Справа № 757/34708/16-а
Суддя: Литвинова І. В.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії, а саме зобов'язати Пенсійний фонд України передати заяву ОСОБА_1 до уповноваженого територіального органу Пенсійного фонду України для розгляду по суті.

Позов обґрунтував тим, що віг є громадянином України і особою похилого віку, у зв'язку з чим потребує пенсійного і соціального забезпечення. Ані до виїзду, ані станом на сьогоднішній день пенсія позивачу не призначалася, відповідно пенсійних витрат він не отримує. Враховуючи, що він постійно мешкає в Державі Ізраїль, де немає територіального органу ПФУ, в нього виникли труднощі щодо того, до якого з управлінь ПФУ йому звертатися. Тому, потребуючи допомоги у реалізації свого законного права на пенсію, 20.05.2016 через свого представника звернувся до відповідача із заявою, в якій просив Пенсійний Фонд визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю, але відповідач листом від 30.05.2016 безпідставно відмовив у передані заяви уповноваженому органу.

Ухвалою суду від 21.07.2016 в справі було відкрито скорочене провадження.

У письмових запереченнях проти позову Пенсійний фонд України вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні. Посилається на те, що Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п. 2 Положення № 280). Згідно з п. 7 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Порядок поновлення виплати раніше призначеної пенсії з 07.01.2006 регулюється постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок № 22-1). Згідно пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі, із урахуванням додатково наданих документів. Як передбачено пунктом 4.1 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про відновлення виплати раніше призначеної пенсії лише при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2 до Порядку № 22-1) та за наявності в неї всіх необхідних документів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується виданим на його ім'я паспортом громадянина України для виїзду за кордон. Постійним місцем проживання позивача є Ізраїль. До виїзду за кордон позивач проживав за адресою: АДРЕСА_1.

20.05.2016 позивач через свого представника звернувся до ПФУ із заявою про направлення його заяви про призначення пенсії до відповідного органу ПФУ за належністю.

30.05.2016 відповідач відмовив позивачу у здійсненні вказаних заходів, вказуючи на те, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР ), «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У ч. 3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Ст. 92 Закону № 1788-XII передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Виключення з даного правила встановлено тільки для пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного Фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У статті 51 вказаного закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 07.10.2009 № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону №1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, з наведених законодавчих приписів вбачається, що кожна особа, яка здобула право на пенсію шляхом здійснення трудової діяльності в Україні протягом певного періоду часу, сплачуючи при цьому зі свого доходу внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування, набуває право на пенсію не залежно від її місця проживання.

В рішенні Конституційного Суду України 07.10.2009 № 25-рп/2009 мова йде про право громадян на одержання вже призначеної їм пенсії.

Більш того, вирішення питання про наявність права особи на призначення пенсійних виплат, визначення їх розміру, здійснення нарахування та виплати пенсії, з урахуванням положень Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, належить виключно до дискреційних повноважень відповідних територіальних управлінь Пенсійного фонду.

При цьому, дискреційними повноваженнями є сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Разом з тим, жодним територіальним управлінням ПФУ не приймалося будь-яких рішень щодо наявності/відсутності підстав для призначення позивачу пенсії за віком на території України, а отже належним суб'єктом влади не були реалізовані його дискреційні повноваження та, відповідно, не порушувалися права, свободи та інтереси позивача.

Так, з вищенаведених правових норм вбачається, що Пенсійний фонд України при отриманні звернення особи, в якому ставиться питання, що повинно вирішуватися відповідним територіальним управлінням, зобов'язаний направити таке звернення за належністю в порядку та в межах строків, установлених законодавством, зокрема, ч. 3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР.

В даному випадку суд виходить з того, що відповідач, як центральний орган, має вирішити поставлене питання з урахуванням змін які відбулись в 2002 році в пенсійному законодавстві, з метою належного розгляду звернення позивача шляхом подальшого поновлення або призначення пенсії.

З огляду на це, суд вважає, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача, яким у порушення вимог ч. 2 ст. 19 конституції України та ч. 3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР, не було направлено заяву позивача про призначення йому пенсії за належністю, що обумовлює необхідність задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 11, 69-71, 86, 97, 158-163, 167, 171, 183 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Пенсійний фонд України визначити територіальний орган (управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах), якому передати на розгляд подану заяву ОСОБА_1 від 20.05.2016 р. про призначення пенсії, з прийняттям за результатами такого розгляду відповідного рішення. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І. В. Литвинова