Справа № 2а/2470/1984/11
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 р. м. Чернівці Справа № 2а/2470/1984/11

12:27 год.

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Левчука Д.С,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - ОСОБА_2;

третіх осіб - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Першотравневого відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про зняття арешту з майна та виключення з акту опису та арешту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Першотравневого відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (далі - відповідач), в якому просить звільнити з-під арешту та виключити з акту опису належне йому на праві власності наступне майно: комплекс по виготовленню чіпсів з сухого картопляного пюре типу Ш12-КФЧ, а саме: змішувач Ш12-КФЧ/6.01.00, живлювач Ш12-КФЧ/6.02.000, формувач Ш12-КФЧ/00.000, піч Ш12-КФЧ/2.00.000, шафа електрична Ш12-КФЧ/3.00.000, подрібнювач Ш12-КФЧ/5.00.000, виробник ВАТ «Машпищепроб», Білорусія та упаковочний автомат УЛА-3, в кількості одного комплекту для упакування картопляних чіпсів у фольгу, виробник ВАТ «Машпищепроб», Білорусія.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що описане та арештоване майно, зокрема обладнання, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Винниченка, 9 належить йому на праві власності, а тому вважає, що накладення арешту та заборона здійснювати відчуження майна порушують його право власності на майно та позбавляє права вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним майном.

В судовому засіданні представник позивача підтримував позовні вимоги повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити за безпідставністю. Стверджував, що державним виконавцем при вчиненні виконавчих дій щодо примусового виконання ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.05.2011 р. в справі № 2-792 правомірно арештовано та заборонено відчужувати майно, що належить ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 26.08.2011 р. залучено до справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 та ТОВ «Екотрейд-2010». В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 та як представник ТОВ «Екотрейд-2010» позов підтримав повністю.

ОСОБА_5, який залучений до справи ухвалою суду від 26.08.2011 р. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не зявився, пояснень або заперечень до суду не надав.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 30.08.2011 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на строк не більше ніж на пять днів, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини. Оскільки закінчення строку виготовлення та підписання повного тексту постанови припало на вихідний день, повний текст постанови виготовлено та підписано судом 05.09.11 р., тобто в перший робочий день після нього.

Вислухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

02.03.2009 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу харчового обладнання № 20309/1, на умовах якого позивач прийняв у власність обладнання по виробництву харчування, а саме комплекс по виготовленню чіпсів з сухого картопляного пюре типу Ш12-КФЧ, який складається із змішувача Ш12-КФЧ/6.01.00, підживлювача Ш12-КФЧ/6.02.000, формувача Ш12-КФЧ/00.000, печі Ш12-КФЧ/2.00.000, шафи електричної Ш12-КФЧ/3.00.000, подрібнювача Ш12-КФЧ/5.00.000, виробництва ВАТ «Машпищепроб», Білорусія та пакувального автомату УЛА-3, в кількості одного комплекту для пакування картопляних чіпсів у фольгу, виробництва ВАТ «Машпищепроб», Білорусія, яке передане позивачу за актом прийому передачі харчового обладнання від 10.09.2009 р. (а.с. 11, 12 ).

03.02.2011 р. між ОСОБА_4 та ТОВ «Екотрейд-2010» укладено договір відповідального зберігання № 030211/1, на умовах якого позивач передав харчове обладнання в безоплатне відповідальне зберігання ТОВ «Екотрейд-2010» терміном до 31.12.2011 р. (а.с.13, 14).

Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечувалось сторонами і третіми особами, передане на зберігання харчове обладнання зберігалося на ТОВ «Екотрейд-2010» за адресою: м. Чернівці, вул. Винниченка, 9.

Також судовим розглядом встановлено, що рішенням Першотравневим районним судом в м.Чернівці від 18.05.2011 р. в справі № 2-792 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27.07.2011 р., позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу задоволено. Стягнуто заборгованість за договором купівлі продажу обладнання № 050508 від 08.05.2008 р. в сумі 1008877,09 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору купілі-продажу недійсним відмовлено (а.с. 40-41, 42-43).

Ухвалою про забезпечення позову Першотравневим районним судом в м.Чернівці від 18.05.2011 р. в справі № 2-792 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним накладено арешт на обладнання по виробництву харчування, а саме комплекс по виготовленню чіпсів з сухого картопляного пюре типу Ш12-КФЧ, який складається із змішувача Ш12-КФЧ/6.01.00, підживлювача Ш12-КФЧ/6.02.000, формувача Ш12-КФЧ/00.000, печі Ш12-КФЧ/2.00.000, шафи електричної Ш12-КФЧ/3.00.000, подрібнювача Ш12-КФЧ/5.00.000, виробництва ВАТ «Машпищепроб», Білорусія та пакувального автомату УЛА-3, в кількості одного комплекту для пакування картопляних чіпсів у фольгу, виробництва ВАТ «Машпищепроб», Білорусія, яке знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Винниченка, 9. Копію ухвали про забезпечення позову від 18.05.2011 р. для примусового виконання направлено до Першотравневого відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (а.с.30, 38).

