Справа № 823/838/16
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року справа № 823/838/16

м. Черкаси

15 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Тараненку М.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (згідно з договором), ОСОБА_2 (за законом),

представника відповідача - Матвійчука О.С. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4, заяву від імені якого подав батько - ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4.), заяву від імені якого подав батько - ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області) про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою;

- зобов'язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 1,3626 га, із земель державної власності в адмінмежах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, для ведення фермерського господарства.

В обґрунтування вимог ОСОБА_6 зазначив, що відповідач безпідставно не затвердив погоджений проект землеустрою про відведення йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 1,3626 га, із земель державної власності в адмінмежах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, для ведення фермерського господарства, оскільки у відповідності до вимог ч.13 ст.123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, чого в даному випадку відповідачем встановлено не було.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав викладених в запереченні, додатково наголосив, що оскаржуване рішення є правомірним та таким, що прийнято на підставі, в межах повноважень в у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що наказом від 05.03.2015 № 23-1305/14-15-СГ ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у власність, розташованої в адмінмежах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області (кадастровий номер - НОМЕР_2, орієнтований розмір - 1,3626 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства).

Проект землеустрою був розроблений на замовлення позивача ФОП ОСОБА_7

07.05.2015 управління Держземагентства у Смілянському районі Черкаської області надало висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 у власність земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2.

В подальшому, 10.05.2016 рішенням ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 3780/6-16 позивачеві відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, в зв'язку з тим, що гр. ОСОБА_2 надано в оренду земельну ділянку площею 12,2635 га в адмінмежах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, для ведення фермерського господарства. Разом з тим, позивач, як член ФГ «Азель», відповідно до ст.32 Земельного кодексу України має намір безоплатно отримати у приватну власність земельну ділянку площею 1,3626 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 12,2635 га. Проте, ця земельна ділянка у власності, користуванні чи оренді ФГ «Азель» не перебуває, а тому позитивне вирішення даного питання є неможливим.

Вважаючи оскаржуване рішення ГУ Держгеокадастру у Черкаській області протиправними та такими, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, ОСОБА_6 звернувся з відповідним позовом до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею в державі регулюються Земельним кодексом України (надалі - ЗК України).

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення, у відповідності до ч.2 зазначеної статті належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури (ч.3 ст.22 ЗК України).

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Суд наголошує, що у відповідності до ч.13 ст.123 ЗК України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Тобто, суд дійшов висновку, що в даному випадку законодавець чітко регламентує підстави для відмови в погодженні проекту землеустрою, які є виключними.

З дослідженого в судовому засіданні проекту землеустрою щодо відведення позивачу спірної земельної ділянки (копія якого міститься в матеріалах справи) суд встановив, що останній був розроблений у відповідності до норм чинного земельного законодавства України, містить в своєму складі документи, що необхідні для подальшого отримання ОСОБА_4 у власність земельної ділянки. Відповідність проекту землеустрою вимогам законодавства представником відповідача, в судовому засіданні, під сумнів не ставилась.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем при зверненні до уповноваженого органу подано розроблений та виготовлений у відповідності до вимог чинного законодавства проект землеустрою вищевказаної земельної ділянки, який містив всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

При вивченні матеріалів справи суд також дослідив висновок управління Держземагентства у Смілянському районі Черкаської області від 07.05.2015 № 28-28-0.2-2102/2-15 про погодження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 у власність земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, з якого вбачається, що зазначений проект землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про відсутність з боку відповідача правових підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_4 щодо відведення йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, оскільки при наявності позитивного висновку управління Держземагентства у Смілянському районі Черкаської області відносно погодження такого проекту ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, яке передає земельні ділянки у власність було зобов'язане прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_4

Підставу для відмови в затвердженні проекту землеустрою (яка викладена вище) суд розцінює критично та зазначає, що остання є безпідставною, оскільки не узгоджується з вимогами ч.13 ст.123 ЗК України, яка передбачає виключний перелік умов для відмови в затвердженні проекту землеустрою. Суд також зазначає, що при вивченні матеріалів справи він дослідив копію заяви ОСОБА_2 від 28.01.2016 (була додана позивачем до проекту землеустрою), якою останній надав згоду та не заперечив проти виділення земельної ділянки площею 1,3626 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована в адмінмежах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області та перебуває у його користуванні (згідно договору оренди землі б/н від 26.03.2014) в приватну власність члену ФГ «Азель» - ОСОБА_4

З урахуванням вище встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідач допустив бездіяльність щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою наданого ОСОБА_4 про відведення йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2.

Відносно позовної вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Черкаській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 1,3626 га, із земель державної власності в адмінмежах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, для ведення фермерського господарства, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій органу, дії або бездіяльність якого оскаржується.

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме до компетенції ГУ Держгеокадастру у Черкаській області належить право приймати відповідне рішення (щодо затвердження проекту землеустрою), і суд не може підміняти суб'єкт владних повноважень у виконанні останнім своїх прав та обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога ОСОБА_4 в цій частині задоволенню не підлягає.

Положеннями ч.1 ст.11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладені обставини суд, з метою відновлення порушеного права позивача, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог шляхом: зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Черкаській області розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення у власність ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 1,3626га, із земель державної власності в адмінмежах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, для ведення фермерського господарства.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою наданого ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення у власність ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 1,3626га, із земель державної власності в адмінмежах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, для ведення фермерського господарства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (код ЄДРПОУ - 39765890) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) сплачений ним судовий збір за подання позову в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. У разі застосування судом частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 08.08.2016 року