Справа № 2а-25943/09/1270
Суддя: Шаптала Н.К.
Дата ухвалення: 2010-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

доповідач 1 інстанції - Ушаков Т.С.
суддя-доповідач - Шаптала Н.К.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2010 року справа №2а-25943/09/1270

20 квітня 2010 року місто Донецьк

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шаптала Н.К.

суддів апеляційного суду: Міронової Г.М., Радіонової О.О.

при секретарі судового засідання: Асєєвій Я.В.

З участю сторін: представника військової прокуратури Луганського гарнізону Камєнєва О.А., інші сторони або їх представники до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сторони були належно повідомлені;

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2009 року була визнана протиправною бездіяльності службових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо невідшкодування молодшому сержанту запасу ОСОБА_1 витрат на службові відрядження під час проходження військової (публічної) служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 у розмірі 1773,37 грн. та військову частину НОМЕР_1 було зобов`язано виплатити молодшого сержанту запасу ОСОБА_1 заборгованість з витрат на службові відрядження у розмірі 1773,37 грн.

Відповідач з даною постановою суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, вважав, що судом неповно досліджені обставини по справі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представника, перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

До такого висновку колегія прийшла з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, Військовою прокуратурою Луганського гарнізону, за зверненням колишнього військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта запасу ОСОБА_1 проведена прокурорська перевірка додержання службовими особами військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та іншого законо давства з питань додержання встановлених норм матеріального, продовольчого та інших видів забезпечення.

За результатами проведеної перевірки було встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 з 10 серпня 2006 року по 10 серпня 2009 року проходив військову (публічну) службу за контрактом на посаді командира відділення - старшого оператора відділення радіорозвідки військової частини НОМЕР_2 , при цьому, на всіх видах забезпечення, в тому числі і фінансовому, вказаний військовослужбовець перебував у військовій частині НОМЕР_1 (м. Чернігів).

10 серпня 2009 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 15 молодший сержант військової служби за контрактом ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас відповідно до підпункту «а» пункту 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 153 від 10.08.2009 року молодший сержант військової служби за контрактом ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Краснодонського ОМВК Луганської області.

Предметом спору в даній справі є те, що під час звільнення з військової служби у запас і до теперішнього часу з молодшим сержантом військової служби за контрактом ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 не проведено остаточного розрахунку з грошового за безпечення, а саме: з витрат на службове відрядження, в яке він вибував у період з 09.09.2008 року по 31.10.2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: телеграми командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2008 року за № 14/533, старший солдат військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 був відібраний для проходження спеціальних курсів підготовки військовослужбовців за контрактом з терміном навчання 1,5 місяців, для чого командиру військової частини НОМЕР_2 вказаного військовослужбовця було наказано відкомандирувати до м. Чернігова до військової частини НОМЕР_1 в термін до 10 вересня 2008 року.

На виконання вищевказаної телеграми, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.08.2008 року № 158, старший солдат ОСОБА_1 був відряджений на період з 09.09.2008 року по 25.10.2008 року у м. Чернігів до військової частини НОМЕР_1 для проходження вказаних курсів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.10.2008 року № 190, на підставі телеграми командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2008 року № 14/604, старшому солдату ОСОБА_1 термін відрядження у військовій частині НОМЕР_1 продовжено з 25.10.2008 року по 31.10.2008 року.

31 жовтня 2008 року молодший сержант ОСОБА_1 прибув з відрядження до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків, про що було видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 31 жовтня 2008 року № 194.

Як було встановлено судом першої інстанції та що вбачається з матеріалів справи, під час слідування, знаходження та повернення з вказаного відрядження молодший сержант військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 витрачав на проїзд, харчування та інші потреби, пов`язані з перебуванням у відрядженні та виконанням своїх службових обов`язків - свої особисті грошові кошти, оскільки необхідними грошовими коштами військовою частиною НОМЕР_1 , в якій він знаходиться на фінансовому забезпеченні, в порушення вимог п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» - забезпечений не був.

