Справа № 336/4238/16-а
Суддя: Кляшторний В. С.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/4238/16-А
Провадження № 2-а/336/202/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Кляшторного В.С., при секретарі Ведмедьовій В.В., розглянувши у відкритому судовому засідання справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому зазначає, що вона отримує пенсію у звязку з втратою годувальника - померлого чоловіка ОСОБА_2 Її пенсійна справа знаходиться в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де вона отримує пенсію.

Її померлий чоловік, ОСОБА_2 (1933-2007р.р.), був колишнім малолітнім вязнем місця примусового тримання та був визнаний інвалідом із загального захворювання, а отже його правовий статус відповідає умовам, визначеним у ст. 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань». Станом на сьогоднішній день вона отримує пенсію у звязку з втратою годувальника у розмірі 1353,30 грн. з яких розмір підвищення відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» становить 10%, а не 25% як зазначено в Законі. Не призначення їй 25% доплати до пенсії відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» вважає таким, що не відповідає чинному законодавству України та в результаті чого її позбавлено пенсійних доплат щомісяця у розмірі 161,10 грн.

На підставі викладеного позивачка просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування їй пенсії з підвищенням на 25% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність встановленого ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» та зобовязати відповідача здійснити їй нарахування пенсії з підвищенням її на 25% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність встановленого ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» та провести відповідні виплати з грудня 2015 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки чоловік позивачки не мав статусу особи, яка утримувалась в концтаборі. В задоволення позову просив відмовити.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 15 грудня 2008 року позивачці було призначено пенсію по втраті годувальника згідно її заяви від 15.12.2008.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія у звязку із втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сімї в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

За життя чоловік позивачки мав статус малолітнього вязня, прирівняного до учасника бойових дій та мав інвалідність загального захворювання 2 групи, у звязку з чим до пенсії по втраті годувальника позивачці було встановлено підвищення, як дружині померлого учасника бойових дій з групою інвалідності відповідно до ст. ст. 10, 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, з 01.01.2012 року до пенсії по втраті годувальника позивачці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1381 від 28.12.2011 року було встановлено доплату до підвищення, як дружині померлого учасника бойових дій, за життя визнаного інвалідом загального захворювання, у розмірі 2% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 01.09.2015 року на підставі вищевказаної постанови в твердому розмірі 6,48 грн.

03 грудня 2015 року позивачка надала нове посвідчення, що дає право на пільги, встановлені ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» № 1584 від 23.03.2000 р. Згідно її заяви від 03.12.2015 року та наданої копії посвідчення позивачці було встановлено до пенсії підвищення дружині померлих інших жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» замість підвищення дружині померлого учасника бойових дій, які були інвалідами відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Доплата до підвищення дружині померлих інших жертв нацистських переслідувань постановою Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 не передбачена. Оскільки, позивач наполягала на встановлені підвищення відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», розмір її пенсії зменшився на розмір доплати дружині померлого учасника бойових дій.

Крім того, позивачка зазначає в позові, що вона має право на підвищення до пенсії у розмірі 25 %прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч. 2 ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Проте, частиною 2 статті 6-4 вищезазначеного закону встановлено, що дружинам (чоловікам) померлих інвалідів, зазначених у статті 6-2 цього Закону (колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин), які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дружинам (чоловікам) померлих інших жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно Архівної довідки №01-32/Г-1885 від 20.08.2015 року відомості про утримання у таборі (концтаборі, гетто) чоловіка позивачки відсутні.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» жертвам нацистських переслідувань видаються відповідні посвідчення замість раніше виданого посвідчення ветерана війни. Зразок посвідчення, порядок виготовлення і видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, оскільки померлий чоловік позивачки не підпадає під категорію осіб, зазначених в ст. 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», відсутні законні підстави для встановлення позивачці підвищення до пенсії у розмірі 25 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистського переслідування».

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 69, 70, 71, 86, 158-160, 162, 171, 185, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо постанову було прийнято без виклику особи, яка її оскаржує, або у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.С. Кляшторний