Справа № 698/1133/15-а
Суддя: Баранов О. І.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 698/1133/15-а
Провадження 2-а/698/25/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 р.

Катеринопільський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Баранова О.І. одноособово, розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду, в селищі Катеринопіль, Черкаської області адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області про визнання рішення про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправним та зобов'язання призначити довічне грошове утримання судді у відставці , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом в обґрунтування, якого зазначив, що 10.06.2014 року у порядку, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», він звернувся до Верховної Ради України із заявою про звільнення з посади судді Шполянського районного суду Черкаської області у відставку та до Вищої ради юстиції з заявою про внесення подання про звільнення з посади, у зв'язку з поданням заяви про відставку, внаслідок досягнення з 23.07.2014 року шістдесяти п'яти років.

Незважаючи на своєчасне подання вказаних заяв, звільнення позивача у відставку з посади судді Шполянського районного суду Черкаської області, з незалежних від нього причин, відбулося лише 16.07.2015 року згідно Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VIII.

07.08.2015 року наказом голови Шполянського районного суду за № 33-ос позивача було відраховано із штату Шполянського районного суду Черкаської області у зв'язку із виходом у відставку.

06.10.02015 року позивач звернувся до відповідача заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка була направлена разом з поданням голови Шполянського районного суду Черкаської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.08.2015 року.

15.10.2015 року листом № 5547/03 відповідач повідомив позивача про прийняття рішення про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді.

Позивач стверджує, що має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків, оскільки має стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 30 років 9 місяців 11 днів. Крім того, позивач зазначає, що його право на щомісячне довічне грошове утримання судді виникло згідно ст.43 Закону України «Про статус суддів» і вперше, було реалізовано ним після набуття стажу роботи на посаді судді у розмірі 20 років відповідно до наказу ТУ ДСА у Черкаській області від 10.02.2003 року № 28-О.

З 02.03.2009 року позивачу остаточно було встановлено щомісячне грошове утримання, як судді, який має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, у розмірі 90 відсотків. З урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп позивач вважає, що дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213, не може поширюватися на його право щодо отримання щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, оскільки вказане право виникло раніше, а вказаний Закон не має зворотної дії у часі.

На підставі викладеного позивач вважає, що відмова відповідача у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порушує конституційні гарантії незалежності професійних суддів, які, серед іншого, забезпечуються належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді та правом його на відставку та з цих підставпросить визнати вказане рішення відповідача протиправним та зобов'язати призначити довічне грошове утримання судді у відставці з 06.10.2015 року, згідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 05.10.2015 року № 3166-04/15.

Позивач просить розглянути заявлений ним позов у порядку скороченого провадження згідно ст. 183-2 КАС України.

03.11.2015 року відповідно до ч.ч. 1 п. 6, 7 ст. 22 КАС України справа за вказаним вище адміністративним позовом надійшла з Шполянського районного суду Черкаської області до Катеринопільського районного суду Черкаської області.

04.11.2015 року судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України відкрито скорочене провадження у справі. Ухвала про відкриття скороченого провадження у справі, яка розглядається судом не за місцем знаходження відповідача, отримана останнім 06.11.2015 року.

10.11.2015 року відповідачем було складено заперечення на адміністративний позов. Вказані заперечення були отримані судом, який розглядає справу не за місцем знаходження відповідача 19.11.2015 року.

У запереченнях проти позову відповідач, не оспорюючи наявності у позивача віку та стажу для призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці, а також правильності проведеного обрахунку заробітної плати судді для обчислення вказаної виплати, зазначає, що підставою відмови у призначенні щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу стало скасування з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213. (далі - Закон від 02.03.2015 № 213).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З наказу начальника ТУ ДСА у Черкаській області від 10.02.2003 року № 28-О вбачається, що починаючи з 06.02.2003 року позивачу розпочато нарахування довічного грошового утримання судді у зв'язку із набуттям стажу - 20 років, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді.(а.с.26)

З наказу голови Шполянського районного суду від 13.08.2007 року № 55У, вбачається, що з 05.02.2007 року позивачу відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» було встановлено щомісячне грошове утримання судді, який має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді у розмірі 88 відсотків заробітної плати судді (а.с.27)

З наказу голови Шполянського районного суду від 02.03.2009 року № 10У, вбачається, що з 01.01.2009 року позивачу відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» було встановлено щомісячне грошове утримання судді, який має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді (а.с.28)

З постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VIII вбачається, що позивача звільнено з посади судді Шполянського районного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку.(а.с.14)

З наказу голови Шполянського районного суду від 07.08.2015 року № 33-ос, вбачається, що з 07.08.2015 року відповідача відраховано із штату Шполянського районного суду Черкаської області у зв'язку із звільненням з посади судді та виходом у відставку, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VIII.(а.с.17)

