Справа № 653/1065/16-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 653/1065/16-а

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Берлімова Ю.Г.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом Генічеського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення суми допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И Л А :

31.03.2016 року Генічеський районний центр зайнятості звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення 14 370,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до проведеної перевірки достовірності страхових випадків та обґрунтування виплат матеріального забезпечення, було встановлено, що відповідач в період перебування на обліку у районному центру зайнятості як безробітний відносився до зайнятого населення та був зареєстрований, як суб'єкт підприємницької діяльності. У зв'язку з чим відшкодуванню підлягає сума отриманої допомоги з дня надання відповідачу статусу безробітного.

Відповідач заперечувала проти позову, зазначаючи про відсутність в неї умислу зловживання правами для отримання допомоги по безробіттю, оскільки в період отримання допомоги не мала постійного джерела доходу. Відповідач також зазначала, що центр зайнятості мав самостійно перевірити її статус протягом знаходження її на обліку, проте цього не зробив. До того ж позивач пропустив строк звернення до суду, в зв'язку із чим є підстави для залишення позову без розгляду.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову у позові.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов центру зайнятості, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приховавши факт реєстрації фізичної особи-підприємця та відношення до зайнятого населення на момент набуття статусу безробітного, незаконно отримав матеріальне забезпечення, а саме допомогу по безробіттю за період з 24.01.2011 по 08.06.2011р., з 14.09.2011 по 15.03.2012, з 20.07.2015 по 11.11.2015у загальній сумі 14 370,61 грн. При цьому суд вважав, що позов підлягає розгляду за правилами КАС України.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про підсудність даного спору судам адміністративної юрисдикції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до ч.4 ст.50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини ч.4 ст.50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини ч.4 ст.50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Частиною третьою статті 36 Закону України "Про загальообовзякове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000р. № 1533-ІІІ передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на виплачену Центром зайнятості допомогу по безробіттю у розмірі 14 370,61 грн. та стягнення цієї суми з неї як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм процесуального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 22 вересня 2015 року (справи №№ 21-1884а15, 21-2209а15), від 25 травня 2016 року (справа № 2а-7275/11/1370).

Оцінюючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що для вирішення спору, що виник між сторонами по справі, встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, судова колегія роз'яснює позивачу, що спір з таким предметом спору відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув, надавши невірну правову оцінку обставинам по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.203,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року - скасувати, провадження по справі за адміністративним позовом Генічеського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення суми допомоги по безробіттю - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян