Справа № 826/6190/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 серпня 2016 року № 826/6190/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації

третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації

про визнання рішення протиправним, зобов»язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, в якій просив: визнати протиправною відмову відповідача щодо видачі позивачу посвідчення інваліда війни, зобов'язати видати позивачу посвідчення інваліда війни.

Так, як зазначено у позовній заяві, позивач, з 16.12.1986 р. по 31.12.1986 р. залучався до формувань цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, став інвалідом 2 групи, причина інвалідності - профзахворювання, пов»язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Однак, як йдеться у позовній заяві, відповідачем протиправно відмовлено у видачі позивачу посвідчення інваліда війни з огляду на відсутність встановленого судом факту виконання позивачем заходів по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Відповідачем скеровано до суду письмові заперечення на адміністративний позов, згідно яких позовні вимоги вважає необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні.

Так, в обґрунтування власної правової позиції у справі, відповідач зазначає, що долучені позивачем до матеріалів справи докази не містять інформації про те, що позивач безпосередньо входив до складу формувань Цивільної оборони та у складі таких формувань був направлений на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

При цьому відповідачем здійснено посилання на лист від 10.06.2016 р. №40 ПАТ з монтажу обмурівник, теплоізоляційних і хімзахисних покриттів на теплових і атомних електростанціях «Укренергозахист», яке являється правонаступником СМУ «Чорнобильенергозахист», в якому зазначено, що у списках невоєнізованого формування Цивільної оборони Спеціалізованого монтажного управління «Чорнобильенергозахист» ОСОБА_1 не значиться.

За результатами дослідження наявних у справі матеріалів суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Отже, розглянувши наявні у справі документи та матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 згідно наявної у справі копії посвідчення серії А №056984 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1).

Листом від 14.04.2016 р. №36-222 Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано позивачу копію довідки про підвищену оплату праці за роботу в зоні відчуження від 25.09.1992 р. №125, видану Будівельно-монтажним управлінням «Чорнобильенергозахист» а також копію витягу із протоколу від 16.09.1997 р. №20 про перереєстрацію засідання тимчасової Комісії для перевірки правильності видачі посвідчень «учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» при Київській міській державній адміністрації.

Так, як встановлено судом, довідка від 25.09.1992 р. №125 видана Трест «Укренергозахист» позивачу про те, що йому за роботу у м. Прип»ять, блок «Г» 3-го блоку ЧАЕС в період з 16.12.1986 р. по 31.12.1986 р. по місцю роботи БМУ «Чорнобильенергозахист» по відомості від 31.12.1986 р. №5 виплачена заробітна плата в сумі 534,25 крб.

Згідно ж згаданого витягу із протоколу від 16.09.1997 р. №20 підтверджено правильність видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС.

У справі наявна копія довідки Сер. КИО-1 №034423 , відповідно якої позивач має другу групу інвалідності, причина інвалідності - профзахворювання, пов"язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

До суду позивачем також надано інформаційну довідку Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 15.03.2016 р. №01.1-14/434/3, у якій серед іншого зазначено, що формування Цивільної оборони, в т.ч. і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

17.03.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою вх. №К-564, в якій просив видати йому посвідчення «інвалід війни», при цьому долучивши копію інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 15.03.2016 р. №01.1-14/434/3.

У відповідь на звернення позивача відповідачем листом від 18.03.2016 р. №34-619 зазначено, що довідки щодо участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, які не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення особи до формувань Цивільної оборони та усіх відомостей про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не дають правових підстав для визначення статусу інваліда війни відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В той же час, як йдеться у вказаному листі, серед наданих позивачем документів відсутні розпорядчі документи (накази розпорядження) про залучення позивача до формувань Цивільної оборони.

З огляду на наведене відповідач дійшов висновку про неможливість задоволення звернення позивача та видачі йому посвідчення інваліда війни, так як надані позивачем документи не підтверджують факт залучення і виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони.

При цьому відповідачем також зазначено, що факт виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони повинен бути встановленим в судовому порядку.

Відтак, вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов»язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

За змістом ч. 2 ст. 4 цього Закону до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Статтею 18 згаданого Закону встановлено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. №302 інвалідам війни видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід».

А відтак, обов'язковими умовами, за наявності яких особу можна віднести до інвалідів війни згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є не лише наявність у особи інвалідності, а й наявність доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про Цивільну оборону України» силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування.

Згідно ж до ст. 11 цього Закону невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про Цивільну оборону України» для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженого наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, встановлено, що формування ЦО, в тому числі - невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Тобто, завдання виробничого характеру на них не покладалися.

При цьому варто відмітити, що у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь формування, що створювалися в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялися у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

В той же час, під час судового розгляду справи згідно наданої відповідачем копії листа від 10.06.2016 р. №40 ПАТ з монтажу обмурівник, теплоізоляційних і хімзахисних покриттів на теплових і атомних електростанціях «Укренергозахист», яке являється правонаступником СМУ «Чорнобильенергозахист», встановлено, що у списках невоєнізованого формування Цивільної оборони СМУ «Чорнобильенергозахист» ОСОБА_1 не значиться.

При цьому суд зауважує, що наявність у позивача довідки від 25.09.1992 р. №125 про його роботу у м. Прип»ять, блок «Г» 3-го блоку ЧАЕС в період з 16.12.1986 р. по 31.12.1986 р. по місцю роботи БМУ «Чорнобильенергозахист» в даному випадку не є доказом включення позивача до складу невоєнізованого формування Цивільної оборони СМУ «Чорнобильенергозахист» та/або іншого подібного формування.

За таких обставин, зважаючи, що докази на підтвердження фактичної участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, а також докази віднесення до завдань Цивільної оборони характеру виконуваних позивачем робіт у справі відсутні, та беручи до уваги при цьому, що у списках НФ ЦО СМУ «Чорнобильенергозахист» Карелов. А.Л. не значиться, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог та визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови у видачі посвідчення інваліда війни.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська