Справа № 131/1136/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 131/1136/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Підлипняк М.Д.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

04 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Тарасенко А.М.,

представника позивача ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

представника відповідача Лебідь А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення 56 сесії 6 скликання Липовецької міської ради №640 від 15 листопада 2013 року "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2013 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення 56 сесії 6 скликання Липовецької міської ради №640 від 15 листопада 2013 року "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Немирівський районний суд Вінницької області постановою від 06.04.2016 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач його представник та відповідач підтримали доводи апеляційної скарги, в свою чергу представник третьої особи заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням 56 сесії 6 скликання від 15 листопада 2013 року № 640 Липовецької міської ради « про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою ОСОБА_6, по АДРЕСА_1.

Позивач, вважає дане рішення неправомірним та таким що порушує його права та охоронювані законом інтереси в зв'язку з чим просить визнати протиправним та скасувати дане рішення в частині надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою ОСОБА_6, що стало підставою для звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування ", прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з підстав того, що оскаржуване рішення не порушує прав позивача, а тому не може бути скасоване.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно статті 3 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України ), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (ст. 4 ЗК України).

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, встановлені Законом України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV ( далі - Закон № 858-IV).

Статтею 20 Закону № 858-IV визначено, що землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема організації нових і впорядкування існуючих об'єктів землеустрою.

Згідно статті 22 Закону № 858-IV, землеустрій здійснюється на підставі зокрема, рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою.

За змістом статті 25 Закону № 858-IV документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 50 Закону № 858-IV, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно статті 55 Закону № 858-IV, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється технічна документація із землеустрою.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Враховуючи зазначені норми, можна прийти до висновку, що законом в обов'язковому порядку, для всіх категорій земель передбачено здійснення землеустрою, тобто ряду заходів спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

До таких заходів, зокрема і відносяться розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та розробка технічної документація із землеустрою. За своєю суттю дані заходи не є тотожними, мають різне призначення та порядок і випадки їх здійснення.

У сукупності зазначене означає, що зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у випадку формування нових земельних ділянок або у разі зміни цільового призначення існуючих земельних ділянок, при цьому розробка технічної документація із землеустрою здійснюється у випадку встановлення або відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Тобто, проект відведення є початковим етапом створення земельної ділянки як об'єкта та якраз і складається з топографо-геодезичних і картографічних матеріалів на підставі яких в подальшому буде розроблятися технічна документації для встановлення меж земельної ділянки.

Відповідно стаття 79 ЗК України, земельна ділянка як об'єкт права власності - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Отже, без існування проекту відведення земельної ділянки, розробка технічної документація із землеустрою неможлива.

При цьому здійснення вказаних заходів із землеустрою потребують окремого узгодження з відповідними органами (отримання) дозволу та проводяться на підставі рішення такого органу про надання дозволу на розробку проекту відведення та виготовлення технічної документації відповідно.

Згідно п. «а», «в» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень селищних рад відноситься розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Вказане питання є виключною компетенцією сесії селищної ради.

Відповідно ч. 6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно ч. 7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, у випадку наявності у особи бажання отримати у власність або користування земельну ділянку, вона повинна звернутися до відповідного органу клопотання про надання їм земельної ділянки, яке повинно бути розглянуте протягом встановленого строку та за наслідком якого повинно бути прийняте рішення про надання або відмову у наданні дозволу розроблення проекту землеустрою (у випадку виділення нової ділянки - проекту відведення).

Згідно з матеріалами справи оскаржуваним рішення видано дозвіл на розробку технічної документації на земельну ділянку яка не була відведена, чим порушено вимоги закону та порядок здійснення землеустрою, оскільки не можливо виготовити технічну документацію без проведення відведення земельної ділянки (виготовлення проекту відведення).

Відповідно матеріалам справи, рішенням 11 сесії 22 скликання Липовецької селищної ради від 28.08.1997 року « Про приватизацію земельних ділянок громадянам селища» розглянуто заяви громадян про передачу їм у приватну власність земельних ділянок, якими вони користуються та вирішено передати безкоштовно, в т.ч. ОСОБА_6, жителю АДРЕСА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га. (а.с. 128-129, 142 т.1).

