Справа № 802/1041/16-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 серпня 2016 р. Справа № 802/1041/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Т.О.

позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Полонська Н.В, Суркової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та вчинення дій.

Ухвалою від 21 липня 2016 року було відкрито провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив вимоги Закону України "Про звернення громадян", Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого врядування, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України №348 від 14.04.1997 року, постанову Кабінету Міністрів України №858 від 24.08.2008 року " Про затвердження Класифікатора звернень громадян", указ Президента України №109/2008 від 07.02.2008 року "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування", Закону України №614-VIII "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення" щодо внесення змін до ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Враховуючи протиправність дій відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Суду пояснив, що йому образливе таке відношення відповідача. ОСОБА_1 зазначає, що він є інвалідом війни, а не інвалідом Великої Вітчизняної війни, як вказано у відповідях відповідача. Свої вимоги пов"язував лише згідно неправомірного розгляду своїх звернень відповідачем. Вимог щодо перерахунку своєї пенсії в даному адміністративному позову не заявляє.

Представники відповідачів проти позовних вимог заперечували. Мотивували свою позицію тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснило розгляд заяв позивача згідно діючого законодавства. Позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Надали суду матеріали розгляду звернень позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус інваліда війни 3 групи, перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" №2262-XІІ.

01.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.09.2008 року відповідно до Закону України №614-VІІІ від 15.07.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення» у зв`язку із зміною розміру посадового окладу посади, яку він займав при виході на пенсію. Зазначену заяву було зареєстровано за вх. №68/П-12 від 01.02.2016 року.

08.02.2016 року позивач подав заяву щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.12.2010 року відповідно до Закону України №614-VІІІ від 15.07.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення» у зв`язку з підняттям премії до 55 відсотків посадового окладу відповідно до наказу Міністерства оборони України №576 від 05 листопада 2010 року. Вхідний номер головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області №68/П-12/1 від 08.02.2016 року.

15.02.2016 року позивачем була направлена заява (вх.№68/П-12/2 від 15.02.2016 року) щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.08.2011 року відповідно до Закону України №614-VІІІ від 15.07.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення» у зв`язку з підняттям розміру премії до 90 відсотків посадового окладу згідно наказу Міністра оборони України №355 від 25.06.2011 року.

За наслідком розгляду цих звернень 25.02.2016 року за вих.№68/П-12 позивачу надано одну відповідь на три заяви, якою зазначено про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії.

25.03.2016 року гр.ОСОБА_1 подав скаргу щодо перерахунку пенсії, проведення службового розслідування та проведення роботи із заявами громадян і службове діловодство у відповідність до чинного законодавства. 06.04.2016 року за вих.№220/П-12 заяву розглянуто в головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. За результатами розгляду скарги, заявнику було роз`яснено порядок проведення перерахунку пенсії та підстави, чому такий перерахунок не проводиться. При наданні відповідей на скарги позивача були вивчені вимоги Закону України «Про звернення громадян», постанови Кабінету Міністрів №858 від 24.08.2008 року «Про затвердження Класифікатора звернень громадян» та інші нормативно-законодавчі акти, які, на думку відповідача, спростовують факт порушення працівниками головного управління Пенсійного фонду порядку розгляду заяв ОСОБА_1 Відтак, на думку відповідача, підстави для проведення службового розслідування, на якому наполягав позивач, відсутні.

12.05.2016 року позивач повторно звернувся зі скаргою, зазначивши, що всупереч вимог ст.7 Закону України "Про звернення громадян" його скарги розглядаються особами, на дії яких скаржиться. Крім того, просив повторно перерахувати пенсію, провести службове розслідування та привести у відповідність чинному законодавству роботу зі зверненнями громадян.

25.05.2016 року за вих. №317/П-12 заступником начальника головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області М.Є.Єрошенком була розглянута зазначена скарга. За результатами розгляду було повторно роз`яснено порядок перерахунку пенсії та доведено до відома, що у головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області створена комісія з питань розгляду скарг громадян на рішення органів пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення на якій за письмовою заявою пенсіонера комісійно розглядається питання правильності призначення пенсії.

Враховуючи те, що звернення заявника про перерахунок пенсії здійсненні не у спосіб, що передбачені законодавством, такі дії відповідача, на думку позивача, є протиправними та образливими для нього. Крім того, відповідачем порушено порядок розгляду скарг громадян, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ( далі - головне управління) у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, Положенням та наказами Фонду.

Порядок ведення діловодства за зверненнями громадян визначається спеціальними нормативно-правовими актами.

Реєстрація заяв здійснюється з урахуванням розділу III Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в Пенсійному фонді України, яка затверджена наказом Пенсійного фонду України від 16.10.2003р. №101 (далі - Інструкція), Закону України «Про звернення громадян", указів Президента України «Про заходи щодо забезпечення конституційних прав громадян на звернення» і «Про додаткові заходи щодо забезпечення реалізації громадянами конституційного права на звернення» та Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 №348.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача щодо перерахунку пенсії із заявами від 01.02.2016 року, 08.02.2016 та 15.02.2016 року.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Стаття 7 передбачає заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно ст.15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку подається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у звернення питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Натомість, у порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області розглядало заяви позивача в межах місячного строку, не врахувавши те, що громадянин ОСОБА_1 має статус інваліда війни 3 групи та повинно розглядатись у першочерговому порядку.

