Справа № 808/891/15
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року м. Київ К/800/42302/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2015 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 року

у справі № 808/891/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про результати розгляду скарг,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про результати розгляду скарг.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2015 року у справі № 808/891/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

У зв'язку із неприбуттям в судове засідання належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, ця справа розглядалася у порядку письмового провадження згідно із статтею 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами позапланової невиїзної документальної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 06.08.2013 року по 30.06.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 06.08.2013 року по 31.12.2013 року, відповідачем складено акт від 25.07.2014 року № 229/08-17-17/НОМЕР_1, яким встановлено порушення: - пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 296.3 ст. 296 Податкового кодексу України в частині не подання за 9 місяців 2013 року податкової декларації платника єдиного податку; - пп. 5 пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем здійснюються види діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, а саме реалізація корисних копалин (вугілля) та пп. 296.5.5 п. 296.5 ст. 296, п. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України, в результаті чого не відображено дохід, отриманий від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування в розмірі 1 059 379, 80 грн. окремо в податковій декларації платника єдиного податку та не застосовано 15 відсотків до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, в результаті чого занижено суму податкового зобов'язання з єдиного податку на суму 104 321, 30 грн.; - п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України та розділу 2 наказу ДПА України від 17.12.2010 року № 953 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби» на донараховану суму податку на доходи з фізичних осіб, в результаті чого нараховано пеню за несвоєчасну сплату в сумі 3 990, 50 грн.. - п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно сплачено єдиний податок в строк до 19.02.2014 року в сумі 52 968, 99 грн., нарахованого відповідно до декларації платника єдиного податку від 22.01.2014 року № .

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.09.2014 року: - № , яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% за платежем єдиний податок з фізичних осіб у розмірі 5 296, 90 грн.; - № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб у розмірі 130 571, 63 грн., в т.ч. за основним платежем - 104 321, 30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 26 250, 33 грн.; - № , яким позивача зобов'язано сплатити штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 1, 00 грн.; - № 032208717, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 8 904, 69грн, в т. ч. 6 987, 75 грн. - за основним платежем на 1 916, 94 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, 16.10.2014 року позивачем подана первина скарга до Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області від 29.10.2014 року № 58/14/08-01-10-04-13 продовжено строк розгляду первинної скарги до 20.12.2014 року.

Рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області про результати розгляду первинної скарги від 19.12.2014 року № 522/7/0801-100418 частково задоволено скаргу, скасовані податкові повідомлення-рішення від 05.09.2014 № ; № ; № , які були також винесені за результатами проведеної перевірки, податкові повідомлення-рішення від 05.09.2014 року № та № - залишено без змін. Крім того, збільшено на 5 197, 80 грн. суму податкового зобов'язання з єдиного податку і на 1 299, 45 грн. суму штрафних (фінансових) санкцій згідно п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, в результаті чого прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.12.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб у розмірі 6 497, 25 грн., в т. ч. 5 197, 80 - за основним платежем та 1 299, 45 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами розгляду повторної скарги рішенням ДФС України від 21.01.2015 року № 405/III/99-99-10-01-03-14 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 05.09.2014 року № та №, з урахуванням рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області про результати розгляду первинної скарги від 19.12.2014 року № 522/7/0801-100418, - без змін.

Предметом оскарження у даній справі є правомірність податкових повідомлень-рішень від 05.09.2014 року № , № , рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області про результати розгляду первинної скарги від 19.12.2014 року № 522/7/0801-100418, податкового повідомлення-рішення від 29.12.2014 року № , рішення ДФС України від 21.01.2015 року № 405/III/99-99-10-01-03-14.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку про те, що відповідач при проведенні перевірки, розгляді скарг позивача та прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв в межах свої повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Згідно із п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно із п. 56.6 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України).

А силу п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Судами попередніх інстанцій вставлено, що доводи позивача про неотримання ним рішення про продовження строку розгляду первинної скарги, що є підставою вважати задоволеною його первинну скаргу, спростовуються наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з підписом позивача 01.11.2014 року про отримання ним даного рішення.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджено своєчасність направлення позивачу рішень за результатами розгляду первинної та повторної скарг позивача, зокрема, копіями конвертів з відмітками поштового відділення від 19.12.2014 року та 21.01.2015 року.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог у відповідній частині є правильними.