З листа Вищої ради юстиції від 19.10.2015 року № 6374/0/9-17 у відповідь на звернення позивача вбачається, що заява останнього про звільнення з посади судді Шполянського районного суду Черкаської області у відставку надійшла до Вищої ради юстиції 16.06.2014 року. При цьому тривалий не розгляд заяви позивача пояснюється перервою у роботі Вищої ради юстиції. (а.с.25)

З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вбачається, що станом на 07.08.2015 року загальний стаж роботи позивача на посадах, які дають право відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 30 років 9 місяців 11 днів. (а.с.12)

З довідки територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 05.10.2015 року № 3166-04/15 вбачається, що на підставі особових рахунків за червень 2014 року заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначена позивачу у розмірі 21924 грн., який складається з посадового окладу 12180 грн. та доплати за вислугу років у розмірі 80% посадового окладу - 9744 грн.(а.с.13)

З заяв позивача від 06.10.2015 року вбачається, що 06.10.2015 року останній звернувся до відповідача з вимогою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015 року (а.с.18,19)

З подання голови Шполянського районного суду Черкаської області від 06.10.2015 року та супровідного листа до нього від 06.10.2015 року за № 6265/15-вих/1.30/15 вбачається, що вказаним судом до Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області направленоподання про встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці разом з доданими документами для призначення вказаної виплати.(а.с.10,11)

З розписки повідомлення виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області 06.10.2015 року вбачається, що заява позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зареєстрована відповідачем 06.10.2015 року за № 831 та до неї наданий повний пакет документів. (а.с.20)

З листа Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області від 15.10.2015 року за № 5547/03 вбачається, що відповідач з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 повідомив позивача про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. (а.с.21)

З досліджених судом доказів вбачається, що позивач мав визначений ст.ст. 109, 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стаж роботи, який дає право на відставку, у встановленому законом порядку та 16.06.2014 року звернувся до Вищої ради юстиції та Верховної Ради України із заявами про звільнення з посади судді Шполянського районного суду Черкаської області у відставку. Встановлений законом місячний строк для внесення Вищою радою юстиції до Верховної Ради України подання про звільнення судді з посади у відставку, сплив 17.07. 2014 року, проте рішення ВРЮ про внесення цього подання до Верховної Ради України не було прийняте. Отже, заява позивача про звільнення з посади судді у відставку не була розглянута з незалежних від нього причин.

Також вбачається, що розгляд питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, регулювався ст.111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частиною шість якої передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України. Згідно Регламенту Верховної Ради України постанова Верховної Ради України від 16 липня 2015 року № 636-VІІІ «Про звільнення суддів» набрала чинності в день її прийняття, тобто 16 липня 2015 року. Отже повноваження судді Горобця О.К. припинились 16 липня 2015 року.

Таким чином, вбачається, що з 16.06.2014 року (день отримання Вищою радою юстиції заяви позивача про відставку) у позивача виникло право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ч. 2 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про звільнення, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Отже, суддя, який набув право на відставку відповідно до наявного у нього стажу не менше 20 років, але не досяг віку 65 років, мав право обирати: залишитися на посаді судді або прийняти рішення про відставку.

Судом встановлено, що 23.07.2014 року позивач досяг шістдесяти п'яти років. При цьому суд визнає, що до настання вказаного віку, позивачем було реалізоване право на відставку шляхом звернення 16.06.2014 року з відповідною заявою до Вищої ради юстиції. Вища рада юстиції та Верховна Рада України у період з дати подання позивачем заяв про звільнення з посади судді у відставку до досягнення ним 65 років об'єктивно могли розглянути заяви про звільнення з посади судді у відставку та прийняти відповідні рішення. Позивач ніяким чином не міг впливати на обставини та причини бездіяльності Вищої ради юстиції та Верховної Ради України щодо розгляду його заяв про звільнення з посади судді у відставку.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд виходить з того, що позивач реалізував своє право на щомісячне грошове утримання судді, до того як воно було припинено згідно ч. 5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ. В подальшому рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 положення ч. 5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ, визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». (Постанова Верховного Суду України від 17.03.2015 року у справі № 21-371а14)

Крім того, у рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на законні та правомірні очікування забезпечення, як професійного судді у відставці, суд відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, враховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії», «Федоренко проти України». У вказаних справах Європейський Суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим правом» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Відповідно до принципу юридичної визначеності, з урахуванням змісту ч. 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ( в редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про відставку) згідно якої розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 80% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з можливістю збільшення його на 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не більше 90% від заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, суд визнає, що зазначені положення Закону формували у позивача обґрунтовані припущення на отримання при звільненні у відставку за його вибором, як пенсії, так і щомісячного довічного грошового утримання на рівні, максимально наближеному до рівня суддівської винагороди.

З урахуванням наведених вище положень визначених у рішеннях Конституційного суду України, відповідно до яких матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя, суд визнає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, не є пенсією у прямому розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення», а є особливою гарантією матеріального забезпечення судді у відставці, на яке суддя у відставці має право за своїм вибором замість пенсії, і рівень якого має бути якомога ближчим до рівня останньої заробітної плати на посаді судді.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про звільнення з посади судді Шполянського районного суду Черкаської області у відставку: суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку; заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України; суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення; за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до ч. 4 ст.102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, яка діяла на час досягнення позивачем шістдесяти п'яти років, з наступного дня після досягнення вказаного віку, тобто з 24.07.2014 року, останній не міг виконувати свої повноваження зі здійснення правосуддя. Оскільки, рішення про звільнення позивача не було прийнято, з незалежних від нього причин, останній продовжував перебувати у штаті суду та отримувати суддівську винагороду. З 01.01.2015 розмір вказаної винагороди було визначено законодавцем у розмірі мінімальної заробітної плати, а з 29.03.2015 року - посадовий оклад; суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не мав права на отримання доплат до посадового окладу.

Отже, у зв'язку із змінами внесеними до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям, які при досягненні 65 років не були звільнені, було встановлено спеціальний розмір грошового утримання, який не відповідає грошовому утриманню судді, що працює на відповідній посаді і є порушенням визначеного вказаним Законом правила, згідно з яким щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відповідному розмірі грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.(ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про звільнення).

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VІIІ розгляд заяв і скарг, поданих до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги).

Отже, заява позивача про звільнення у відставку з посади судді Шполянського районного суду Черкаської області має розглядатися відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на час подання позивачем вказаної заяви (16.06.2014 року). Отже, і право позивача на матеріальне забезпечення, як судді у відставці, визначається нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, яка діяла на час виникнення у останнього права на відставку (16.06.2014 року).

Таким чином, посилання відповідача на п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ як на правову підставу для відмови позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є необґрунтованим, оскільки право позивача на отримання щомісячного грошового утримання судді виникло до набрання чинності Законом від 02.03.2015 № 213-VІІІ, а отже, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України вказана норма не може мати зворотної дії у часі.

Відповідно до п. 1.2 «Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, щомісячне довічне утримання призначається з дня наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку із поданням заяви про відставку у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Тобто, із змісту вказаної вище норми та досліджених судом доказів вбачається, що право позивача на призначення щомісячного довічного утримання, як судді у відставці, виникає з 08 серпня 2015 року ( з дня наступного за виданням наказу про відрахування позивача зі штату Шполянського районного суду Черкаської області).

Відповідно до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про відставку) з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп, та відсутності заперечень відповідача щодо правильності складення поданих позивачем документів для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд, дослідивши надані позивачем докази визнає, що позивач має право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розрахунку загального стажу роботи позивача на посадах, які дають право відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який становить 30 років 9 місяців 11 днів.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо розміру заробітної плати визначеної згідно довідки від 05.10.2015 року № 3166-04/15 виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Черкаській області для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд визнає, що для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке має бути призначено позивачу, слід використовувати визначений ТУ ДСА розмір - 21924 грн., оскільки судом встановлено, що зазначені у вказаній довідці відомості повинні враховуватися при призначенні вказаного грошового утримання.

З огляду на викладене, суд визнає, що надані відповідачем заперечення є необґрунтованими, оскільки відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень і відповідно до покладених на нього завдань, здійснюючи призначення (перерахунок) та виплату щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, а також забезпечення своєчасного в повному обсязі фінансування та виплати щомісячного довічного утримання суддям у відставці належним чином не виконав покладених на нього обов'язків щодо призначення вказаної виплати.

За таких обставин, суд визнає, що рішення відповідача про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є таким, що порушує конституційні гарантії незалежності професійних суддів, конституційний принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, які, серед іншого, забезпечуються належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді та правом на відставку, а отже,є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, суд визнає, що право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає поновленню шляхом зобов'язання відповідача до прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 08.08.2015 року, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді Шполянського районного суду Черкаської області, згідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 05.10.2015 року № 3166-04/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України суд присуджує стягнути з Державного бюджету України на користь позивача, здійснені останнім та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн..

Керуючись ст.ст. 2, 18, 22 ч.7, 158-163, 256 ч. 1 п. 1 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області про визнання рішення про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправним та зобов'язання призначити довічне грошове утримання судді у відставці - задовольнити повністю.

Рішення Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області від 15.10.2015 року «Про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання судді» - визнати протиправним та скасувати.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 08 серпня 2015 року, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді Шполянського районного суду Черкаської області, згідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 05.10.2015 року № 3166-04/15, з урахуванням проведених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн..

Рішення суду у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Баранов О.І.