Після повернення з відрядження, молодший сержант ОСОБА_1 передав до стройової частини оригінали усіх документі, які підтверджують витрати на відрядження, а саме: посвідчення про відрядження № 27 від 08 вересня 2008 року, проїзний документ серії ЛФ № 793549 від 09 вересня 2008 року на проїзд від м. Луганська до м. Ніжин, проїзний документ від 10 вересня 2008 року на проїзд від м. Ніжина до м. Чернігова, проїзний документ серії МТ № 126107 від 30 жовтня 2008 року на проїзд від м. Ніжина до м. Луганська та авансовий звіт від 31 жовтня 2008 року з витрат на службове відрядження на загальну суму 1773,37 грн.

Зазначені звітні документи були спрямовані військовою частиною НОМЕР_2 до фінансової частини військової частини НОМЕР_1 для нарахування та виплати молодшому сержанту» ОСОБА_1 грошової компенсації з витрат на службові відрядження у розмірі 1773,37 грн.

Проте, військовою частиною НОМЕР_1 відповідна компенсація з витрат на службове відрядження звільненому з військової служби у запас молодшому сержанту ОСОБА_1 виплачена не була, а надана була довідка-розрахунок, згідно якої заборгованість перед вказаним колишнім військовослужбовцем з витрат на службі відрядження складає у розмірі 1773,37 грн.

Крім того, з матеріалів справи, а саме: повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 від 11 вересня 2009 року за вих. № 1020 вбачається, що провести виплату компенсації витрат на службові відрядження молодшому сержанту запасу ОСОБА_1 за 2008 рік військова частина НОМЕР_1 не має можливості у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень на кінець 2008 бюджетного року.

Відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - при виконанні службових обов`язків, пов`язаних відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1.1 п.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил витрат на службові відрядження в межах України" затвердженої наказом Міністра оборони України від 17 січня 2000 р. N 9, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 лютого 2000 р. за N 58/4279- службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), в якій військовослужбовець проходить службу.

Відповідно до п.п.1.2. п.2 вказаної Інструкції - у службові відрядження військовослужбовці можуть направлятися в разі дійсної потреби та за наявності коштів на відрядження.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України відч23.04.1999 № 663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» - розмір відшкодування витрат на відрядження у межах України для державних службовців і працівників підприємств, установ та організацій, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, складає 30 за добу.

Пунктом 4 зазначеної Постанови передбачено, що підприємства, установи та організації, що направляють працівників у відрядження в межах України та за кордон, зобов`язані забезпечити їх коштами як аванс на поточні витрати у розмірах згідно з установленими нормами. Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок використання із застосуванням платіжних карток.

Згідно п. 6 зазначеної Постанови державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження в межах Україні і за кордон підприємствами, установами та організаціями, що повністю або часі утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності оригіналів підтвердних документів відшкодовуються витрати на проїзд (включаючи перевезення багажу) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження та витрати на побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання у готелях.

Враховуючи наведене, колегія вважає, що відповідач, який є органом владних повноважень і зобов`язаний діяти на підставі, в межах та в спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, фактично порушив законне право позивача на відшкодування витрати понесених ним на відрядження, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» та «Інструкцією про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 17 січня 2000 року № 9.

Колегія суддів не приймає посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування для здійснення виплат за відрядження, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законодавства та обставини справи, судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції винесена законно та обґрунтовано, та апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду має бути залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 195, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2009 року, якою була визнана протиправною бездіяльності службових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо невідшкодування молодшому сержанту запасу ОСОБА_1 витрат на службові відрядження під час проходження військової (публічної) служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 у розмірі 1773,37 грн. та військову частину НОМЕР_1 було зобов`язано виплатити молодшого сержанту запасу ОСОБА_1 заборгованість з витрат на службові відрядження у розмірі 1773,37 грн. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з дня виготовлення повного тексту ухвали, тобто з 21.04.2010 року.

Колегія суддів: