Справа № 820/3216/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

03 серпня 2016 р. №820/3216/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Курила Д.І.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд стягнути з Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (64309, Харківська область, м. Ізюм, вул. Фрунзе, 32, ідентифікаційний код 39799097) на користь ОСОБА_1 (63801, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виплати при звільненні заробітної плати в розмірі 613,90 грн. за період з 17 травня 2013 року по 11 квітня 2016 року (включно) в сумі 102106,08 грн. (сто дві тисячі сто шість грн. 08 коп.) з відрахуванням відповідних податків та зборів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що при звільненні з позивачем не було проведено повний розрахунок. Вважає, що цим відповідач порушив норми Кодексу законів про працю України, а тому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2013 року по 11 квітня 2016 року в сумі 102106,08 грн.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Курила Д.І., через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що адміністративний позов поданий з пропущенням строків звернення до адміністративного суду.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 працював на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов'язань Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області.

Права, посадові обов'язки та вимоги були визначені посадовою інструкцією головного державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов'язань ОСОБА_1 затвердженою першим заступником начальника Ізюмської ОДПІ Г.М. Тимофієвою 06.03.2009 року та позивача з її змістом було ознайомлено 06.03.2009 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 12-15).

Наказом Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області від 25.03.2010 року №168 "Про призначення податкових керуючих" ОСОБА_1 призначено податковим керуючим по боржникам-фізичним особам Борівського району та по боржникам-юридичним особам Борівського району і м. Ізюм (а.с. 21-23).

Наказом Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області від 02.04.2010 року №187 "Про призначення податкових керуючих" ОСОБА_1 призначено податковим керуючим за підприємствами та фізичними особами-боржниками м. Ізюм та Ізюмського району(а.с. 24-25).

До виконання обов'язків податкового керуючого по особам-боржникам, які знаходяться у м. Ізюм та Ізюмському районі, позивач не приступав і продовжував виконувати обов'язки податкового керуючого по боржниках, які перебувають на обліку в Борівському відділенні Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області.

Приймаючи до уваги, вищевикладене та на підставі доповідної записки начальника відділу погашення прострочених податкових зобов'язань ОСОБА_4, пояснень ОСОБА_1 09.04.2010 року начальником Ізюмської ОДПІ прийнято наказ №202 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1"(а.с. 26-27).

Враховуючи, що і після оголошення догани позивачу наказом №202 останній до виконання функцій податкового керуючого не приступив, начальником Ізюмської ОДПІ прийнято наказ №24-о від 19.04.2010 року "Про звільнення ОСОБА_1" (а.с 28-29).

При звільненні позивачу була виплачена заробітна плата за квітень 2010 року на підставі табеля, згідно якого в квітні він працював 45 годин: 01-8 годин; 02- 8 годин; 06-4 години; 07- 8 годин; 08-5,7 годин; 09-3,3 години; 12- прогул; 13- відпустка; 14- 8 годин; 15- прогул;19 - прогул (додаток 8). На підставі цього табеля позивачу не було оплачено відпрацьовані в Борівському відділенні Ізюмської ОДПІ 43 години, в тому числі: 06 квітня - 4 години; 08 квітня - 2,3 години; 09 квітня - 4,7 години; 12 квітня - 8 годин; 15 квітня - 8 годин; 16 квітня - 8 годин; 19 квітня - 8 годин ( а.с. 30).

Накази Ізюмської ОДПІ №168 від 25.03.2010 року та №187 від 02.04.2010 року в частині призначення позивача податковим керуючим за платниками податків-боржниками м. Ізюм та Ізюмського району та наказ №202 від 09.04.2010 року оскаржувались позивачем в судовому порядку.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2012 року у справі №2а-409/12/2070 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2012 року скасовано. Прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Визнано протиправними та скасовано накази Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області від 25.03.2010 року №168 та від 02.04.2010 року №187 в частині призначення ОСОБА_1 податковим керуючим за платниками податків-боржниками м. Ізюм та Ізюмсьського району. Визнано протиправним та скасовано наказ Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області від 09.04.2010 року №202 (а.с. 31-37).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.02.2014 року постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року залишено без змін (а.с. 38-40).

