Справа № 509/2854/13-а
Суддя: Бичковський Є. Л.
Дата ухвалення: 2013-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/2854/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2013 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.

при секретарі Ауловій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Овідіополь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до завідувача сектору культури та туризму Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною,-

ВСТАНОВИВ:

10.07.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом посилаючись на те, що він працював на посаді директора Миколаївського сільського будинку культури та з 01.09.2003 року йому було надано відпустку по догляду за дитиною. 29.01.2008 року він звернувся із заявою про поновлення на посаді директора Миколаївського сільського будинку культури у звязку із закінченням відпустки по догляду за дитиною з 02.02.2008 року. Але відповіді на цю заяву він не отримав. До нинішнього часу він не звільнений з посади директора будинку культури, але не може виконувати свої трудові обовязки, оскільки його не допускають до роботи та не звільняють з неї. Його трудова книжка знаходиться у секторі культури Овідіопольської районної державної адміністрації (далі Овідіопольська РДА). З приводу порушення його трудових прав та їх поновлення раніше він звертався до територіальної державної інспекції праці у Одеській області, яка 15.03.2010 року надала керівнику сектору культури Овідіопольської РДА припис про усунення трудових прав позивача, який виконаний не був. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21.05.2012 року позивачеві було відмовлено у задоволенні його позову про зобовязання допустити до фактичного виконання обовязків директора Миколаївського будинку культури у звязку із пропущенням строків звернення до суду.

21.02.2013 року позивачеві стало відомо про появу вакансії на посаді директора районного будинку культури у смт Овідіополь та він звернувся до завідувача сектору культури та туризму Овідіопольської РДА ОСОБА_2 із заявою про звільнення за переводом на посаду директора районного будинку культури.

Але 05.03.2013 року він отримав відповідь з пропозицією для вирішення порушених у зверненні питань звернутися до суду.

16.05.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення, але на час звернення до суду це питання вирішено не було.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача порушує його конституційне право на працю та просить суд визнати таку бездіяльність завідувача сектору культури та туризму Овідіопольської РДА ОСОБА_2 протиправною (а.с.2-4).

Відповідач надала письмові заперечення у яких просила суд у задоволенні даного адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у звязку з пропуском ним строку звернення до адміністративного суду (а.с.43-44).

У своїх письмових поясненнях від 17.09.2013 року позивач додатково зазначив, що 16.05.2013 року він звернувся до відповідача із заявою про звільнення за переводом на посаду директора Миколаївського сільського будинку культури, тому що саме ці дії мали бути виконані після передачі цього будинку культури на баланс Миколаївської сільської ради. Але цього зроблено не було, його трудова книжка продовжує знаходитись у секторі культури Овідіопольської РДА, тому на думку позивача шестимісячний строк для оскарження такої бездіяльності відповідача щодо його працевлаштування ним не пропущений (а.с.49-50).

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, а відповідач проти його задоволення заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що наказом завідувача відділом культури Овідіопольської РДА від 30.07.1991 року №34 позивача було призначено на посаду Миколаївського-2 сільського будинку культури (а.с.5).

З 03.09.2003 року по 02.02.2008 року позивачеві було надано відпустку за доглядом за дитиною, що підтверджується наказами начальника відділу культури ОвідіопольськоїРДА від 01.09.2003 року №53 та від 17.01.2005 року №04 (а.с.6,7).

З листа територіальної державної інспекції праці у Одеській області від 30.03.2010 року №15-П112/8771-020 та акту перевірки від 15.03.2010 року №15-25-020/0025 вбачається, що наказом відділу культури Овідіопольської РДА від 23.10.2008 року скасовано наказ від 30.07.1991 року №34 про призначення позивача на посаду директора Миколаївського сільського будинку культури, переведено позивача на посаду директора будинку культури Миколаївської сільської ради з 01.12.2008 року. Але до Миколаївської сільської ради позивач працевлаштований не був, трудова книжка позивача знаходиться у відділі культури. Після закінчення 02.02.2008 року відпустки позивача по догляду за дитиною заробітна плата йому не нараховувалася та не виплачувалась (а.с.13-17).

21.02.2013 року позивач звернувся до відповідач із заявою про звільнення його з посади директора Миколаївського сільського будинку культури за переводом та прийняття його на посаду директора районного будинку культури (а.с.20).

У відповідь на це звернення відповідач листом від 05.03.2013 року №77 розяснила можливість розгляду цього трудового спору у судовому порядку (а.с.23).

16.05.2013 року позивач звернувся до відповідача та посилаючись на п.5 ст.36 КЗпП України просив звільнити його за переводом на посаду директора Миколаївського сільського будинку культури, який знаходиться у підпорядкуванні Миколаївської сільської ради (а.с.26).

29.05.2013 року за вих.№194 відповідач повідомила позивача, що посада директора сільського будинку культури, на яку він претендує, завжди знаходилась у штатному розкладі Миколаївської сільської ради. Сектор культури направив голові Миколаївської сільської ради лист з пропозицією розглянути питання щодо кандидатури позивача на цю посаду за переводом. Про відповідь голови Миколаївської сільської ради позивача буде повідомлено додатково (а.с.27).

