Справа № 826/27720/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року м. Київ справа № 826/27720/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»

про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 липня 2015 року № 22841921, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про:

- визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - державного реєстратора Суперфіна Бориса Михайловича (далі - відповідач) про державну реєстрацію права власності від 14 липня 2015 року, індексний номер: 22841921 на об'єкт нерухомого майна: (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18) квартира, об'єкт житлової нерухомості, двокімнатна, загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () (далі - оскаржуване рішення).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 24 грудня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», третя особа).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним, з огляду на те, що воно не відповідає умовам договору іпотеки № 94315 від 25.09.2008.

Як вказує позивач, умовами договору іпотеки передбачено позасудове врегулювання здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Тобто, договір іпотеки № 94315 від 25.09.2008 передбачає необхідність укладення окремого договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», як іптекодержателем, та позивачем, як іпотекодавцем, про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно передане в іпотеку - квартиру АДРЕСА_2.

Втім, такий договір між позивачем, як іпотекодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», як іптекодержателем, укладено не було.

Крім того, договір іпотеки № 94315 від 25.09.2008 також не містить окремого застереження щодо передачі права власності на квартиру АДРЕСА_2 з метою задоволення вимог іпотекодержателя по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.09.2008.

Зазначене вище, на переконання позивача, дає підстави вважати таке оскаржуване рішення протиправним, яке має бути скасовано.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Від представника приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича надійшло клопотання з копіями документів, що були взяті до уваги під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

В судове засідання відповідач та/або його представник не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 03.03.2016 представників відповідача та третьої особи, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Кравцовою О.В. за реєстровим номером 2729, належить квартира АДРЕСА_3.

Як встановлено судом, 25 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 (далі - Договір № 0), по умовам якого, Банк зобов'язується надати Позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому Договорі та Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», затверджених рішенням Продуктово-тарифного комітету АКІБ «УкрСиббанк» (Протокол № 243 від 21.08.2008) з усіма змінами та доповненнями (пп. 1.1.1 п. 1.1 Договору № 0); сума кредиту складає 45 500 доларів США 00 центів, вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 221 134,55 грн. за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення Договору (пп. 1.2.1 п. 1.2 Договору № 0); кредит надається у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в пп. 1.2.1 п. 1.2 Договору (пп. 1.2.2 п. 1.2 Договору № 0); надання кредиту здійснюється у наступний термін: « 25» вересня 2008 року (пп. 1.2.4 п. 1.2 Договору № 0); Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_2 у Банку (пп. 1.2.5 п. 1.2 Договору № 0); цільове призначення кредиту - для особистих потреб Позичальника, а саме для придбання квартири (пп. 1.2.6 п. 1.2 Договору № 0); кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості: « 25» вересня 2029 року, при цьому згідно умов Договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту (пп. 1.2.8 п. 1.2 Договору № 0).

За приписами Розділу 2. «Умови забезпечення кредиту» Договору № 0, виконання зобов'язань Позичальника за Договором забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника Банком приймається застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: квартира, що складається з двох кімнат, загальною площею 52,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, та є власністю ОСОБА_1, код за ДРФО НОМЕР_1 (п. 2.1 Договору № 0).

25 вересня 2008 року між ОСОБА_4 (Продавець), з однієї сторони та ОСОБА_1 (Покупець), з другої сторони, був укладений Договір купівлі-продажу квартири (далі - Договір купівлі-продажу квартири), по умовам якого, Продавець продав, а Покупець купив, належну Продавцю на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 відчужувана квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м. (п. 1 Договору купівлі-продажу квартири). За погодженням сторін продаж квартири вчинено за 485 000,00 грн., що є еквівалентом 100 (ста тисяч) доларів США за курсом Національного Банку України станом на 25.09.2008, які повністю сплачені Продавцю до підписання цього договору (п. 3 Договору купівлі-продажу квартири).

Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Кравцовою О.В. за реєстровим номером 2729.

В якості забезпечення Кредитного договору № 0 від 25.09.2008, в цей же день між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки № 94315 (далі - Договір № 94315), по умовам якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно (далі - Предмет іпотеки): квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю Іпотекодавця на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Кравцовою О.В. - приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області 25.09.2008 за реєстровим № 2729, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 25.09.2008, про що надано відповідний витяг. Предмет іпотеки складається з 2 (двох) житлових кімнат, загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м. (пп. 1.1 п. 1 Договору № 94315).

Ринкова вартість Предмету іпотеки, згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності, та за домовленістю сторін становить: 584 186,00 грн. (пп. 1.2 п. 1 Договору № 94315).

Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Кравцовою О.В. за реєстровим номером 2734.

На підставі Договору іпотеки № 94315 приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Кравцовою О.В. було накладено обтяження на Предмет іпотеки, яке зареєстровано в реєстрі за № 2735.

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (Фактор) був укладений Договір факторингу № 1 (далі - Договір № 1), по умовам якого Клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (пп. 1.1 п. 1 Договору № 1).

Також, 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (Цесіонарій) був укладений Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (далі - Договір), по умовам якого Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки (далі - Іпотечні договори), зазначеними у Додатку 1 до цього Договору (п. 1 Договору).

Згідно з Договором відступлення прав вимоги за договорами іпотеки право вимоги за Договором іпотеки № 94315 від 25.09.2008 на квартиру АДРЕСА_3 Банком передано Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

03 грудня 2015 року позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - державним реєстратором Суперфіном Борисом Михайловичем 14.07.2015 прийнято рішення № 22841921 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», .

Як встановлено судом, до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - державного реєстратора Суперфіна Бориса Михайловича звернулась уповноважена особа ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Кандаєва Д.Р. з заявами за реєстраційними номерами: 12326533, 12327038 про внесення, відповідно, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запису про реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру АДРЕСА_1 та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки запису про реєстрацію іпотеки.

За результатами розгляду поданих ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» вказаних вище заяв та документів, відповідачем 14.07.2015 прийнято рішення за № 22841921 про державну реєстрацію права приватної власності (з відкриттям розділу), відповідно до якого за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 (оскаржуване рішення) та - рішення за № 22842727 про державну реєстрацію іншого речового права: іпотеки, відповідно до якого за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» зареєстровано право вимоги за Договором іпотеки № 94315 від 25.09.2008 на квартиру АДРЕСА_3.

Незгода позивача з рішенням від 14.07.2015 № 22841921 про проведення державної реєстрації права приватної власності на об'єкт нерухомого майна: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (далі - Закон № 898-IV), Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок № 868) та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд зазначає наступне.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 3 ст. 2 КАС України).

Частиною 3 ст. 33 Закону № 898-IV передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З вказаного слідує, що підставами для звернення стягнення на предмет іпотеки є:

- рішення суду;

- виконавчий напис нотаріуса;

- договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

В той же час, за приписами ст. 36 названого Закону визначено можливість позасудового врегулювання, а саме, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Аналіз зазначеного вище дає суду підстави дійти висновку, що Законом № 898-IV передбачено позасудове врегулювання, яке має відображатися в іпотечному договорі, як застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або здійснюватися згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з Договору іпотеки № 94315 від 25.09.2008, останній містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Так, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.2.2 п. 5.2 розділу 5 чітко визначено, що позасудове врегулювання здійснюється на підставі укладання окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом № 898-IV.

В той же час, як встановлено судом, третьою особою самостійно обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі ст. 37 Закону № 898-IV або - вернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені предмету іпотеки на підставі ст. 38 Закону № 898-IV.

Суд зауважує, що ч. 1 ст. 37 Закону № 898-IV встановлено правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, якою є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (ч. 1 ст. 38 Закону № 898-IV).

З копій матеріалів, наданих представником відповідача, вбачається, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» при поданні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на Предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя не подавало. Як зазначив позивач, вказаного договору він не укладав.

У той же час, за приписами ст. 182 ЦК України (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Статтею 9 Закону № 1952-IV визначено, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 та 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок № 868).

Так, пунктом 13 вказаного порядку (норми, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 11 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.

У відповідності до п. 46 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Аналіз зазначеного вище в сукупності свідчить, що однією з передумов державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є документ що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 37 Закону № 898-IV передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Крім того, слід зазначити, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 була зареєстрована та постійно в ній проживала неповнолітня донька позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дитиною-інвалідом.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Окрім цього, у відповідності до пп. 1.9 п. 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання.

У відповідності до пп. 1.10 п. 1 глави 2 розділу II названого порядку у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Крім того, в статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII зазначено, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Судом встановлено, що третьою особою для проведення державної реєстрації права приватної власності на спірну квартиру не надано доказів, що квартира АДРЕСА_1, не використовується позивачем, як місце постійного проживання, оскільки у позивача у власності є інше нерухоме житлове майно.

З підстав викладеного вище, суд приходить до висновку, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича № 22841921 від 14.07.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з системного аналізу встановлених обставин, матеріалів справи, приписів норм законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та норм діючих, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і на підставі п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов ОСОБА_1 повністю задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - державного реєстратора Суперфіна Бориса Михайловича про державну реєстрацію права власності від 14 липня 2015 року, індексний номер: 22841921 на об'єкт нерухомого майна: (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18) квартира, об'єкт житлової нерухомості, двокімнатна, загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1, за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» ().

3. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко