Справа № 812/48/16
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року справа № 812/48/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

при секретарі судового засідання Святодух О.Б.,

за участю сторін по справі:

позивач: Румянцев О.С. (за довіреністю)

відповідач: Пивоварова Д.О. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року по справі №812/48/16 (головуючий І інстанції Шембелян В.С.) за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» до Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.01.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправним податкове повідомлення-рішення № від 05.01.2016 року; скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.01.2016 щодо зобов'язання сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 119247,80 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.01.2016 року № щодо зобов'язання сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 109 610,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що податковий борг з авансових внесків з податку на прибуток був зменшений позивачем шляхом подання розрахунку, а отже відбулось зменшення абсолютного значення суми податкового боргу, про те не зважаючи на це, в період з 30.08.2014, 30.09.2014, 30.10.2014,30.11.2014, 30.12.2014,30.01.2015,02.03.2015 роки до подання розрахунку, що перевищує 60 днів, вищевказані податкові зобов'язання перебували у статусі податкового боргу, а тому нарахування штрафної санкції передбаченої ст. 126 ПКУ у розмірі 119 247,80 грн. є правомірними. Крім того ПК України не містить норми щодо звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань (податкового боргу) у разу подання уточнюючого розрахунку після закінчення граничного строку подання розрахунків та спливу граничного строку сплати узгоджених податкових зобов'язань. В даному випадку подання уточнюючих розрахунків, призводить до зменшення абсолютного значення податкового боргу, що виник раніше, та в залежності від дати подання уточнюючих розрахунків (зменшення абсолютного значення податкового боргу) впливає лише на застосування ставки/розміру штрафу (10% або 20%). Відповідач також вважає, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, оскільки розпорядженням Кабінету Міністрів України N 1079-р 05.11.2014 р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. N 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція". Крім того, позивачем не дотримано порядок звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань по сплаті авансових внесків з податку на прибуток, а саме відсутнє звернення з заявою до компетентного органу та не надано сертифікат Торгово-промислової палати України із засвідченням форс-мажорних обставин. Крім того, відповідач вважає, що судом першої інстанції невірно визначено розмір судового збору, замість 1788,72 грн. стягнуто 3166,73 грн.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що позивач зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності та перебуває на податковому обліку у відповідача.

Відповідачем було проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності сплати до бюджету сум податку на прибуток в 2014-2015роках, за результатами якої складено акт від 07.12.2015р. №334/12-27-15-20188371 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.01.2016 р. №, яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 598239 грн. на підставі статті 126 Податкового кодексу України позивачеві визначено штраф у розмірі 20% у сумі 119247,80 грн..

Актом перевірки встановлено, що за серпень 2014 року авансовий внесок по строку сплати 30.08.2014 року в сумі 85 177 грн. погашено. За вересень 2014 року авансовий внесок по строку сплати 30.09.2014 року в сумі 85 177 грн. не погашено; за жовтень 2014 року авансовий внесок по строку сплати 30.10.2014 року в сумі 85 177 грн. не погашено; за листопад 2014 року авансові внески по строку сплати 30.11.2014 року в сумі 85 177 грн. не погашено; за грудень 2014 року по строку сплати 30.12.2014 року в сумі 85 177 грн. не погашено; за січень 2015 року по строку сплати 30.01.2015 в сумі 85 177 грн. не погашено; за лютий 2015 року по строку 28.02.2015 року в сумі 85 177 грн. не погашено. Підприємство дані авансові внески по строках сплати не сплатило. Податковий борг погасився за рахунок поданої декларації по податку на прибуток за 2014 рік від 01.09.2015 року №90206620 в якій позивач задекларував податкові зобов'язання до зменшення в сумі 865 058 грн.

Позивачем 28.02.2014р. було подано розрахунок податкових зобов'язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2013р., у якому позивачем самостійно визначено авансовий внесок (1/12 нарахованої до сплати загальної суми податку на прибуток відокремленого підрозділу платника консолідованого податку на прибуток за звітний (податковий рік), що підлягатиме сплаті у березні-грудні 2014р. та січні-лютому 2015р. - 85177 грн.

01.09.2015р. за № позивачем подано розрахунок податкових зобов'язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014р., у якому задекларовано податок на прибуток відокремленого підрозділу платника консолідованого податку на прибуток звітного (податкового) періоду, зменшений на суму сплаченого авансового внеску з податку на прибуток 865058 грн.

Підпунктом 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (у редакції, чинній у спірний період) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Пунктом 152.4 статті 152 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податку, який прийняв рішення про сплату консолідованого податку, сплачує авансовий внесок з податку згідно з підпунктом 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, такий авансовий внесок сплачується за місцезнаходженням юридичної особи та її відокремлених підрозділів пропорційно питомій вазі суми витрат відокремлених підрозділів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до положень цього розділу, в загальній сумі таких витрат цього платника податку, визначених у останній податковій звітності, поданій таким платником податку.

Відповідно до підпункту 153.3.1 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу, чи ні.

Згідно з підпунктом 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Обов'язок з нарахування та сплати авансового внеску з цього податку, за визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу ставкою, покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім платників цього податку, які підпадають під дію статті 156 цього Кодексу).

Підпунктом 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами господарської діяльності позивача у 2014 році отримано чистий фінансовий результат у вигляді збитку у розмірі 142859000,00 грн., а тому у розрахунку податкових зобов'язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток підприємства за 2014 рік позивачем визначено суму перевищення, яка переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду.

Статтею 126 Податкового кодексу України встановлено відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків, згідно до п. 126.1 якої уразі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Колегія суддів вважає, що передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, факт погашення з простроченням податкового боргу з авансових внесків по терміну сплати серпень 2014р.-лютий 2015р. був визначений відповідачем датою подання позивачем 01.09.2015р.за № розрахунку податкових зобов'язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014р.

Однак, 01.09.2015р.за № позивачем подано розрахунок податкових зобов'язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014р., у якому задекларовано податок на прибуток відокремленого підрозділу платника консолідованого податку на прибуток звітного (податкового) періоду, зменшений на суму сплаченого авансового внеску з податку на прибуток 865058 грн..

Позивачем уточнюючий розрахунок до розрахунку податкових зобов'язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2013р., у якому позивачем самостійно визначено авансовий внесок, не подавався.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позов.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки позивачем 01.09.2015 року не подавався уточнюючий розрахунок.

Застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» колегія суддів вважає помилковим, оскільки наведений Закон не містить в собі приписів щодо звільнення суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати авансового внеску з податку на прибуток.

Водночас, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат судом першої інстанції невірно було стягнуто з відповідача судовий збір в сумі 3166,73 грн. виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно підпункту 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI (у редакції на час звернення з позовною заявою), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою встановлюється ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата встановлена у місячному розмірі 1378,00 грн.

Предметом позову по цій справі є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.01.2016 щодо зобов'язання сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 119247,80 грн. Таким чином, за подання цього позову сплачується судовий збір в розмірі 1788,72 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача судовий збір в розмірі 3 166,73 грн., а тому рішення суду в цій частині слід змінити.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року по справі №812/48/16 - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року по справі №812/48/16 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації»Луганськгаз» () судовий збір в сумі 3 166,73 грн. ( три тисячі сто шістдесят шість гривень 73 копійки) - змінити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації»Луганськгаз» () судовий збір в сумі 1 788,72 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят вісім гривень 72 копійки).

В іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року по справі №812/48/16 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 серпня 2016 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 10 серпня 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А.Блохін

М.Г.Сухарьок