Справа № 826/24561/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 серпня 2016 року № 826/24561/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Конкурсної комісії з відбору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності та скасування рішень

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Конкурсної комісії з відбору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності та скасування рішень.

Згідно заяви від 23.11.2015 р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати протиправними рішення відповідача, дії та бездіяльність і скасувати рішення, зокрема: визнати протиправною бездіяльність відповідача з отримання від кандидатів заяв про участь у конкурсі та оприлюднення відомостей про них не пізніше ніж за 24 години до його початку на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України; визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 01.10.2015 р. про схвалення Порядку проведення відкритого конкурсу на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі; визнати протиправними дії відповідача з організації, проведення та встановлення результатів конкурсу на підставі Порядку проведення відкритого конкурсу на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, який не набрав чинності; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.10.2015 р. про не допуск ОСОБА_1 до участі у конкурсі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у відповідача не було підстав для відмови у допуску позивача до участі у конкурсі з посиланням на п. 3-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014року, тому що, на його думку, структурні підрозділи Генеральної прокуратури України посади в яких обіймав позивач у вказаний в Законі період, не наділені функціональними ознаками, притаманними спеціально уповноваженим підрозділам по боротьбі з корупцією, а відтак не можуть бути до них віднесені.

У вказаній заяві, позивачем також було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії спрямовані на встановлення результатів конкурсу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2015 р. у задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову було відмовлено.

В судовому засіданні відповідачем було надано суду заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1, в яких відповідач зазначив, що не допуск позивача до участі у конкурсі було здійснено з огляду на те, що кандидатура позивача відповідно до п.3-1 Перехідних положень та вимог п. 3 ст. 27 Закону України "Про прокуратуру" не може бути розглянута та допущена до участі у конкурсі, оскільки, позивач працював, проходив службу в органах прокуратури протягом п'яти років.

До служби діловодства суду від позивача надійшло клопотання від 25.02.2016 р., в якому він просив суд здійснювати подальший розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні 24.03.2016 року з метою задоволення клопотання позивача, судом було ухвалено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням засідання Конкурсної комісії з відбору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі (надалі - конкурсна комісія) від 01.10.2015 р. схвалено Порядок проведення відкритого конкурсу на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, про що складено протокол № 4.

Рішенням засідання Конкурсної комісії від 06.10.2015 р. затверджено текст оголошення про проведення відкритого конкурсу з добору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, а також дату його початку - 08.10.2015 р., про що складено протокол № 5.

07.10.2015 р. на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України розміщено оголошення про проведення відкритого конкурсу з відбору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі.

18.10.2015 р. позивачем особисто до Робочої групи Конкурсної комісії було подано заяву про участь у конкурсі на зайняття посади керівника Спеціалізованої прокуратури.

27.10.2015 р. позивачем від відповідача отримано електронного листа, в якому його було повідомлено про не допуск до участі у відкритому конкурсі з відбору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі.

28.10.2015 року на засіданні конкурсної комісії з проведення відкритого конкурсу на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі було розглянуто скаргу позивача на рішення комісії від 26.10.2015 року та прийнято рішення про відмову в задоволенні скарги, що підтверджується Протоколом №9.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 8-1 Закону України «Про прокуратуру» призначення на адміністративні посади в Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру здійснюється Генеральним прокурором України за результатами відкритого конкурсу.

Організацію та проведення конкурсу здійснює конкурсна комісія. Інформація про дату, час та місце проведення конкурсу, про кандидатів, які подали заяву про участь в конкурсі, оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України не пізніше ніж за 24 години до початку конкурсу.

Відібрані конкурсною комісією три кандидати на кожну з адміністративних посад в Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру подаються на розгляд керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, який вносить кандидатуру на призначення на розгляд Генерального прокурора України. Кандидати на посаду керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури подаються на розгляд Генерального прокурора України.

Конкурс на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій адміністративній прокуратурі проводиться публічно з вільним доступом представників засобів масової інформації, журналістів на засідання конкурсної комісії та із забезпеченням трансляції у режимі реального часу відео- та аудіо інформації із засідань конкурсної комісії в мережі Інтернет. Інформація про час та місце проведення засідання конкурсної комісії оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України не пізніше ніж за 24 години до початку засідання.

Протоколом засідання конкурсної комісії від 01.10.2015 № 4 схвалено Порядок проведення конкурсу з відбору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі (далі - Порядок).