З приводу правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно із п. 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення.

У відповідності до пп. 293.3.1 п. 293.3 ст. 293 Податкового кодексу України для третьої групи платників єдиного податку ставка податку встановлюється у розмірі 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Згідно з пп. 296.5.5 п. 296.5 ст. 296 Податкового кодексу України у разі застосування іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі, здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку першої і другої груп, платники єдиного податку в податковій декларації додатково відображають доходи, отримані від здійснення таких операцій.

Відповідно до пп. 4 п. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої і п'ятої груп у розмірі 15 відсотків до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування.

Статтею 1 «Гірничого закону України» визначено, що корисні копалини - природні мінеральні речовини, які можуть використовуватися безпосередньо або після їх обробки.

Згідно з пп. 14.1.91 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України корисні копалини - природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, у тому числі будь-які підземні води, а також техногенні мінеральні утворення в місцях видалення відходів виробництва та втрат продуктів переробки мінеральної сировини, які можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання безпосередньо або після первинної переробки.

Пунктом 3.10 глави 3 Класифікатора корисних копалин ДК 008:2007, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 12.12.2007 року № 357, визначено, що корисні копалини - це природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, на поверхні землі, у джерелах вод і газів, на дні водоймищ, придатні для промислового використання. Корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин державного та місцевого значення визначає Кабінет Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр.

Відповідно до п. 3.18 глави 3 зазначеного Класифікатора до твердих горючих корисних копалин відносяться скупчення в осадових породах метаморфізованих змертвілих рослин (вугілля) або змертвілих і неповністю розкладених болотних рослин під впливом біохімічних процесів за умов підвищеної вологості і нестачі кисню (торф).

Главою 5 встановлений класифікатор корисних копалин, де кам'яному вугіллю встановлений код об'єкта класифікації 13 003 000, а антрациту - 13 001 000.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року № 827 затверджено «Перелік корисних копалин загальнодержавного значення» та «Перелік корисних копалин місцевого значення», відповідно до яких, до корисних копалин загальнодержавного значення відноситься також, серед іншого, кам'яне вугілля та антрацит.

Відповідно до марочної належності вугілля за ДСТУ 3472-96 «Вугілля буре, кам'яне, антрацит. Класифікація» (затверджений наказом Держспоживстандарту України від 23.12.1996 року № 567) позначення марки А відповідає марці вугілля антрацит.

Судами попередніх інстанцій вставлено, що основними видами господарської діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 визначено: оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (КВЕД 46.71); інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (КВЕД 47.99). У перевіряємому періоді він перебував з 06.08.2013 року по 31.03.2014 року на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності зі сплатою єдиного податку та відповідно до наданих ним угод та інших документів бухгалтерської звітності здійснював реалізацію продукції - вугілля марок АМ, АО, АС, АКО, ДГО, ДГР.

Відповідно до марочної належності вугілля за ДСТУ 37472-96 «Вугілля буре, кам'яне, антрацит. Класифікація» (затверджений наказом Держспоживстандарту України від 23.12.1996 №567) позначення марки А відповідає марці вугілля антрацит. Також класифікація вугілля здійснюється за розміром кусків. Класу «дрібне» відповідає позначка М, Ю класу «сім'ячко» відповідає позначка С, класу «горіх» відповідає позначка О.

Таким чином марки вугілля, реалізацію якого здійснював позивач, є сортами (марками) вугілля антрацит та є відповідно антрацит сім'ячка - АС, антрацит дрібний - АМ, газовий горіх - ДГО, довгополум'яний газовий рядовий горіх -ДГРО.

Доводи позивача щодо того, що вугілля, яке реалізовувалось ним, не відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, а є сировиною, є безпідставними.

Таким чином, позивач, як суб'єкт господарювання, не може бути платником єдиного податку, оскільки він здійснює реалізацію корисних копалин загальнодержавного значення.

При цьому слід врахувати судову практику Вищого адміністративного суду України з розгляду справ такої категорії, а саме ухвалу практику Вищого адміністративного суду України від 10.11.2015 року у справі № 808/3510/14.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 року у справі № 808/891/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук