Справа № 808/2336/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

02 серпня 2016 рокуСправа № 808/2336/16
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Лазаренко М.С., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується - суд) надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 (далі іменується - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі іменується - третя особа), в якому позивач просить суд:

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2, , МФО 300131, місцезнаходження: вул. Артема(Січових стрільців), 60, м. Київ, 04050 визнати ОСОБА_1 ІН ОСОБА_3, 71504, АДРЕСА_2 кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»;

- внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме включити ОСОБА_1 ІН ОСОБА_3, 71504, АДРЕСА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у кредиторських вимогах, що неодноразово були надіслані відповідачу у межах визначеного строку, ОСОБА_1 вказала про прохання визнати її кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за заборгованістю, що виникла за всіма Договорами, укладеними між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та за іншими видами заборгованості, у сумі всіх належних їй коштів. Крім того, просила визнати її кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за заборгованістю, що виникла на підставі договорів укладених в іноземній валюті: № 313731/53129/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США- 517,14 (п 'ятсот сімнадцять доларів США 14 центів), за Договором № 313731/53131/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США - 2 000, 00 (дві тисячі доларів США 00 центів); за Договором № 313731/53145/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США - 16, 87 (шістнадцять доларів США 87 центів), за Договором № 313731/53132/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США - 2 000, 00 (дві тисячі доларів США 00 центів), за договором № 313731/53133/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США - 2 000, 00 (дві тисячі доларів США 00 центів), за Договором- заявою № 313731/53114/1 -14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті - 17 000, 00 (сімнадцять тисяч доларів США 00 центів). Проте, у своїй відповіді від 05.07.2016 року № 3-131100/8409 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 пропущено строк для подачі кредиторської вимоги. Відтак, будь-яких доказів із яких би вбачалося, що кредиторські вимоги позивача від 11.01.2016 року були розглянуті та включені відповідачем до проміжного ліквідаційного балансу надані не були. З огляду на викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується - КАС України) суддя після одержання позовної заяви крім іншого з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя вважає, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Визначення поняття «справа адміністративної юрисдикції» наведено у статті 3 КАС України, згідно якої справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із цим, участь у справі суб'єкта владних повноважень не є безумовною підставою віднесення такого спору до категорії адміністративних справ.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що звернення з позовною заявою зумовлено виконанням зобов'язань ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» перед позивачем, згідно договорів: № 313731/53129/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США- 517,14 (п 'ятсот сімнадцять доларів США 14 центів), за Договором № 313731/53131/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США - 2 000, 00 (дві тисячі доларів США 00 центів); за Договором № 313731/53145/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США - 16, 87 (шістнадцять доларів США 87 центів), за Договором № 313731/53132/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США - 2 000, 00 (дві тисячі доларів США 00 центів), за договором № 313731/53133/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США - 2 000, 00 (дві тисячі доларів США 00 центів), за Договором- заявою № 313731/53114/1 -14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті - 17 000, 00 (сімнадцять тисяч доларів США 00 центів).

При цьому, відповідно до постанови Правління НБУ № 898 від 17 грудня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 від 18 грудня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів визначає Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII від 14 травня 1992 року.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343- XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначає Закон України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07 грудня 2000 року.

Статтею 1 Закону № 2121-III передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452 - VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Вище наведена позиція є тотожною із правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постановах від від 16 лютого 2016 року по справі №21-4846а15 та постанові від 15 червня 2016 року по справі №21-286а16.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищезазначених норм та викладених обставин, заявлені позивачем вимоги мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі зокрема, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії.

На виконання вимог частини шостої статті 109 КАС України, роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду в порядку та за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати ОСОБА_1, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини п'ятої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали (якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то в 5-денний строк з дня отримання цією особою копії ухвали) апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко