Справа № 344/8145/16-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2016-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/8145/16-а
Провадження № 2-а/344/354/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління

патрульної поліції у м. Івано-Франківськ Конечна Г.Л.

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

У судовому засіданні 04 серпня 2016 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_3 (надалі - також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ Конечної Г.Л. (надалі - також «Відповідач») про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 676402 від 14 червня 2016 року, винесену інспектором патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ Конечною Г.Л. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 676402 від 14 червня 2016 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин та невірного застосування норм чинного законодавства, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Як зазначив в судовому засіданні Позивач та його представник, ОСОБА_3 не було порушено пункту 15.10 («а», «д») Правил дорожнього руху, оскільки ним було здійснено вимушену зупинку, пов'язану із технічною несправністю транспортного засобу із одночасним включенням аварійної сигналізації.

Зокрема, Позивач покликався на те, що того дня 14 червня 2016 року він поспішав на судове засідання, яке мало відбутися в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області за його позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому, виявивши несправність транспортного засобу (непередбачувані збої у роботі двигуна), він залишив транспортний засіб на узбіччі проїжджої частини без унеможливлення руху інших транспортних засобів.

Представник Відповідача - Інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ Конечної Г.Л., - в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні з підстав необґрунтованості.

Зокрема, як зазначив представник Відповідача, оскільки Позивач протягом тривалого часу здійснив стоянку транспортного засобу ближче 10 м до перехрестя, чим створив суттєві перешкоди для руху інших транспортних засобів, його було у встановленому чинним законодавством порядку притягнуто до відповідальності за порушення вимог пункту 15.10 («а», «д») Правил дорожнього руху.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивача та його представника, представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

В С Т А Н О В И В:

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - «Правила дорожнього руху»).

Відповідно до пункту 15.1 Правил дорожнього руху зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) (пункт 15.2 Правил дорожнього руху).

Згідно з пунктом 15.10 Правил дорожнього руху стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

У разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил (пункт 15.14 Правил дорожнього руху).

Згідно з частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - також «КУпАП») перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 280 КУпАП).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

14 червня 2016 року Інспектором патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ рядовим поліції Конечною Галиною Любомирівною винесено Постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №676402, якою притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Вищевказану постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №676402 від 14 червня 2016 року ОСОБА_3 вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Так, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб'єкт владних повноважень - Відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Як зазначено в Постанові в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №676402 від 14 червня 2016 року, ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER, номерний знак НОМЕР_1, 14 червня 2016 року о 13 год. 20 хв. в м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 14 здійснив стоянку ближче 10 м до перехрестя, а також суттєво заважав руху інших учасників та водіїв, чим порушив п. 15.10 (а) та 15.10 (д) ПДР.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Так, Суд звертає увагу на те, що зі змісту відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який переглянуто в судовому засіданні, вбачається той факт, що автомобіль Позивача близько трьох годин поспіль стояв у забороненому Правилами дорожнього руху України місці і створював перешкоди для руху інших транспортних засобів.

В той же час, Суд сприймає критично посилання Позивача та його представника на той факт, що у спірних правовідносинах мала місце вимушена зупинка, а не стоянка транспортного засобу Позивача у забороненому місці.

Так, з матеріалів справи дійсно вбачається той факт, що в день вчинення адміністративного правопорушення, за яке Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 дійсно звертався до сервісного центру TOYOTA із заявою про комп'ютерну діагностику двигуна транспортного засобу, посилаючись на помилку двигуна на щитку приборів (а.с. 7-9).

Однак, вказані документи не є належним підтвердження того факту, що станом на 14 червня 2016 року на 13 год. 20 хв. автомобіль Позивача був у несправному стані, що повністю унеможливлювало його рух.

Вказані документи підтверджують виключно факт звернення до сервісного центру TOYOTA.

Крім того, зі змісту відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який переглянуто в судовому засіданні, вбачається той факт, що після повернення до автомобіля та після складення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення Позивач здійснив вмикання мотора транспортного засобу та здійснив рух цього транспортного засобу без ввімкненої аварійної сигналізації, що спростовує твердження Позивача про технічну несправність його транспортного засобу станом на 13 год. 20 хв.

Суд також сприймає критично посилання Позивача на ту обставину, що 14 червня 2016 року станом на 13 год. 20 хв. він не міг зв'язатися в телефонному режимі з працівниками сервісного центру TOYOTA з метою з'ясування причин несправності транспортного засобу та їх усунення у зв'язку з тим, що Позивач поспішав на судове засідання до суду, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України наявність виклику до суду не є підставою для порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу.

Оскільки станом на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення Позивачем не було доведено вимушеності здійсненої його транспортним засобом зупинки, в Суду відсутні правові підстави для визнання оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування.

Інших належних доказів на підтвердження протиправності оскаржуваної постанови позовна заява не містить, і Позивачем таких доказів суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та виносячи за її результатами оскаржувану постанову, Відповідачем не було порушено вимог закону, а, відтак, підстави для скасування оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, фактичні обставини спірних правовідносин, Суд дійшов висновку про те, що, вирішуючи справу про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, Відповідачем порушень вимог закону допущено не було.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 99, 100, 158-163, 171-2, 254 КАС України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.