Відповідно до п. 4.3 Порядку Голова конкурсної комісії здійснює керівництво комісією, організовує її роботу, затверджує порядок денний засідання та головує на засіданнях. У разі відсутності голови конкурсної комісії його повноваження виконує секретар комісії.

Згідно з п. 4.7 Порядку формою роботи конкурсної комісії є засідання, які проводяться відкрито. Рішення приймаються простою більшістю голосів від загального складу комісії. Оформлюються протоколом, який підписуються головою та секретарем конкурсної комісії (п. 4.8 Порядку).

На засіданні конкурсної комісії 26.10.2015 за результатами опрацювання документів, поданих позивачем відповідно до п. 3.2 Порядку, позивача було не допущено до участі у конкурсі на підставі п. 3-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014року.

Відповідно до вищенаведеної норми законодавства, на службу до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури не можуть бути прийняті особи, які протягом п'яти років до дня набрання чинності цим Законом працювали (проходили службу), незалежно від тривалості, у спеціально уповноважених підрозділах по боротьбі з корупцією в органах прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, податкової міліції, Служби безпеки України, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та митних органах.

Так, дослідивши надані сторонами документи та пояснення сторін, суд усвідомлює недоліки у діяльності Конкурсної комісії, пов'язані з недостатньо чіткою організацією її діяльності, проявами формальності у прийнятті рішень, недостатнім вивченням представлених на її вирішення документів та відсутністю повного фіксування результатів такого розгляду на паперових носіях, однак, при цьому зауважує, що предметом розгляду даної справи є не діяльність самої комісії, а правомірність винесеного нею рішення щодо недопущення позивача.

Відповідно до поданих позивачем документів, конкурсною комісією було встановлено, що упродовж останніх 5 років він працював, зокрема, на таких посадах: з 13.06.2012р. по 27.11.2014р. - старшим прокурором відділу захисту інтересів держави та протидії корупції управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України; з 21.07.2014р. Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

Перелік спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у період з 2011 року по 2015 рік був визначений ч. 5 ст. 5 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції".

До таких суб'єктів, зокрема, було віднесено органи прокуратури.

Як вбачається із змісту абз. 1 ч. 5 ст. 5 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції", спеціально уповноваженими суб'єктами вважалися підрозділи прокуратури, які безпосередньо здійснювали заходи щодо виявлення, припинення та розслідування корупційних правопорушень.

Вказана норма не має жодних виключень чи застережень щодо осіб, які в них працювали, але відповідно до покладених на них посадових обов'язків не здійснювали заходи щодо виявлення, припинення та розслідування корупційних правопорушень, Закон не вирізняє посадових осіб за визначенням їх діяльності як боротьбу чи протидію корупції окремо.

Крім того, питання організації діяльності органів прокуратури у сфері запобігання і протидії корупції визначалися наказом Генерального прокурора України від 25.06.2013 №10гн «Про організацію діяльності органів прокуратури у сфері запобігання і протидії корупції».

Так, відповідно до п. 6 цього наказу на Головне управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту покладалися, зокрема функції:

- нагляду за додержанням законів під час досудового розслідування кримінальних корупційних правопорушень, у тому числі у формі процесуального керівництва, яке здійснюється слідчими спеціалізованих прокуратур та органами внутрішніх справ на транспорті, участь у судовому провадженні та оскарженні судових рішень у кримінальних провадженнях цієї категорії;

- досудового розслідування кримінальних корупційних правопорушень відповідно до ч. 4 ст. 216, ч. 1 п. 1 Перехідних положень КПК України;

- нагляду у сфері запобігання і протидії корупції у центральних та місцевих органах виконавчої влади, на підприємствах, в установах і організаціях та на об'єктах, визначених галузевим наказом Генерального прокурора України з питань особливостей діяльності прокуратур з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері;

- нагляду за додержанням законів у сфері запобігання і протидії корупції органами внутрішніх справ на транспорті, у тому числі підрозділами внутрішньої безпеки Міністерства внутрішніх справ на залізницях;

- складання за наслідками перевірок протоколів про вчинення адміністративних корупційних правопорушень, нагляду за додержанням законів при провадженні у справах за протоколами прокуратур з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері.

Згідно з п. 2.2. Регламенту Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 12.04.2012 № 35, завдання і функції самостійного структурного підрозділу, права та обов'язки його працівників визначаються у Положеннях, які затверджуються наказами Генерального прокурора України.