Закон України "Про звернення громадян" передбачає, що заяви, що не потребують додаткового вивчення розглядаються невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Підтверджень того, що зазначені заяви потребували додаткового вивчення суду не надано, тому суд приходить до переконання про порушення вимог закону у цій частині.

Крім того, при розгляді заяв останні були зареєстровані за одним номером та на всі три заяви була надана лише одна відповідь, що на думку позивача суперечить чинному законодавству.

Відповідач, обґрунтовуючи свої дії посилався на п.3.7 розділу III Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 №348, зазначаючи, що повторні звернення, які надійшли від одного й того ж громадянина з одного й того ж питання, якщо з дня надходження першого звернення не вийшов встановлений законодавством термін (так звані дублетні), обліковуються за реєстраційним індексом першої пропозиції, заяви і скарги з доданням порядкового номера, що проставляється через дріб.

Однак, як слідує з заяв, та встановлено судом у судовому засіданні, заяви, що подавались громадянином ОСОБА_1 стосуються перерахунку пенсії відповідно до Закону України №614-VІІІ від 15.07.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення» у зв`язку із зміною розміру посадового окладу посади, яку він займав при виході на пенсію, у зв`язку з підняттям премії до 55 відсотків посадового окладу відповідно до наказу Міністерства оборони України №576 від 05 листопада 2010 року» та у зв`язку з підняттям розміру премії до 90 відсотків посадового окладу згідно наказу Міністра оборони України №355 від 25.06.2011 року. Тобто, позивачем були подані заяви щодо різних обставин перерахунку пенсії, тому вони повинні розглядатись окремо та прийматись рішення стосовно кожної заяви.

Крім того, всупереч вимог частини 3 та 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» скарга позивача від 25.03.2016 була розглянута заступником начальника Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області та без роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України №858 від 24.08.2008 року "Про затвердження Класифікатора звернень громадян" затверджено Класифікатор звернень громадян та зобов`язано центральні та місцеві органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим забезпечувати застосування Класифікатора у діяльності, пов'язаній з розглядом звернень громадян.

На переконання позивача, вимоги класифікатора звернень громадян порушені, оскільки позивача при розгляді звернення не віднесено до пільгової категорії, а саме п.7.4 Інвалід війни. Суд зазначає, що Головне управління пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо кожної пропозиції, заяви чи скарги формує справу. Як вбачається з реєстраційно-контрольної картки позивача віднесено до категорії/соц.стан заявника до Інваліда ВВВ. Однак, як встановлено судом та підтверджено позивачем у судовому засіданні, ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи і не відноситься до інвалідів Великої вітчизняної війни.

Тобто, відповідач без належних підстав зарахував позивача до пільгової категорії інвалідів Великої вітчизняної війни. Крім того, безпідставно і зазначав позивача як інваліда ВВВ у своїх відповідях на звернення.

Указом Президента України №109/2008 від 07.02.2008 року "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування" передбачено недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз'яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; узяття під особистий контроль керівниками відповідних органів розгляду звернень та забезпечення проведення першочергового особистого прийому жінок, яким присвоєно почесне звання України "Мати-героїня", інвалідів Великої Вітчизняної війни, Героїв Соціалістичної Праці, Героїв Радянського Союзу, Героїв України; приділення особливої уваги вирішенню проблем, з якими звертаються ветерани війни та праці, інваліди, громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, багатодітні сім'ї, одинокі матері та інші громадяни, які потребують соціального захисту та підтримки; запровадження постійного контролю за організацією роботи посадових та службових осіб зі зверненнями громадян; з'ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків щодо розгляду звернень громадян; забезпечення створення та функціонування гарячих ліній і телефонів довіри, проведення широкої роз'яснювальної роботи з питань реалізації громадянами права на звернення та особистий прийом.

Поряд з цим, як встановлено судом, вимоги указу Президента України №109/2008 відповідачем дотримуються не в повній мірі.

Щодо захисту порушеного права позивача, суд зазначає.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України у конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обгрунтованим.

При зверненні до суду позивачу необхідно обрати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визначається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Визначаючись щодо позовних вимог про проведення службового розслідування (перевірки) за фактом порушення норм законодавства, суд зазначає наступне.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року №950 "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування"

Відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції" в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення. За анонімними повідомленнями, заявами та скаргами службове розслідування не проводиться, крім випадків, коли анонімне повідомлення стосується порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" (1700-18 ) та наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Як вбачається із зазначеного, заяви громадян не є підставою для проведення службового розслідування. Крім того, рішення щодо проведення службового розслідування приймається виключно керівником органу.

Тому, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні адміністративного позову, оскільки не може вказати органу на проведення службового розслідування. При цьому, з огляду на положення ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 року № П-278/10.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту до правовідносин, що склалися між сторонами, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст.166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Враховуючи виявлені порушення, суд дійшов висновку про постановлення окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону в подальшому.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та виходячи з позовних вимог позивача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України, підстави для стягнення судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна