Справа № 2а/2470/1798/11
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 р. м. Чернівці Справа №2а/2470/1798/11

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григораша В.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області про визнання неправильною відмову про внесення змін в актовий запис про народження та зобов'язання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) 02.08.2011року звернулась до суду з адміністративним позовом до відділу реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області (далі-відповідач) про внесення зміни в актовий запис про народження №98 від 15.05.1956 року та зобов'язання внести зміни, вказавши дату народження 19 січня 1940 року замість 15 січня 1940 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що під час війни, було втрачено свідоцтво про народження, а в 1992 році позивачу було повторно видано свідоцтво про народження. Було поновлено актовий запис про народження, де помилково указана дата народження 15 січня, замість 19 січня 1940 року, а також у графі "про що в книзі реєстрації актів про народження" вказано 15 травня1956 року. На підставі цих даних було видано паспорт, де неправильно вказано дату народження 15 січня 1940 року. Позивач звернувся із заявою до відповідача про внесення змін до актового запису №98 від 15.01.1956року, проте висновком від 08.06.2011 року позивачу відмовлено у внесені змін до актового запису про народження.

Від позивачки 19.10.2011року надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначено, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду даної адміністративної справи, проте в судове засідання не зявився. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно із ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, позивачу 24 липня 1992року у звязку із втратою свідоцтва про народження було видано повторне свідоцтво про народження в якому вказано дату народження 15.01.1940 року (а.с. 6). На підставі поновленого свідоцтва про народження позивачу видано паспорт громадянина України де також вказано дату народження 15.01.1940 року (а.с. 7). Вважаючи, що у свідоцтво про народження внесена невірна дата народження, позивач звернулась із заявою до районного відділу актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції із заявою про внесення виправлення дати народження. Розглянувши вказану заяву, відповідачем надано висновок про внесення змін, доповнень до актового запису цивільного стану від 08.06.2011 року №27/03-57, в якому вказується за можливе відмовити у внесенні змін в актовий запис від 15.05.1956 року про народження (поновлений) по відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, а саме дату народження дитини з 15.01.1940 року на 19.01.1940 року (а.с. 5).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 18.10.2011 року та копії запису акту про народження а/з №98 від 15 травня 1956 р., датою народження ОСОБА_1 вказано 15 січня 1940 року (а.с.53).

В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які у своїх свідченнях підтвердили той факт, що позивачка дійсно народилась 19 січня 1940 року. Так, свідки будучи однокласниками позивача з 1948 року по 1955 року зазначили, що позивач завжди святкувала свій день народження саме 19 січня, та у всіх шкільних документах вказувала 19 січня, як дату свого народження.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Згідно положень ст.ст. 3, 8 Конвенції про права дитини (прийнятої 20 листопада 1989 року, набрала законної сили 2 вересня 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991року) Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, із цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, які передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України Про органи реєстрації актів громадянського стану (надалі - Закон) діяльність органів реєстрації актів громадянського стану ґрунтується на принципах додержання законності, захисту прав і законних інтересів громадян та держави, додержання таємниці реєстрації актів громадянського стану, своєчасного і належного документального оформлення проведеної реєстрації. Відповідно до статті 5 Закону завданнями органів реєстрації актів громадянського стану є: забезпечення повної, своєчасної і правильної реєстрації актів громадянського стану; внесення до актових записів необхідних змін, доповнень та виправлень; поновлення втрачених та анулювання повторно складених актових записів; видача громадянам свідоцтв про реєстрацію; збереження архівного фонду.

Відповідно до п. 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011, № 96/5 (далі- Правила) внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд, зокрема, надавати закону тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення закону в жодному разі не може спричиняти несправедливих обмежень таких прав. Протилежністю верховенства права є свавілля. Держава не може діяти свавільно, вона обмежена правом і не тільки створеним нею законодавством, а й правом, яке існує апріорі, незалежно від її розсуду - природним правом, або природними правами кожної людини.

Згідно вимог статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Суд звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом. Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Суд вважає, що для цього відповідач повинен був ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вимог чинного законодавства України та наданням необхідних документів позивачем, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності відмови у внесенні змін до актових записів.

Відповідно ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність прийнятого ним рішення.

Таким чином суд вважає за доведені ті обставини на які посилається позивач, а адміністративний позов як обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в сумі 3,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірною відмову відділу реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області про внесення змін в актовий запис про народження №98 від 15.06.1956 року ОСОБА_1.

3. Зобовязати відділ реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області внести зміни в актовий запис про народження №98 від 15.05.1956 року вказавши дату народження ОСОБА_1 19 січня 1940 року замість 15 січня 1940 року.

4. Стягнути із Державного бюджету на користь позивача судовий збір в сумі 3 грн. 40 коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя В.О. Григораш