Постановою від 31.05.2011 р. Першотравневого відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 26804692 з примусового виконання ухвали Першотравневого районного суду в м.Чернівці від 18.05.2011 р про забезпечення позову в справі № 2-792, яку надіслано ОСОБА_3 (а.с.33, 37).

31.05.2011 р. відповідачем під час примусового виконання рішення суду винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на обладнання по виробництву харчування, а саме комплекс по виготовленню чіпсів з сухого картопляного пюре типу Ш12-КФЧ, який складається із змішувача Ш12-КФЧ/6.01.00, підживлювача Ш12-КФЧ/6.02.000, формувача Ш12-КФЧ/00.000, печі Ш12-КФЧ/2.00.000, шафи електричної Ш12-КФЧ/3.00.000, подрібнювача Ш12-КФЧ/5.00.000, виробництва ВАТ «Машпищепроб», Білорусія та пакувального автомату УЛА-3, в кількості одного комплекту для пакування картопляних чіпсів у фольгу, виробництва ВАТ «Машпищепроб», Білорусія, яке знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул. Винниченка, 9 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна (а.с.34).

Копію вказаної постанови відповідачем направлено на адресу ОСОБА_3, що підтверджується листом від 31.05.2011р. № 4336 /05-26/7 (а.с. 36).

01.06.2011 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення ухвали Першотравневого районного суду в м.Чернівці від 18.05.2011 р. про забезпечення позову в справі № 2-792, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 35, 39).

Як встановлено судовим розглядом та не заперечувалось сторонами, про накладення арешту та заборону відчужувати харчове обладнання, ОСОБА_3 повідомив 10.08.2011 р. позивача, після отримання відповідної постанови державного виконавця.

Вважаючи, що накладення арешту та заборона відчужувати харчове обладнання, порушує його право власності на майно та позбавляє права вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним майном, позивач 18.08.2011 р. звернувся до суду із згаданим позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 04.11.2010 р. № 2677-VI (далі - Закон № 606-XIV).

Згідно ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу»

Частинами 1 та 2 ст. 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, передбачених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом

Відповідно до ст.17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: а саме ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Статтею 52 Закону № 606-XIV встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

В даному випадку суд вважає, що при примусовому виконанні рішення суду, відповідач у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» правомірно наклав арешт на майно, яке належало боржнику ОСОБА_3, за адресою: м. Чернівці, Винниченка, 9 та заборонив його відчужувати.

Як видно із матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що накладений арешт на обладнання по виробництву харчування та заборона щодо його відчудження, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Винниченка, 9 належить йому на праві власності, а тому вважає, що є всі підстави для звільнення вказаного обладнання з під арешту та виключення з акту опису.

Згідно із ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ст. 391 та 392 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном; власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 р. «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» визначено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян та організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Таким чином, суд доходить висновку, що діючим законодавством передбачена певна процедура зняття арешту з майна, на яке накладено арешт, а саме звернення особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові до суду з позовом про визнання права власності на майно або усунення перешкод у здійсненні права користування, набуття судовим рішенням законної сили, звернення до адміністративного суду із позовом про зняття арешту з майна, виконання судового рішення державним виконавцем.

Судовим розглядом встановлено, що наведені позивачем обставини щодо зняття арешту з майна (обладнання по виробництву харчування) є необґрунтованими, оскільки позивач не звертався до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами щодо визнання права власності на спірне майно (обладнання по виробництву харчування) або усунення перешкод у здійсненні права користування, рішення з цього приводу не існує, відтак приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено фактів порушення відповідачем зазначених критеріїв, а тому суд вважає, що відповідач, при примусовому виконанні судового рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно та своєчасно.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Під час судового розгляду справи відповідач, як субєкт владних повноважень довів правомірність накладення арешту на майно та заборону його відчужувати. В той же час позивач не довів обставини в обґрунтування своїх вимог, в звязку з чим суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст. 94 КАС України, стягненню з позивача не підлягають.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19 та 129 Конституції України, ст. ст. 69, 71, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано судом 05.09.2011 р.

Суддя В.К. Левицький