Справа № 826/24447/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2016 року № 826/24447/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.02.2015 №6651/17-01, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 22 752, 57 грн., штрафні санкції 5 858, 14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача щодо порушень позивачем вимог податкового законодавства, які викладені в акті перевірки, не є такими, що ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки інвестиційний прибуток, отриманий позивачем від продажу цінних паперів, а саме сума прибутку склала всього 6 658, 86 грн. на підставі договору №280/7 від 16.07.2013 викупу цінних паперів, оскільки загальна річна сума таких оподаткованих доходів не перевищує сто двадцять розмірів мінімальної заробітної плати в розумінні Податкового кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позову, у яких зазначено, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах наданих повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України у судовому засіданні 30.03.2016 ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі п.п.78.1.2 п. 78.1 ст. 78, п.п.79.1 ст. 79 Податкового Кодексу України ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів отриманих у вигляді інвестиційного прибутку ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013).

Повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 05.02.2015 № 11159/1/17-01 та копію наказу від 05.02.2015 № 212 направлено листом позивачу засобами поштового зв'язку 05.02.2015.

За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача складено акт №215/17-01/НОМЕР_1 від 12.02.2015, в якому зафіксовано встановлені порушення ст. 36, п.п. 164.2.9, п. 164.2, ст. 164, п. 167.1, ст. 167, п.п. 163.1.1, п. 163.1, ст. 163, п.п. 170.2.6, ст. 170, ст. 176, ст. 179 Податкового кодексу України.

На підставі вказаних висновків, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 6651/17-01 від 24.02.2015, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 22 752, 57 грн. та штрафними санкціями - 5 858, 14 грн.

Позивачем оскаржено вказане податкове повідомлення-рішення № 6651/17-01 від 24.02.2015 в порядку адміністративного оскарження.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві №1323/І/26-15-10-08-16 від 06.05.2015 та рішенням Державної фіскальної служби України №4927/І/99-99-10-01-03-14 від 27.05.2015, податкове повідомлення-рішення № 6651/17-01 від 24.02.2015 залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення та висновки акту перевірки такими, що суперечать нормам чинного законодавства, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «КУА «Райффайзен Аваль» (надалі - Компанія) укладено договір розміщення цінних паперів №220-9 від 06.03.2013, згідно якого Компанія зобов'язувалася передати, а ОСОБА_1 зобов'язувався прийняти та оплатити інвестиційні папери у кількості 78 штук, вартістю 1 647, 81 грн.

Згідно умов вищезазначеного договору позивачем сплачено суму 128 529, 18 грн., на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи меморіального ордеру №1 від 06.03.2013 та квитанції від 06.03.2013.

В подальшому згідно договору викупу цінних паперів №280/7 від 16.07.2013 позивач отримав 135 188,04 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 7056 від 18.07.2013.

Також варто зазначити, що перед укладанням договору про розміщення цінних паперів позивачем відкрито картковий рахунок у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_2.

Відповідно до копії виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 перерахував 06.03.2013 кошти ТОВ «КУА «Райффайзен Аваль» у сумі 128 529,18 грн., тобто оплата була здійснена у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначено в пункті 170.2 ст.170 ПК України.

Відповідно до пп.170.2.1 п.170.2 ст.170 ПК України, облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами) (п. 170.2.2 п.170.2 ст.170 ПК України).

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з:

обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив;

зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку;

повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Відповідно до пп.170.2.3 п.170.2 ст.170 ПК України, якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

Відповідно до п.п. 170.2.5 п.170.2 ст.170 ПК України, якщо платник податку продає пакет цінних паперів (корпоративні права) чи деривативів пов'язаним з ним особам, інвестиційний збиток, що виникає внаслідок такого продажу, не враховується під час визначення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами.

Підпункт 170.2.6 п.170.2 ст.170 ПК України визначає, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року. Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

В той же час, згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Аналіз зазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що об'єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, доходи від продажу об'єктів корпоративних прав, доходи у вигляді інвестиційного прибутку від здійснення платником податку операцій з корпоративними правами, а не витрати на придбання таких корпоративних прав.

В письмових запереченнях податковий орган ставить під сумнів копію меморіального ордеру №1 від 06.03.2013 який підтверджує, що перераховувалися грошові кошти позивачем в сумі 128 529, 18 грн. на рахунок ТОВ «КУА «Райффайзен Аваль» оскільки код ОСОБА_1 різниться, що в свою чергу не підтверджує що позивач перераховував грошові кошти на рахунок ТОВ «КУА «Райффайзен Аваль» згідно договору №220-9 від 06.03.2013.

Суд не погоджується з таким твердженням податкового органу, оскільки в матеріалах міститься довідка ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № Р1-В49/1101 від 15.05.2015, яка свідчить, що ОСОБА_1, паспорт серія СН №511482, виданий Старокиївським РУ ГУ МВС України в м. Києві, 04.09.1997 облікова картка платника податків НОМЕР_3, що 05.03.2013 відкрито картковий рахунок фізичної особи НОМЕР_2.

Також суд звертає увагу, що податковим органом неправомірно до позивача застосовано норми ст. 176 Податкового Кодексу України. Так згідно п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України визначено, що платники ПДФО зобов'язані подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи, якщо протягом податкового (звітного) року оподатковувані доходи нараховувалися (виплачувалися, надавалися) у формі заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат або інших виплат і винагород платнику податку у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами двома або більше податковими агентами, і при цьому загальна річна сума таких оподатковуваних доходів перевищує 120 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

При цьому суд вважає безпідставними посилання податкового органу у Акті перевірки про порушення позивачем п.176.1 ст.176 ПК України (щодо документального не підтвердження суми отриманого доходу), оскільки з останнього не вбачається, а відповідачем не доведено того, що до перевірки чи в ході її проведення у позивача витребовувались відповідні документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу, однак позивач відмовився їх надати. Також ДПІ не доведено обґрунтованості зазначення у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні про порушення позивачем п.170.2 ст.170 ПК України, оскільки дана норма регулює оподаткування інвестиційного прибутку, тобто не стосується спірних відносин.

За таких обставин, отриманий позивачем та не задекларований ним дохід від продажу у 2013 році цінних паперів в силу положень п.172.1 ст.172 ПК України звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а відтак, враховуючи, що зворотного відповідачем не доведено, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для нарахування позивачу податку на такий дохід, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Більш того, згідно Внесеними змінами до п. 179.2 ст. 179 Податкового кодексу передбачено, що обов'язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і зазначена декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема:

Від податкових агентів, які згідно з розділом ІV Податкового кодексу не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу;

виключно від одного податкового агента незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених зазначеним розділом Кодексу.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що висновки акту перевірки є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № 6651/17-01 від 24.02.2015, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 22 752, 57 грн., штрафні санкції 5 858, 14 грн підлягає скасуванню як протиправне.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та вчинення дії при проведенні перевірки.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 6651/17-01 від 24.02.2015р.

Присудити на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко