Справа № 2а-2721/09/0570
Суддя: Нікулін Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2010-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

доповідач 1 інстанції - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
суддя-доповідач - ОСОБА_4
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2010 року справа №2а-2721/09/0570

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2008 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання бездіяльності протиправною та забезпечення житлом.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2009 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

З постановою суду першої інстанції не погодилася позивачка по справі та звернулася з апеляційною скаргою на неї, в якій зазначено, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого неправильно вирішив справу, вважає, що постанова підлягає скасуванню з наступним задоволенням позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини між сторонами по справі, застосував відповідні норми матеріального та процесуального права та виходив з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування. їх посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України спори фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відносяться до компетенції адміністративних судів і розглядаються за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачі по справі - виконавчий комітет Донецької міської ради та Ворошиловська районна в місті Донецьку рада - є органами місцевого самоврядування згідно зі ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідач по справі - Донецька обласна державна адміністрація - згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586-ХІУ є органом виконавчої влади.

Відповідно до ч.3 ст. 18 КАС України справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються та вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача.

Нормами КАС України не передбачено, якому суду підсудні справи, в яких відповідачами є одночасно органи місцевого самоврядування (підсудність місцевого загального суду як адміністративного) та орган виконавчої влади (підсудність місцевого загального суду як адміністративного суду або окружного адміністративного суду за вибором позивача).

Згідно з ч.5 ст. 18 КАС України у разі невизначеності цим Кодексом предметної підсудності адміністративної справи така справа розглядається місцевим адміністративним судом або зо вибором позивача.

Позовні вимоги у даній справі не можуть бути роз'єднані стосовно окремих відповідачів, оскільки є єдиними та їх роз'єднання не відповідало б вимогам ст. 116 КАС України.

Враховуючи вищевикладене та на підставі ч. 5 ст. 18 КАС України, суд приходить до висновку, що дана справ підлягає розгляду Донецьким окружним адміністративним судом.

ОСОБА_5 відповідно до Постанови Верховної ради України від 08.07.2005 року обрана на посаду судді Апеляційного суду Донецької області безстроково.

Рішенням спільного засідання президії Апеляційного суду Донецької області та Ради суддів Донецької області від 14 серпня 2008 року ОСОБА_5 поставлена на квартирний облік з 14 серпня 2008 року для позачергового одержання житла складом сім'ї з однієї осіб у зв'язку з тим, що вона зареєстрована та проживає у гуртожитку у м. Донецьку, вулиця Політбійців, 1, користується пільгою за ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на положення частини 7 статті 44 Закон України «Про статус суддів», яка встановлює право позивача на забезпечення благоустроєним житлом за місцем знаходження суду.

Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на належні умови для функціонування судів і діяльності суддів, право судді на забезпечення благоустроєним житлом, передбачені статтями 126, 130 Конституції України, не може бути скасоване, звужене.

Відповідно до частини 7 статті 44 Закону України «Про статус суддів», не пізніш як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду, вищого спеціалізованого суду, апеляційного та місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири чи будинку або службовим житлом за місцем знаходження суду.

У разі незабезпечення судді благоустроєним житлом у зазначені строки суд за рахунок державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Порядок фінансування судів для цієї мети, а також порядок розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої влади, який своєчасно не надав судді житло, визначається Кабінетом Міністрів України.

Позивач в обґрунтування вимог посилалася на положення Указу Президента України від 15.12.1999 року № 1564/99 "Про додаткові заходи щодо забезпечення належних умов діяльності суддів та функціонування судів", яким постановлено Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям вишукати можливості для забезпечення суддів, які потребують поліпшення житлових умов, благоустроєним житлом у вигляді окремих квартир або будинків.

Суд правильно вказав, що зазначені положення не містять прямого зобов'язання відповідача, в даному випадку Донецьку обласну державну адміністрацію, забезпечити суддів, які потребують поліпшення житлових умов, благоустроєним житлом, а передбачає лише вжиття спеціальних заходів для вчинення таких дій.

Визначаючи повноваження Донецької обласної державної адміністрації щодо вирішення питання про надання житла суддям, суд послався на положення ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586-ХІУ, відповідно до якої виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Крім того, питання, що вирішуються місцевими державними адміністраціями, визначені у ст.13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586-ХІУ.

Так, до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань:

1) забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян;

2) соціально-економічного розвитку відповідних територій;

3) бюджету, фінансів та обліку;

4) управління майном, приватизації та підприємництва;

5) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв'язку;

6) науки, освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури і спорту, сім'ї, жінок, молоді та

неповнолітніх:

7) використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля;

8) зовнішньоекономічної діяльності:

9) оборонної роботи та мобілізаційної підготовки;

10) соціального захисту, зайнятості населення, праці та заробітної плати.

З наведеного виходить, що положення Закону України «Про місцеві державні адміністрації» не містять вимог, які зобовязують місцеві державні адміністрації забезпечити суддів, які потребують поліпшення житлових умов, благоустроєним житлом у вигляді окремих квартир або будинків.

Визначаючи повноваження Виконавчого комітету Донецької міської ради, Ворошиловської районної у м. Донецьку ради. Виконавчого комітету Ворошиловської районної у м. Донецьку ради щодо вирішення питання про надання житла суддям, суд прийняв до уваги положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, який визначає повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку та встановлює, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Аналогічні положення щодо компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду закріплені у пункті 6 статті 15 Житлового Кодексу України, а саме виконавчі

комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52).

Стаття 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає особливості повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів, зокрема, питання організації управління районами в містах належать до компетенції міських рад.

Районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об'єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами.

З наведеного виходить, що положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не містять вимог, які зобов'язують органи місцевого самоврядування забезпечити суддів, які потребують поліпшення житлових умов, благоустроєним житлом у вигляді окремих квартир або будинків.

Крім того, за юридичною силою, відповідно до статті 9 КАС України, ієрархія нормативно-правових актів, які застосовуються судом при вирішенні адміністративних справ, має такий вигляд: Конституція України; міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; закони України; інші (підзаконні) нормативно-правові акти.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції, закону, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Тобто при застосуванні правових актів суд повинен враховувати їхнє місце в ієрархії національного законодавства - юридичну силу.

Виходячи з загального принципу пріоритетності законів над іншими нормативно - правовими актами, суд вважає, що при визначенні повноважень місцевих державних адміністрацій необхідно керуватися саме Законом України «Про місцеві державні адміністрації», а не Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо забезпечення належних умов діяльності суддів та функціонування судів».

Системний аналіз вищевказаних нормативно-правових актів свідчить про відсутність у відповідачів повноважень щодо вирішення питання про забезпечення житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права під час вирішення справи, тобто відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2009 року залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Ухвала за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду України протягом 1 місяця з дня складення у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 23 квітня 2010 року.

Головуючий

Судді