Справа № 826/425/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 серпня 2016 року 09:15 справа №826/425/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПенсійного Фонду України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Правління Пенсійного Фонду України (далі по тексту - відповідач), в якому, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог просить зобов'язати відповідача визначити уповноважене територіальне управління Пенсійного Фонду України (бажано за місцем проживання позивача перед виїздом з України) і дати йому вказівку: відновити виплату пенсії за віком з 02 квітня 1991 року до дати припинення виплати пенсії позивачу у зв'язку з від'їздом із України у відповідності з Конституцією та Постановою ПФУ от 20 травня 2015 року №10-1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/425/16, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 15 червня 2016 року представники сторін не прибули, у зв'язку із чим, на підставі частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось; судом замінено первинного відповідача - Правління Пенсійного Фонду України на належного - Пенсійний фонд України; на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вказує позивач, з 26 червня 1980 року по 02 квітня 1991 рік він отримував пенсію за віком.

До виїзду із України проживав за адресою: АДРЕСА_1. 02 квітня 1991 року ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

08 жовтня 2015 року позивач звернувся до Правління Пенсійного фонду України з заявою, в якій просив відновити та виплатити йому пенсію, зароблену трудовим стажем на території України, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 та Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду звернення позивача Пенсійний фонд України у листі від 11 листопада 2015 року №11480/Ф-11 повідомив про те, що, угода між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення ще не ратифікована Верховною Радою України, а тому виплата пенсії особі під час проживання за кордоном буде здійснюватись у разі прийняття Верховною Радою України Закону про ратифікацію за встановленим Угодою порядком.

Крім того, позивачу роз'яснено, що рішення про призначення їй пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживанням (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви встановленої форми разом із документами, необхідними для призначення пенсії (про стаж, заробіток тощо).

Позивач вважає, що після прийняття рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009, яким визнано неконституційними норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, відповідач зобов'язаний був внести відповідні зміни до Порядку подачі та оформлення документів для призначення пенсії в частині визначення переліку та форми документів, порядку звернення та механізму виплати пенсій пенсіонерам, які проживають за межами України.

Відповідач подав до суду письмове заперечення проти позову, в яких зазначив про неможливість внесення змін до Порядку подачі та оформлення документів для призначення пенсії без відповідних змін до Закону.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Пункт 6 статті 92 Конституції України встановлює, що виключного законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначається види, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до норм статті 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, Конституційний Суд України рішенням від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У відповідності до частини третьої статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Таким чином, на думку суду, пенсіонер України, проживаючи в іншій державі, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як і громадяни України, які проживають на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства підлягає застосуванню судом.

Так, у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Європейський Суд з прав людини також зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що вказана ситуація порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року пенсіонери, які виїхали на постійне проживання за кордон, мають право на отримання пенсії на рівні з іншими громадянами, а порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009.

Нормами статей 44, 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Порядок подання документів про поновлення виплати пенсії визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок.).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Проте, суд звертає увагу, що Пенсійний фонд України не визначив територіальні органи Пенсійного фонду України, уповноважені виплачувати пенсію особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, що порушує право позивача на звернення про виплату пенсії та є підставою для зобов'язання відповідача вчинити такі дії.

Вирішуючи даний спір, суд не приймає до уваги посилання відповідача на необхідність прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо зміни порядку та оформлення документів для призначення пенсій, оскільки визнання неконституційними норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення, означає регулювання пенсійних відносин за участю таких осіб у загальному порядку, та є достатньою підставою для приведення у відповідність із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 відповідних підзаконних актів Пенсійного фонду України.

Поряд із цим суд не погоджується із вимогами про зобов'язання відповідача дати вказівку уповноваженому територіальному управлінню Пенсійного Фонду України відновити виплату пенсії ОСОБА_1, оскільки такі не входять до кола повноважень відповідача та є вручанням у дискреційні повноваження відповідного суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з формулювання позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача належить присудити здійснені ним витрати по сплаті судового збору відповідно до частини задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Пенсійний фонд України розглянути питання щодо визначення територіальних органів Пенсійного фонду України, уповноважених виплачувати пенсію особам, які виїхали на постійне проживання за кордон.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов