Справа № 805/1421/16-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 р. Справа № 805/1421/16-а

Час прийняття постанови: 14 год. 15 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Бабаш Г.П.,

суддів - Куденкова К.О., Аляб'єва І.Г.,

при секретарі - Кочетові В.К.,

за участю

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідачів 1, 2 - Романенка Ю.В. (за довіреністю),

представника 3 - Токарева Д.Ю. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з питань праці, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, за участю третьої особи - Головного управління Держпраці у Донецькій області визнання протиправними та скасування наказів від 11.05.2016 року №3 та від 16.05.2016 року №8-к, поновлення на посаді начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.05.2016 року, стягнення заборгованості по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року в сумі 14199,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Держгірпромнагляду України №257-к від 09.07.2012 року його призначено на посаду начальника територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області та присвоєно 8 ранг державного службовця 4 категорії посад. Проте, наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України за №3-к від 11.05.2016 року та наказом територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області за №8-к від 16.05.2016 року позивача звільнено з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з підстав скорочення штату працівників. Позивач вважає спірні накази незаконними та протиправними з огляду на те, що відповідачі не врахували його переважне право залишення на даній посаді відповідно до ст. 42 КЗпП України, оскільки, як вказує позивач, він відповідає кваліфікаційним вимогам, має відповідну освіту, має науковий ступінь кандидата технічних наук із спеціальності геотехніка і гірнича механіка, має відповідний стаж роботи на цій посаді 4 роки, є інвалідом третьої групи інвалідності з трудового каліцтва із 50% ступенем втрати працездатності безстроково. Також, позивач зазначає, що оскільки він не погодився з пропозицією Голови державної служби України з питань праці щодо зайняття посади головного державного інспектора відділу гірничотехнічного нагляду у Красноармійському регіоні управління гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Донецькій області від 13.10.2015 року, ним було зроблено запис на відповідному листі-пропозиції стосовно його згоди на пропозицію першого керівника управління Держпраці у Донецькій області. 24.12.2015 року позивач звернувся до Голови Держслужби з питань праці з метою розгляду його заяви про призначення за переводом на посаду начальника Головного управління Держпраці в Донецькій області, як такого, що має переважне право на дану посаду, втім відповіді за результатами розгляду вказаної заяви позивачем не отримано. Також, зауважує, що при звільненні йому не було виплачено заробітну плату за період січень - квітень 2015 року у сумі 14199,01 грн. Таким чином, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав, в матеріалах справи наявні заперечення відповідача, в яких останній вказує на те, що 13.10.2015 року позивача було попереджено про наступне звільнення у зв'язку з реорганізацією та запропоновано посаду головного державного інспектора відділу гірничотехнічного нагляду у Красноармійському регіоні управління гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Донецькій області. Донецька обласна державна адміністрація листом від 26.11.2015 року №вх0-09356-19/01, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України листом від 27.10.2015 року №01/16-2894 погодили звільнення позивача з займаної посади. Відповідач зазначає, що після отримання відповідних погоджень він при винесенні спірного наказу додержався вимог діючого законодавства. Щодо тверджень позивача про необхідність погодження його звільнення з профспілковим комітетом відповідач зазначив, що відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору допускається без згоди органу первинної профспілкової організації у випадках ліквідації підприємства, установи, організації. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачем також надано до суду додаткові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначено, що посада керівника Головного управління у Головному управлінні Держпраці у Донецькій області скорочена. Також, вказує на те, що Голова Держпраці призначає на посаду за погодженням з Міністром соціальної політики та головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє керівників територіальних органів Держпраці, у зв'язку з чим конкурс на заміщення вакантних посад начальника та заступника начальника Управління не оголошувався. Наказом Держпраці від 29.04.2016 року №29-кт на посаду начальника Управління за погодженням з Міністром соціальної політики України та голови Донецької обласної державної адміністрації призначено ОСОБА_5 Тобто вважає, що призначення ОСОБА_5 на посаду відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, зазначає, що позивач жодного дня не працював у Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та відмовився від посади головного державного інспектора відділу гірничотехнічного нагляду у Красноармійському регіоні управління гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Донецькій області та не може бути призначений на посаду начальника Головного управління. Також, вказує на те, що листок непрацездатності серії АГУ №824367 від 10.05.2016 року позивачем не пред'являвся, про його існування стало відомо у судовому засіданні. Крім того, вказаний листок непрацездатності оформлений з порушеннями вимог законодавства.

Відповідачем 3 також надано заперечення проти позову, аналогічні запереченням відповідача 1. Крім того, відповідач 2 зазначає, що обов'язки Держпраці набагато ширші за обов'язки Держгірпромнагляду, у зв'язку з чим позивач не може претендувати на посаду начальника Головного управління. Також, звернув увагу на той факт, що позивач є інвалідом третьої групи, внаслідок чого не може повноцінно виконувати свої обов'язки як начальника територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області. Враховуючи зазначене, вважає, що процедура звільнення позивача була дотримана. Просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному у позові, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у запереченнях, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10.07.2012 року перебував на посаді начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області. Зазначені обставини не є спірними між сторонами.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК №419941 ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи безстроково з приводу трудового каліцтва.

На виконання приписів ст. 49-2 КЗпП України у зав'язку з утворенням Державної служби з питань праці України шляхом злиття Державної інспекції з питань праці та Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 Головою Державної служби України з питань праці ОСОБА_1 листом-пропозицією від 13.10.2015 року запропоновано посаду Головного державного інспектора відділу гірничотехнічного нагляду у Красноармійському регіоні управління гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Донецькій області.

27.10.2015 року листом №01/16-2894 Міністерство енергетики та вугільної промисловості погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області за умови дотримання вимог чинного законодавства.

26.11.2015 року Донецькою обласною військово-цивільною адміністрацією листом №вх. 01-09356-19/01 погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області.

24.12.2015 року позивачем на адресу Голови Державної служби України з питань праці спрямовано нотаріально засвідчену заяву щодо його призначення за переводом на посаду начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області як такого, що має першочергове право на призначення відповідно до чинного законодавства.

Листом Державної служби України з питань праці від 15.01.2016 року №182/1/11-ДП-16 для з'ясування обставин щодо поданої заяви від 24.12.2015 року ОСОБА_1 запропоновано прибути до Державної служби України з питань праці 20.01.2016 року.

20.03.2016 року позивача під підпис попереджено про наступне звільнення у зв'язку з реорганізацією.

Відповідно до наказу Державної служби України з питань праці від 29.04.2016 року №29-кт ОСОБА_5 призначено на посаду начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з 29.04.2016 року.

Наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 11 травня 2016 року за №3-к відповідно до Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області 11 травня 2016 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Вказаний наказ реалізовано наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області від 16 травня 2016 року за 8-к.

Листом Ліквідаційної комісії з припинення діяльності Первинної організації профспілки територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Донецькій області від 16.05.2016 року №4-2 повідомлено, що за час роботи з 25.03.2015 року по 12.01.2016 року питання щодо звільнення з членів профспілки ОСОБА_1 згідно поданої заяви або порушення Статуту профспілки на засіданнях не розглядалось і будь-яких рішень про звільнення з членів профспілки ОСОБА_1 не виносилось.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII; чинним на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ; чинним на момент звільнення позивача), Кодексом законів про працю України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VІІІ державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 цього Закону підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що .процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

У відповідності до приписів ч. 4 даної статті у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 вказаного кодексу передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання чи мала місце реорганізація відповідача, скорочення чисельності або штату працівників, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року утворено, зокрема, Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з питань праці та Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки і поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері охорони надр), а також функції з реалізації державної політики у сфері гігієни праці та функції із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року №1050-р утворено комісію з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки та затверджено головою комісії першого заступника Голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки ОСОБА_7.

16 травня 2016 року Головою Державної служби України з питань праці затверджено штатний розпис Головного управління Держпраці у Донецькій області станом на 01.05.2016 року.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про доведеність відповідачами запровадження процедури реорганізації органів Держгірпромнагляду шляхом їх злиття з органами Держпраці.

При вирішенні питання - чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення працівників у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

При вирішенні питання щодо наявності чи відсутності у позивача переважного права на залишення на роботі суд керується приписами ст. 42 КЗпП України, відповідно до якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача вбачається, що він з 26.03.2002 року по день звільнення обіймав посади у Територіальному управлінні Держнаглядохоронпраці по Донецькій області (з урахуванням проведення процедур реорганізації даної юридичної особи у Територіальне управління Держгірпромнагляду у Донецькій області), тобто ОСОБА_1 має безперервний стаж роботи в даній установі більш, ніж 10 років.

Також, матеріалами справи підтверджена наявність у позивача вищої освіти та диплому кандидата технічних наук зі спеціальності геотехніка і гірнича механіка.

Крім того, як вже зазначалось судом позивачу встановлено третю групу інвалідності з приводу трудового каліцтва, отриманого під час виконання трудових обов'язків в даній установі, що не заперечувалось відповідачами під час розгляду справи.

Таким чином, позивач відноситься до категорії осіб, які мають переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності штату працівників внаслідок проведення реорганізації установи - Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області.

Також, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; згідно ч. 3 цієї ж статті одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2015 року на виконання приписів ст. 49-2 КЗпП України у зв'язку з утворенням Державної служби з питань праці України шляхом злиття Державної інспекції з питань праці та Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 Головою Державної служби України з питань праці ОСОБА_1 листом-пропозицією запропоновано посаду Головного державного інспектора відділу гірничотехнічного нагляду у Красноармійському регіоні управління гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Донецькій області. Проте, безпосередньо попередження про наступне вивільнення вручено позивачу 20.03.2016 року, тобто наказ про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади винесено відповідачем до спливу встановленого двомісячного строку для попередження про таке вивільнення.

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем приписів ст. 49-2 КЗпП України.

Також, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року утворено нову установу - Державну службу України з питань праці, відповідно до штатного розпису Головного управління Держпраці у Донецькій області на 2016 рік передбачено ряд керівних посад вказаного органу. Втім, відповідачу перед звільненням запропоновано лише одну посаду - головного державного інспектора відділу гірничотехнічного нагляду у Красноармійському регіоні управління гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Донецькій області, яка за кваліфікаційним рівнем та вимогами є значно нижчою від посади, яку обіймав позивач до звільнення. При цьому інших пропозицій щодо зайняття певних посад з урахуванням нового штатного розпису Головного управління Держпраці у Донецькій області ОСОБА_1 не пропонувалось. Таким чином, відповідачем не вжито всіх передбачених законодавством заходів щодо працевлаштування позивача при звільненні через скорочення штатів за наявності вакантних однорідних посад відповідного кваліфікаційного рівня з урахуванням значного стажу роботи позивача та освітнього рівня.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листка непрацездатності серії АГУ №824367, виданого Димитровським центром первинної медико-санітарної допомоги м. Димитров 10.05.2016 року ОСОБА_1 в період з 10 травня 2016 року по 17 травня 2016 року перебував на амбулаторному лікуванні у вказаній установі. Таким чином, на момент винесення відповідачами спірних наказів про звільнення позивача з займаної посади останній перебував на лікарняному.

Суд критично ставиться до доводів відповідачів стосовно невідповідності даного листка непрацездатності вимогам діючого законодавства, оскільки відповідачами під час судового розгляду справи не наведено належних та допустимих доказів в підтвердження зазначених доводів. Крім того, відповідачі не зазначають, в чому саме існує невідповідність даного медичного документу встановленим вимогам щодо його оформлення та видачі.

Також, в обґрунтування позовних вимог в зазначеній частині представник позивача зауважує, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 року за №130-р ОСОБА_7 звільнено з посади першого заступника Голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у зв'язку з ліквідацією цієї Служби (пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України), внаслідок чого спірний наказ про звільнення ОСОБА_1 від 11.05.2016 року №3-к, підписаний ОСОБА_7, на думку представника позивача, є таким, що не має юридичної сили.

Проте, суд не погоджує вказану позицію представника позивача.

За приписами п. 15 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074, у разі звільнення керівника органу виконавчої влади, що припиняється, та його заступників головою комісії з припинення органу виконавчої влади затверджується керівник утвореного органу виконавчої влади або органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов'язки органу виконавчої влади, що припиняється, або

його заступник.

Втім, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виданого станом на 14.07.2016 року, вбачається, що ОСОБА_7 є головою комісії з припинення або ліквідатором Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України.

Таким чином, враховуючи те, що розпоряджень щодо призначення іншої особи, ніж ОСОБА_7, головою комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України Кабінетом Міністрів України не приймалось, суд вважає правомірним підписання саме зазначеною особою спірного наказу про звільнення позивача з займаної посади.

Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача про недопустимість звільнення ОСОБА_1 без попередньої згоди первинної профспілкової організації з огляду на приписи ст. 43-1 Кодексу законів про працю України, за якими розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян

З урахуванням викладеного, оцінюючи в сукупності всі надані до суду докази, суд приходить до висновку про недоведеність правомірності винесення відповідачами спірних наказів про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області, та задоволення позовних вимог позивача в зазначеній частині.

В той же час, відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Держпраці у Донецькій області позовні вимоги щодо поновлення його на посаді начальника Головного управління/ Держпраці у Донецькій області є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача стосовно виплати на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.05.2016 року є похідними від позовних вимог про поновлення позивача на займаній посаді, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з Головного управління Держпраці у Донецькій області заборгованості по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За приписами ст.4 Закону №108/95-ВР джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Статтею 116 КЗпП України визначені строки розрахунку при звільненні. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювальну нею суму.

Позивач вказує на те, що з січня 2016 року по квітень 2016 року він не отримував заробітну плату. Зазначені твердження не спростовані представниками відповідачів під час судового розгляду справи.

Також, з пояснень сторін судом встановлено, що кошторис на 2016 рік для фінансування Головного управління Держгірпромнагляду у Донецькій області не затверджувався.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в зазначеній частині обґрунтованими.

Стосовно суми заборгованості із заробітної плати позивача за період січень - квітень 2016 року у розмірі 14199,01 грн. суд зазначає, що її розрахунок здійснено позивачем під час перебування на посаді керівника Головного управління Держгірпромнагляду у Донецькій області. Крім того, позивач у вказаний період неодноразово перебував на лікуванні, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями листків непрацездатності.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 11 КАС України, суд вважає за необхідне зобов'язати Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України №3-к від 11 травня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.» та наказ Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області №8-к від 16 травня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.».

Зобов'язати Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 08.08.2016 року.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12.08.2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Бабаш Г.П.

Судді Куденков К.О.

Алябєв І.Г.