Докази такого повідомлення відповідачем суду не надано. Позивач посилався на те, що про відповідь голови Миколаївської сільської ради його поінформовано не було.

Однак наказом відповідача від 31.08.2013 року №95-к позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Миколаївського сільського будинку культури за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Ці вищенаведені встановлені судом обставини визнані сторонами та ними взаємно не спростовувались.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.3 КонституціїУкраїни).

Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України Про місцеві державні адміністрації відповідно до Конституції України цей Закон визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій.

Ст.42 цього Закону встановлено, що структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій здійснюють керівництво галузями управління, несуть відповідальність за їх розвиток.

Преамбулою Закону України Про культуру встановлено, що цей Закон визначає правові засади діяльності у сфері культури, регулює суспільні відносини, пов'язані із створенням, використанням, розповсюдженням, збереженням культурної спадщини та культурних цінностей, і спрямований на забезпечення доступу до них.

Згідно ч. 1 ст.2 цього Закону, законодавство України про культуру складається з Конституції України, цього Закону та інших законів, що регламентують діяльність у сфері культури, міжнародних договорів з питань культури, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів.

Особливості трудових відносин та працевлаштування в закладах культури встановлено ст. 21 Закону України "Про культуру", згідно ч. 1 якої - керівники закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними трудового договору (контракту). Укладення контракту регулюється виключно законами України.

Згідно зі ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір визначається як угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою.

Пунктом 10 ч. 4 ст.42 Закону України Про місцеве самоврядування передбачено, що сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

З наведеної норми вбачається, що у сільського голови відсутні повноваження щодо призначення та звільнення керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 року за № 433 затверджено Перелік типів позашкільних навчальних закладів, та згідно цього Переліку - будинки (центри, клуби) культури, де здійснюється навчання чи виховання у галузях художньої творчості дітей, юнацтва та молоді, художньо-естетичної творчості учнівської молоді, дитячої та юнацької творчості, естетичного виховання, еколого-натуралістичної творчості учнівської молоді, науково-технічної творчості учнівської молоді, туризму, краєзнавства, спорту та екскурсій, туристсько-краєзнавчої творчості учнівської молоді - відносяться до позашкільних закладів освіти.

В контексті призначення керівників вищезазначену норму п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" необхідно розглядати в системному зв'язку зі ст. 23 Закону України "Про позашкільну освіту", якою встановлено, що трудові відносини в системі позашкільної освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, якими також не передбачено призначення на посаду чи звільнення органом місцевого самоврядування, а передбачено призначення та звільнення органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері.

Наказ Міністерства культури України "Про затвердження примірного Положення про клубний заклад" від 23.05.2007 року № 35, згідно п. 4.2 якого - керівники установ (в тому числі, клубних закладів) комунальної власності призначаються органом місцевого самоврядування, втратив чинність з 16.01.2012 року згідно наказу Міністерства культури України від 16.01.2012 року № 25.

Згідно з ст.48 КЗпП України, п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (в редакції Наказу Мінпраці та соцполітики N 259/34/5 від 08.06.2001 року ) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації.

Згідно з п.1.3. зазначеної Інструкції при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до пункту 3 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 219 від 14.02.2007 року (зі змінами та доповненнями) для реєстрації в центрі зайнятості громадянин повинен предявити трудову книжку, а у разі її відсутності її дублікат або довідку з архівної установи про прийняття або звільнення з роботи.

Отже трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника та цей документ підтверджує факт трудових відносин між працівником та роботодавцем.

Виходячі з наведеного, з врахуванням знаходження трудової книжки позивача у секторі культури Овідіопольської РДА та видачі 31.08.2013 року відповідачем наказу про звільнення позивача з посади директора Миколаївського будинку культури суд вважає, що до 31.08.2013 року позивач дійсно знаходився у трудових відносинах з сектором культури Овідіопольської РДА.

Але відповідач як керівник сектору культури за наявністю в неї необхідних повноважень та покладення на неї відповідних обовязків не забезпечила умови праці, необхідні для виконання роботи позивачем на посаді директора Миколаївського будинку культури та протягом шести місяців до дня звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду та до дня його звільнення 31.08.2013 року не вживала дійових заходів для забезпечення трудових прав позивача. Така бездіяльність відповідача є неправомірною та порушує конституційне право позивача на труд.

Згідно з ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що під час розгляду справи відповідачем не доведено правомірність її бездіяльності з 10 лютого по 31 серпня 2013 року щодо забезпечення дотримання трудових прав директора Миколаївського сільського будинку культури ОСОБА_1, тому даний позов підлягає задоволенню шляхом встановлення саме цієї бездіяльності відповідача у зазначений період неправомірною.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 71, 86, 160, 163 КАС України, на підставі ст.ст. 3, 19, 21, 43 Конституції України, ст.ст. 21, 43 КЗпП України,ст.42 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні",ст. 23 Закону України "Про позашкільну освіту", ст.ст. 2, 21 Закону України Про культуру, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність завідувача сектору культури та туризму Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_2 з 10 лютого по 31 серпня 2013 року щодо забезпечення дотримання трудових прав директора Миколаївського сільського будинку культури ОСОБА_1.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Є.Л. Бичковський