Справа № 760/7855/16-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/7855/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Оксюта Т.Г. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А
08 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу, -
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (зі змінами) та статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
- Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі інвалідності відповідно статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 698700 грн.
- Зобов`язати Міністерство оборони України провести нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, встановленої ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на день встановлення інвалідності.
- Провести судовий розгляд справи у порядку скороченого провадження.
- Допустити постанову до негайного виконання
- Провести судовий розгляд справи у порядку скороченого провадження.
- Допустити постанову до негайного виконання.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року, прийнятою у порядку скороченого провадження, адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо неправомірності відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності.
Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження, то колегія суддів приходить до висновку про розгляд справу у порядку письмово провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов частково, виходив з того, що до факту встановлення Позивачеві інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на 22.03.2013 року день встановлення Позивачу інвалідності ІІ групи.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Міністра оборони України від 02 березня 2001 року №82 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом 65, підпунктом «в» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу.
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №570 від 13.03.2013 року - захворювання полковника у запасі ОСОБА_1 , 1953 року народження, за якими він відповідно до довідки ВЖ в/ч НОМЕР_1 від 26.12.2000 року № 1689 по ст. 40-в, 71-в, 41-в, 60-в графи III Наказу МОУ № 2 від 1994 року. був визнаний обмежено придатним до військової служби, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби під час участі у бойових діях у складі миротворчих сил ООН.
22.03.2013 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою та захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 22.03.2013 року серії 10ААА №807229 (а.с.18).
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_2 , виданого Головним управлінням кадрів МО України 13.10.1998 року (а.с.17).
Позивач не отримував будь-яких страхових сум від Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА», що підтверджується довідкою від 29.02.2016 року №152 (а.с.24).
Позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою для призначення одноразової грошової допомоги на підставі положень ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499.
Однак, Міністерство оборони України 15.09.2016 року відмовило ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, зазначивши, що дія Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 та нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ на нього не поширюється.
Встановивши обставини справи, колегія суддів переходить до визначення правового регулювання спірних відносин та оцінки наявних доказів..
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (редакція Закону на час виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
28 травня 2008 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 499, якою затверджено «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби» (далі Постанова №499).
Пунктом 2 Порядку, затвердженого Постановою №499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Так, згідно п. 3 Порядку, затвердженого Постановою №499 передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва);
копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності;
копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач до своєї заяви долучив усі належні документи, що передбачені пунктом 3 зазначеного Порядку. Дана обставина не заперечується відповідачем, та до даних документів у відповідача зауважень не було.
Слід відзначити, що отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби, а тому доводи відповідача в письмових запереченнях на позов про те, що позивач не був військовослужбовцем збройних сил України - є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99 (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.
Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на 22.03.2013 року - день встановлення позивачу інвалідності ІІ групи.
Аналогічний висновок викладений Верховним судом України у постановах від 18.11.2014 року (справа № 21-446а14) та від 21.04.2015 року (справа № 21-183а13).
Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
З огляду на правову позицію Верховного Суду України, який пов`язує право отримання одноразової допомоги відповідно до норм Закону чинного на момент встановлення інвалідності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинен був керуватися Постановою №499, чинною на час встановлення ІІІ групи інвалідності.
Також, колегія суддів зазначає, що однією з вимог апеляційної скарги Міністерства оборони України було відстрочення сплати судового збору до винесення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час звернення позивача до суду) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Положеннями частини першої зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Колегія суддів водночас зазначає, що погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення недоплаченої частини одноразової грошової допомоги, оскільки на Міністерство оборони України може бути покладений обов`язок саме нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду війни згідно ч.2 статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі, встановленому Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року.
Також, відповідо до абз. 2 ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 1 січня 2016 року мінімальний розмір заробітної плати встановлено в розмірі 1378,00 грн.
Отже, ставка судового збору за подання позову у цій справі становить 1653,6 грн. (1378 грн.*0,4=551, 2 грн. *3 (вимоги)).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
З огляду на викладене, розмір судового збору, що підлягає стягненню з апелянта до спеціального фонду Державного бюджету України за подання скарги на рішення суду першої інстанції складає 1818,96 грн. (1653,6 * 110%)
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.10 ч.5 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 160, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.