Так, до основних завдань відділу захисту інтересів держави та протидії корупції управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України, в якому працював позивач на посаді старшого прокурора у період з червня 2012 року по листопад 2014 року, згідно з п.п. 5.2.2. Положення про Головне управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 10.09.2012 № 84, було віднесено, зокрема, і правозахисну діяльність з питань додержання вимог антикорупційного законодавства, спрямованого на профілактику, попередження та виявлення корупційних правопорушень на всіх видах транспорту, а також юридичними та фізичними особами, незалежно від форм власності, підпорядкованості та належності, що здійснюють свою діяльність у транспортній галузі.

До основних завдань Головного управління зокрема віднесено: додержання законів про адміністративні правопорушення органами та посадовими особами, які уповноважені на виконання функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності (крім справ про порушення прикордонного режиму), корупційні правопорушення; протидії злочинності та корупції у сфері транспорту (п.3.1 Положення).

Отже, виходячи з аналізу вимог ст. 5 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», п. 3-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, галузевих наказів та організаційно-розпорядчих документів органів прокуратури, позивач працював у спеціально уповноважених підрозділах по боротьбі з корупцією в органах прокуратури, що є перешкодою для прийняття на службу до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Відносно посилань позивача щодо тотожності терміну «спеціально уповноважений підрозділ по боротьбі з корупцією», згаданий у п. 3-1 Розділу XIII Закону «Про прокуратуру» 1697-VII від 14.10.2014 р. та терміну «спеціально уповноважений підрозділ у сфері протидії корупції», вказаного у ч. 5 ст. 5 Закону «Про засади запобігання і протидії корупції» 3206-VI від 07.04.2011 р., слід зазначити, що всупереч посилань позивача щодо відсутності тотожності у вказаних термінах, судом не вбачається різниці в змісті компетенції вказаних органів, з огляду на те, що і законодавцем вони окремо не вирізняються.

Відповідно до пп. 5.2.2. Положення про Головне управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 10.09.2012 р. № 84, було віднесено, зокрема, і правозахисну діяльність з питань додержання вимог антикорупційного законодавства, спрямованого на профілактику, попередження та виявлення корупційних правопорушень на всіх видах транспорту.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що структурні підрозділи Генеральної прокуратури України посади в яких обіймав позивач, наділені функціональними ознаками, притаманними спеціально уповноваженим підрозділам по боротьбі з корупцією, тому рішення від 26.10.2015 р. конкурсної комісії з відбору кандидатів на заняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі щодо не допуску позивача до участі у відкритому конкурсі з відбору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі є законно-обґрунтованим та таким, що з наведених підстав скасуванню не підлягає, отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому, суд відзначає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача з отримання від кандидатів заяв про участь у конкурсі та оприлюднення відомостей про них не пізніше ніж за 24 години до його початку на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України, є необґрунтованими, оскільки, такі дії та бездіяльність не впливають на коло прав та обов'язків позивача, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішення відповідача від 01.10.2015 р. про схвалення Порядку проведення відкритого конкурсу на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, суд відзначає наступне. Посилання позивача на те, що дії відповідача щодо прийняття вказаного Порядку є неправомірними та такими, що звужує права позивача спростовуються наявними у справі доказами та відповідно наведеним вище встановленими судом обставинами.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача з організації, проведення та встановлення результатів конкурсу на підставі Порядку проведення відкритого конкурсу на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, суд відзначає, що позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не наведено нормативного обґрунтування та не надано суду відповідних доказів на підтвердження того, що дії відповідача з організації, проведення та встановлення результатів конкурсу на підставі Порядку проведення відкритого конкурсу на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, порушують права та охоронювані законом інтереси позивача.

При цьому, судом встановлено, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача з організації, проведення та встановлення результатів конкурсу є похідними від позовних вимог про скасування рішення від 26.10.2015 р. конкурсної комісії з відбору кандидатів на заняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі щодо не допуску позивача до участі у відкритому конкурсі з відбору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі. Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування рішення від 26.10.2015 р. конкурсної комісії з відбору кандидатів на заняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі щодо не допуску позивача до участі у відкритому конкурсі з відбору кандидатів на зайняття адміністративних посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, з підстав невідповідності поданих позивачем документів щодо кандидатури позивача вимогам закону, отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача з організації, проведення та встановлення результатів конкурсу є необґрунтованими та задоволенню також не підлягають.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені позивачем не доводять обґрунтованості позовних вимог, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, ч. 4 ст. 122, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Cуддя І.О. Іщук