимога органу державного фінансового контролю є неконкретизованою, а з її змісту неможливо встановити, яким чином підконтрольній установі слід усунути виявлені в ході ревізії порушення та що саме слід розуміти під усуненням порушення законодавства в установленому законодавством порядку.

Більше того, суд зауважує, що вищевказана вимога не містить однозначного посилання органу державного фінансового контролю на необхідність усунення Коледжем виявлених порушень саме шляхом відшкодування нарахованих за результатами ревізії збитків.

У судовому засіданні представники відповідача зазначили, що направлена на адресу позивача вимога насамперед переслідує мету відшкодування виявлених під час ревізії збитків, але також стосується і коригування роботи Коледжу на майбутнє, оскільки висновки за результатами ревізії мають враховуватись підконтрольною установою.

Аналогічна позиція відповідача щодо фактичного змісту оскаржуваної вимоги прослідковується і з письмових заперечень ДФІ у Вінницькій області на позовну заяву.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що вимога відповідача спрямована як на відшкодування Коледжем заподіяних матеріальних збитків, так і на коригування його діяльності з метою недопущення виявлених у ході ревізії порушень, в тому числі на неможливість в подальшому часткового звільнення студентів від плати за навчання та безкоштовного проживання ліцеїстів у гуртожитку Коледжу. При цьому суд бере до уваги те, що вимога є обов'язковою для виконання позивачем, як підконтрольною установою.

Отже, відповідач встановлює для позивача алгоритм поведінки (обов'язок вчинити дії), з яким останній категорично не згідний, але зобов'язаний виконувати, оскільки цього вимагають приписи Закону № 2939-XII.

Відтак суд не може не врахувати того, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантоване частиною 2 статті 55 Конституції України.

Також згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відмова від права на звернення до суду є недійсною ч. 5 ст. 6 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, зважаючи на те, що оскаржувані вимоги ДФІ у Вінницькій області за своїм змістом фактично спрямовані на коригування роботи Коледжу, а отже порушують, як стверджує позивач, його прав та інтереси, суд вважає необхідним при вирішенні цього публічно-правового спору надати оцінку законності таких вимог відповідача.

Як вбачається зі змісту акту ревізії № 03-13/04 від 03.03.2016 року (а.с. 130), ревізією повноти надходження доходів у вигляді плати за навчання встановлено, що у ревізійному періоді директором коледжу ОСОБА_1 надавались пільги з оплати за навчання 16-ом студентам контрактної форми навчання, а саме 50% економічно обґрунтованої плати за навчання, що призвело до недоотримання Коледжем доходів спеціального фонду на загальну суму 60 625 грн., в тому числі за період з 01.09.2009 року по 01.01.2013 року на суму 48 700,50 грн. та з 01.01.2013 року по 01.12.2015 року на суму 11 924, 50 грн., чим порушено вимоги ст. 13 Бюджетного кодексу України, примітки до Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, затвердженого постановою КМУ від 20.01.1997 року № 38, п. 1 Переліку платних послуг, які можуть надаватись навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2010 року № 796, та п. 3 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання, затвердженого постановою КМУ від 17.05.2002 року № 659.

Відтак, на думку відповідача, враховуючи загальний трирічний строк позовної давності, внаслідок допущеного позивачем порушення бюджету нанесено матеріальної шкоди (збитків) на суму 48 700,50 грн.

Проте зазначені висновки суд вважає безпідставними.

Так, судом встановлено, що 09.11.2004 року на спільному засідання педагогічної ради і загальних зборів колективу Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_6, оформленому протоколом № 3, прийнято рішення про надання директорові Коледжу права при виникненні форс-мажорних обставин у матеріальному становищі студентів-контрактників зменшувати їм плату за навчання не більш як на 50% та права укладати угоду про навчально-наукове та виробниче співробітництво з Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Вінницькій області, у якій передбачити зменшення плати за навчання на 50% не більше як 5-ти особам за направленням цього управлінням (а.с. 18-19).

Аналогічні вимоги щодо зменшення плати за навчання студентам контрактної форми навчання визначені у Положенні про зменшення плати за навчання, яке затверджене директором Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_6 ОСОБА_7 09.11.2004 року (а.с. 170).

30.03.2007 року між позивачем та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Вінницькій області укладено Договір про навчально-наукове та виробниче співробітництво (а.с. 164-166), відповідно до умов якого управління згідно з п. 6 ст. 126 Закону України "Про судоустрій України" бере на себе обов'язок належним чином забезпечити на умовах взаємовигідного співробітництва сторін проходження практики студентами коледжу в загальних місцевих судах Вінницької області та органах державної судової адміністрації, в свою чергу коледж зобов'язаний за направленням управління щорічно приймати на навчання на пільгових умовах на юридичний факультет 5 осіб за направленням управління та навчання їх із знижкою 50% плати (п. 1.1, п. 2.2 Договору).

Договір про навчально-наукове та виробниче співробітництво з такими ж умовами було укладено між позивачем та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Вінницькій області 02.06.2010 року (а.с. 167-169).

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.09.2009 року по 01.12.2015 року позивачем зменшено плату за навчання на 50% 16-ом студентам (а.с. 20), з яких 10-ом студентам контрактної форми навчання у зв'язку з їх направленням на навчання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Вінницькій області та 6-ом студентам у зв'язку з виникненням форс-мажорних обставин, пов'язаних із складним матеріальним становищем студента.

При цьому у кожному випадку зменшення плати за навчання студентам контрактної форми навчання у зв'язку з їх направленням на навчання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Вінницькій області позивачем надано суду відповідне направлення управління, заяву студента та наказ директора Коледжу про зменшення плати за навчання (а.с. 21-44).

Крім того, у кожному випадку зменшення плати за навчання студентам у зв'язку з важким матеріальним становищем позивачем надано суду документи, які підтверджують факт виникнення таких форс-мажорних обставин (смерть чи настання інвалідності одного з батьків, погіршення матеріального забезпечення родини тощо), заяви студентів та накази директора Коледжу про зменшення плати за навчання (а.с. 45-64).

Відтак суд доходить висновку, що рішення директора Коледжу про зменшення плати за навчання у вищевказаних випадках були прийняті у відповідності до Статуту навчального закладу та внутрішніх рішень Коледжу, є обґрунтованими та правомірними.

Водночас системний аналіз нормативно-правових актів, на порушення вимог яких посилається відповідач, свідчить про відсутність прямих заборон чи обмежень для навчального закладу на зменшення розміру плати за навчання, тим паче контрактної форми.

Також суд вважає переконливими доводи позивача про те, що співробітництво Коледжу з Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Вінницькій області є економічно вигідним для Коледжу, який не здійснює оплати послуг за направлення значної кількості студентів на виробничу практику у суди. Крім того, у випадку відрахування студента, який у зв'язку з важким матеріальним становищем не може сплатити усієї суми платні за навчання, Коледж взагалі не отримає коштів за навчання, що було б для нього більш фінансово невигідно, аніж надання знижки такому студенту.

З огляду на викладене суд не може погодитись із висновками акту ДФІ у Вінницькій області № 03-13/04 від 03.03.2016 року в частині неправомірності зменшення позивачем плати за навчання 16-ом студентам контрактної форми навчання та з вимогами відповідача про необхідність усунення Коледжем такого порушення в подальшому.

Крім того, як вбачається зі змісту акту ревізії № 03-13/04 від 03.03.2016 року (а.с. 131), в ревізійний період у Коледжі безкоштовно надавались послуги з проживання учнів Ліцею в гуртожитку Коледжу, чим порушено вимоги ст. 13 Бюджетного кодексу України, примітки до Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, затвердженого постановою КМУ від 20.01.1997 року № 38, п. 1 Переліку платних послуг, які можуть надаватись навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2010 року № 796, та п. 3 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання, затвердженого постановою КМУ від 17.05.2002 року № 659, що призвело до недоотримання Коледжем доходів спеціального фонду на загальну суму 526 276 грн., в тому числі за період з 01.09.2009 року по 01.01.2013 року на суму 328 123 грн. та з 01.01.2013 року по 01.12.2015 року на суму 198 153 грн.

Таким чином, на думку відповідача, враховуючи загальний трирічний строк позовної давності, внаслідок допущеного позивачем порушення бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 328 123 грн.

Перевіряючи законність вищевказаних висновків відповідача судом встановлено, що розпорядженням голови Вінницької обласної ради № 144 від 25.10.2001 року було створено гуманітарний ліцей Барського педагогічного училища як структурний підрозділ Барського педагогічного училища та доручено при формуванні обласного бюджету на наступний рік передбачати бюджетні призначення на утримання такого ліцею (а.с. 13).