Рішенням Липовецької селищної ради 5 сесії 23 скликання від 11.03.1999 року» Про надання земельних ділянок громадянам селища для ведення підсобного господарства» ОСОБА_6 надано земельну ділянку в тимчасове користування на полі №5 Скакунка площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства ( а.с.71-72 т. 2).

Рішенням Липовецької селищної ради 31 сесії 5 скликання від 02.12.2009 року № 503 « про внесення змін до рішення 11 сесії 22 скликання Липовецької селищної ради від 28.08.1997 року « про приватизацію земельних ділянок громадянам селища», відповідно до якого земельна ділянка площею 0,20 га, надана ОСОБА_6 була поділена за цільовим призначенням на дві земельні ділянки, а саме: 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 130-131 т.1).

29.08.2005 року відповідно до договору купівлі-продажу ВСІ № 969914 ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купила з набуттям у власність цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_1. При цьому в договорі зазначено, що проданий житловий будинок та господарські споруди знаходяться на земельній ділянці, площа якої не зазначена ( а.с. 48-50).

25.09.2009 року ОСОБА_3 звернулась до Липовецької міської ради з заявою про надання їй в приватну власність земельної ділянки 0,10 га по АДРЕСА_1 в зв'язку з купівлею житлового будинку ( а.с. 169 т.1).

Рішенням 31 сесії 5 скликання від 02.12.2009 року № 482 Липовецької міської ради « про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельні ділянки, надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Рішенням №517 від 22.12.2009 року 32 сесії 5 скликання Липовецької міської ради ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку 0,10 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 73-75 т.2).

Рішенням № 577 від 02.09.2010 року 39 сесії 5 скликання Липовецької міської ради « про внесення змін до попередніх рішень сесій» до рішення № 517 від 22.12.2009 року внесено зміни , змінивши АДРЕСА_1 на поле №5 «Скакунка» та п. 24 викладено в редакції « Надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м. Липовець, поле №5 Скакунка( а.с. 76-78 т.2 ).

Загальна площа земельної ділянки, що знаходиться у користуванні за адресою АДРЕСА_1 (за даною адресою зареєстровано лише 0,20 га) становить 0,30 га, при цьому аналізуючи вказані рішення та матеріали справи не можливо встановити конкретне місцезнаходження наданих земельних ділянок, як вказані рішення містять неточності та розбіжності в даних, що не дає змоги зробити висновок про те, хто яку ділянку та за якою адресою отримав. Зокрема в матеріалах справи відсутні рішення (незважаючи на те, що вони витребовувалися судом відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 09 червня 2016 року а.с. 137 т.2) які б підтверджували зміну назви АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2, а також рішення про надання ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в розмірі 0,15 га за адресою АДРЕСА_2.

Також необхідно зазначити, що ні в громадянина ОСОБА_6 ні в громадянки ОСОБА_3 не має документа, що засвідчує право власності чи користування на конкретно встановлену земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, а проект відведення щодо них не здійснювався, що в свою чергу унеможливлює фізичного встановлення конкретних меж ділянок, що надавалися та тим паче виготовлення щодо них технічної документації.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення жодним чином не порушує права позивача є передчасним, оскільки як зазначалося вище земельні ділянки що виділялися для ведення господарства та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в межах розміру земельної ділянки за цією адресою (0,31 га), фактично не розмежовувалися і не встановлювалися, а тому ( без чіткого визначення де чи я ділянка) неможливо встановити чи буде порушене право позивача - ОСОБА_3 у випадку надання дозволу на виготовлення тех. документації громадянину ОСОБА_6 (чи не буде надано дозвіл ОСОБА_6 на виготовлення тех. док. щодо земельної ділянки яка надавалась ОСОБА_3.), навіть не зважаючи на порушення оскаржуваним рішенням вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийняте з порушення вимог чинного законодавства та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення 56 сесії 6 скликання Липовецької міської ради №640 від 15 листопада 2013 року "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Липовецької міської ради № 640 від 15 листопада 2013 р. 56 сесії 6 скликання «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» в частині надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою ОСОБА_6.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 серпня 2016 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.