Справа № 127/1790/16-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/1790/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Овсюк Є.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

04 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді неправомірною та зобов'язанння відповідача призначити та виплачувати довічне грошове утримання судді,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2015 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про визнання неправомірним, скасування та зобов'язання вчинити дії.

Першотравневий районний суд міста Чернівці постановою від 01.03.2016 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_2 працювала на посаді судді з 01.06.1986 року. У травні 1993 року була обрана суддею Апеляційного суду Вінницької області.

18.03.2015 року відповідно до ст. ст. 126, 131 Конституції України та ст. 109 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 7 липня 2010 року позивач подала заяву про відставку в зв'язку з досягненням 65-річного віку, яка разом з доданими документами була направлена апеляційним судом Вінницької області за № 1026/2-41/2015 на адресу Вищої ради юстиції.

3 серпня 2015 року наказом голови апеляційного суду Вінницької області №75/2-07к на підставі Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VIII її виведено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Лише 18 червня 2015 року Вища рада юстиції України розглянула заяву позивача і прийняла рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді.

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року № 636-VІІІІ позивача звільнено з посади судді у відставку.

Однак, в порушення вимог вищезазначених законів, Вища рада юстиції України тільки 18 червня 2015 року розглянула заяву позивача про відставку і внесла подання про звільнення у відставку до Верховної Ради України, тобто більше трьох місяців заява про відставку позивача не розглядалася Вищою радою юстиції.

4 серпня 2015 року позивач подав до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці заяву та документи, згідно з Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року за № 3-1.

У числі поданих документів позивач надав відповідачу і довідку про стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який станом на 3 серпня 2015 року складає 34 рік 8 місяців 19 дні та довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка станом на 3 серпня 2015 року складала 21436 грн. 80 коп.

Листом від 15 жовтня 2015 року № 1932/06-33-3/01-2 Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці відмовило позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на Закон України від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п. 5 Прикінцевих положень цього закону у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України. Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-УІ. Постановою управління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України" віл 25.01.2008 р. № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) та іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально - побутове забезпечення, в тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення судців та статус суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1 ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності суддів.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно з ч. 1,3, 4, 5 ст. 109 Закону №2453-У1 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку (в редакції на час подання заяви про відставку).

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 6 статті 111 Закону № 2453-УІ визначено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Частинами 1, 2, 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення віку, встановленого першим реченням цієї частини, право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", або пенсії, передбаченої іншими законами України.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

12 лютого 2015 року прийнятий Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 192-VII. Частина третя статті 141 Закону "Про судоустрій та статус суддів" № 2453-УІ у редакції Закону N 192-УШ передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

3 прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-УШ (набрав чинності 01.04.2015р.) частини третю - п'яту статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-УШ) викладено в іншій редакції: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Отже, після подання позивачем заяви про відставку до набрання чинності Законом України № 213-УПІ тривала дія Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-УІІ, яким визначено розмір довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі більшому, ніж встановлювали Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції станом на 01.01.2015 р.), Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення". Таким законодавчим актом значно покращувалось становище претендента на отримання довічного грошового утримання, він ставився у вигідніше положення із збільшенням розміру довічного грошового утримання у відсотковому значенні, порівняно із зменшенням та погіршенням у вказаних Законах.

Крім того, колегія суддів вважає у вказаному спорі також слід виходити з того, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, встановлені на день виникнення у нього права на відставку, не можуть скасовуватись ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів та пов'язуватись із нестабільністю законодавства, що регулює правовідносини із вказаного питання. Слід також зазначити, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), а в момент виникнення права на її призначення.

Зокрема, в рішенні від 3 червня 2013 року Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" змінено визначений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності судців, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України також врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5- рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004,11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року, згідно з якими "визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя".

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-УІІІ від 2 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", ";Про прокуратуру", ";Про судоустрій і статус суддів", ";Про статус народного депутата України", ";Про Кабінет Міністрів України", ";Про судову експертизу", ";Про Національний банк України", ";Про службу в органах місцевого самоврядування", ";Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Доводи відповідача щодо необхідності застосування п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213, з 01 червня 2015 р., якими скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", колегія суддів вважає необгрунтованими і безпідставними, оскільки право на даний вид пенсійного забезпечення виникло у позивача в березні 2015 року, в той час як вказаний Закон прийнятий 02 березня 2015 р. набув чинності лише 01 квітня 2015 р.

Крім того, норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не поширюються на правовідносини позивача щодо отримання і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не скасовують набуте позивачем право на щомісячне довічне грошове утримання.

Із наведеного випливає, що Закон України від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не може суперечити рішенню Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Крім цього, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач, маючи право на відставку, звернувся у встановленому законом порядку з відповідною заявою до набрання чинності закону №213-VI та мав всі законні підстави на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначення якого не може ставитись у залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Таким чином порушене право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке передбачене чинним законодавством України на момент виникнення даного права, підлягає захисту та відновленню шляхом зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії, зокрема, призначити та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.