Разом з тим, позивачем в судовому порядку був оскаржений наказ Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області від 19 квітня 2010 року №24-о "Про звільнення ОСОБА_1"

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року, крім іншого, визнано протиправним та скасовано наказ Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області від 09.04.2010 року №24-о. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення податкового боргу Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби з дати звільнення. Зобов'язано Ізюмську об'єднану державну податкову інспекцію Харківської області Державної податкової служби нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.04.2010 року по день поновлення на посаді (а.с. 41-49).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року залишено без змін (а.с. 50-55).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2015 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року залишено без змін (а.с.56-58).

Отже, судовими рішеннями підтверджено правомірність виконання позивачем в квітні 2010 року посадових обов'язків в Борівському відділенні Ізюмської ОДПІ.

Наказом Ізюмської ОДПІ № 72-о від 24 жовтня 2012 року позивач був поновлений на посаді з 20 квітня 2010 року (а.с. 59). За час вимушеного прогулу з 20.04.2010 року по 17.10.2012 року позивачу було нараховано середній заробіток в розмірі 90258,24 грн., з яких було виплачено середній заробіток в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3146,88 грн., згідно листа Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 19.05.2016 року (а.с. 60).

В зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не виконував рішення суду в частині виплати на користь ОСОБА_1 всієї суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 87111,36 грн., 19 квітня 2013 року було відкрито виконавче провадження № 37666816, що підтверджується постановою від 19.04.2013 року про відкриття виконачого провадежння (а.с. 61).

15 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Ізюмської ОДПІ в якій прохав провести перерахунок та виплатити недоплачену заробітну плату за 06, 08, 09, 12, 15, 16 та 19 квітня 2010 року (а.с. 62).

16 травня 2013 року наказом начальника Ізюмської ОДПІ № 36-о від 16.05.2013 року позивач був звільнений з посади за угодою сторін, відповідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

16 травня 2013 року позивач працював і в цей же день отримав копію наказу про звільнення № 36-о, згідно підпису на наказі (а.с. 63).

Судом встановлено, що при звільненні позивачу не були виплачені кошти в розмірі 87111,36 грн., на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року у справі № 2а-13079/11/2070, а також заробітну плату за відпрацьовані в квітні 2010 року, але не оплачені 43 години.

Листом від 03 червня 2013 року Ізюмська ОДПІ відмовилася перераховувати заробітну плату за квітень 2010 року (а.с. 64).

Після отримання ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2015 року у справі № 2а-13079/11/2070 позивач 08 жовтня 2015 року знову звернувся із заявою до начальника Ізюмської ОДПІ з проханням провести перерахунок заробітної плати за квітень 2010 року, надати розрахунок цього перерахунку та виплатити недоплачену заробітну плату (а.с. 65).

Листом від 26 жовтня 2015 року Ізюмська ОДПІ знову відмовила позивачу у перерахунку та виплаті заробітної плати за відпрацьовані, але не оплачені години в квітні 2010 року (а.с. 66).

Для захисту свого права на отримання недоплаченої заробітної плати позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про стягнення заробітної плати.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у справі № 820/11380/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про стягнення заробітної плати, задоволено. Зобов'язано Ізюмську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 плату за відпрацьовані в квітні 2010 року 43 години (а.с. 67-73). Постанова набрала законної сили.

Частиною 1 ст. 72 КАС України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як зазначив позивач 13 квітня 2016 року на його картковий рахунок в установі Ощадбанку були зараховані кошти в розмірі 613,90 грн., які перерахувала Ізюмська ОДПІ на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у справі №820/11380/15.

14 квітня 2016 року позивач звернувся із заявою до Ізюмської ОДПІ з проханням надати на перераховані кошти розрахунковий лист та повідомити коли ці кошти були перераховані відповідачем на рахунок установи Ощадбанка (а.с. 73).

Листом від 27 квітня 2016 року Ізюмська ОДПІ повідомила, що кошти були перераховані відповідачем на рахунок позивача 12 квітня 2016 року та зроблено розрахунок на нараховані та виплачені кошти за відпрацьовані в квітні 2010 року 43 години (а.с. 74).

04 травня 2016 року на рахунок позивача в Ощадбанку були зараховані кошти в сумі 24600,00 грн. та 45524,65 грн., перераховані виконавчою службою згідно виконавчого провадження № 37666816.

05 травня 2016 року позивач звернувся із заявою до Ізюмської ОДПІ з проханням надати розрахунок нарахування середньоденної заробітної плати за період з 20 квітня 2010 року по день поновлення на посаді, розрахунковий лист на вказані кошти та повідомити дату перерахування відповідачем коштів на рахунок виконавчої служби (а.с.75).

В листі від 19 травня 2016 року Ізюмська ОДПІ зробила розрахунок нарахування середньоденної заробітної плати за період з 20 квітня 2010 року по день поновлення на посаді позивача, та повідомила, що кошти в сумі 24600,00 грн. були перераховані на рахунок виконавчої служби платіжним дорученням від 28.01.2016 року, та в сумі 45524,65 грн. - платіжним дорученням від 10.03.2016 року (а.с. 60).

Отже, суд зазначає, що днем фактичного розрахунку з позивачем є 12 квітня 2016 року.

Таким чином, позивач вважає, що Ізюмська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати середнього заробітку в сумі 87111,36 грн. на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року у справі № 2а-13079/11/2070, а також заробітної плати в сумі 613,90 грн., на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у справі № 820/11380/15, з дня, наступного за днем звільнення по день перерахування заробітної плати в сумі 613,90 грн. в установу Ощадбанку, тобто, з 17 травня 2013 року по 11 квітня 2016 року (включно).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 КЗпП України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах від 15.09.2015 по справі №21-1765а15, від 29.01.2014 р. по справі №6-144ц13, в ухвалі Вищого адміністративного суду від 30.10.2014 року у справі №К/800/22526/14.

Оскільки, факт непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки встановлено рішенням суду, наявні підстави для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди,

заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми виплат за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Враховуючи, що позивач був звільнений 16 травня 2013 року, середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за березень і квітень 2013 року.

Згідно довідки Ізюмської ОДПІ середньоденна заробітна плата позивача за березень-квітень 2013 року становить 139,68 грн. (а.с. 80).

В зв'язку з тим, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у справі № 820/11380/15 позовні вимоги щодо спору по заробітній платі за квітень 2010 року задоволені на користь позивача, тому відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 17 травня 2013 року по 11 квітня 2016 року (включно), що становить 731 робочий день.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати позивачу заробітної плати, згідно постанови Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у справі № 820/11380/15, становить: 139,68 грн. х 731 = 102106,08 грн. (а.с. 81).

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд, може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є стягнення з Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні заробітної плати за період з 17 травня 2013 року по 11 квітня 2016 року (включно) в сумі 102106,08 грн. з відрахуванням відповідних податків та зборів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд згідно ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про стягнення середнього заробітку - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (64309, Харківська область, м. Ізюм, вул. Фрунзе, 32, ідентифікаційний код 39799097) на користь ОСОБА_1 (63801, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виплати при звільненні заробітної плати за період з 17 травня 2013 року по 11 квітня 2016 року (включно) в сумі 102106.08 грн. (сто дві тисячі сто шість гривень 08 копійок) з відрахуванням відповідних податків та зборів.

Стягнути з Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (64309, Харківська область, м. Ізюм, вул. Фрунзе, 32, ідентифікаційний код 39799097) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (63801, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у розмірі 1021.06 грн. (одна тисяча двадцять одна гривня 06 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 09 серпня 2016 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.