Відповідно до п. 1.1 Статуту Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_6, заснованого на комунальній власності і підпорядкованого Вінницькій обласній раді, затвердженого рішенням 27-ої сесії Вінницької обласної ради 5-го скликання 10.12.2009 року № 915, рішенням 8-ої сесії обласної ради 4-го скликання від 25.07.2003 року № 378 "Про перейменування Барського педагогічного училища ім. М.Грушевського" училище перейменоване у Барський гуманітарно-педагогічний коледж імені ОСОБА_6.

Згідно з пп. "в" п. 1.8 Статуту Коледжу структурним підрозділу коледжу є обласний гуманітарний ліцей для обдарованих дітей із сільської місцевості.

Як передбачено пунктом 1 Статуту гуманітарного ліцею Барського педагогічного училища, затвердженого розпорядженням голови обласної ради № 144 від 25.10.2001 року (а.с. 8-12), гуманітарний ліцей Барського педагогічного училища є навчальним закладом, який дає можливість реалізувати творчі здібності обдарованій молоді із сільської місцевості.

Ліцей є структурним підрозділом Барського педагогічного училища. Педучилище надає йому аудиторії, навчально-лабораторне обладнання та місця для проживання в гуртожитку. Фінансування ліцею здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету (пункти 2 та 6 Статуту ліцею).

Відповідно до п. 21 Статуту ліцею усі учні ліцею утримуються за рахунок обласного бюджету, проживають у гуртожитку, забезпечуються харчуванням за нормами, передбаченими для шкіл-інтернатів.

З урахуванням наведеного кошторисами Коледжу, затвердженими у встановленому порядку управлінням (департаментом) освіти і науки Вінницької обласної державної адміністрації), на відповідні роки передбачались витрати Коледжу на проживання учнів ліцею у гуртожитку за рахунок обласного бюджету.

Водночас в силу положень ч. 1 ст. 29 Закону України "Про вищу освіту" № 2984-ІІІ від 17.01.2002 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) одним із принципів управління вищим навчальним закладом є принцип розмежування прав, повноважень та відповідальності власника (власників), органів управління вищою освітою, керівництва вищого навчального закладу та його структурних підрозділів.

Отже, відповідачем не враховано, що питання фінансування ліцею, в тому числі фінансування витрат на проживання учнів ліцею у гуртожитку, не належить до відання Коледжу, а є виключною компетенцією власника Вінницької обласної ради.

При цьому суд вважає помилковими твердження відповідача щодо необхідності запровадження плати за проживання ліцеїстів у гуртожитку коледжу на підставі нормативно-правових актів, що встановлюють перелік платних послуг, які можуть надаватись навчальними закладами комунальної форми власності, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 65 Закону України "Про вищу освіту" № 2984-ІІІ від 17.01.2002 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) вищий навчальний заклад не може надавати платні послуги у галузі вищої освіти та пов'язаних з нею інших галузях діяльності на заміну або в рамках освітньої діяльності, що фінансується за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Таким чином, беручи до уваги те, що витрати на проживання у гуртожитку коледжу ліцеїстів повністю фінансуються за рахунок коштів обласного бюджету, суд погоджується з доводами позивача про відсутність підстав для справляння плати за такі витрати.

З огляду на викладене суд не погоджується із висновком ДФІ у Вінницькій області про неправомірність безкоштовного проживання ліцеїстів у гуртожитку коледжу та необхідність встановлення у майбутній діяльності позивача такої платної послуги.

Разом із тим, адміністративний позов Коледжу не може бути задоволений, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору суд повинен врахувати усталену практику Верховного Суду України (постанови від 28.10.2014 року у справі № 21-462а14, від 20.05.2014 року у справі № 21-93а14, від 13.05.2014 року у справі № 21-89а14, від 15.04.2014 року у справах №№ 21-40а14 та 21-63а14), відповідно до якої вимога органу державного фінансового контролю про усунення порушень, виявлених в ході перевірки підконтрольних установ, є обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства. Виявлені під час ревізії збитки, завдані державі чи об'єкту контролю, відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, невиконання позивачем вимоги № 02-03-28-14/1230 від 16.03.2016 року може бути підставою для звернення ДФІ у Вінницькій області до суду з позовом про стягнення заподіяних матеріальних збитків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачам не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович