Справа № 487/5219/14-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 487/5219/14-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Щербина С.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування припису від 28 березня 2014 року про демонтаж гаражу та звільнення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до Миколаївської міської ради, в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача, визнати незаконним та скасувати припис відповідача від 28 березня 2014 року про демонтаж гаражу та звільнення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою від 02 липня 2014 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Заводський районний суд м. Миколаєва задовольнив адміністративний позов, визнав протиправним та скасував припис Миколаївської міської ради на ім'я ОСОБА_1 від 28 березня 2014 року про звільнення земельної ділянки по АДРЕСА_1

Не погоджуючись з постановою суду, Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

При цьому апелянт зазначає, що оскаржений припис не є обов'язковим до виконання та не тягне для позивача жодних правових наслідків, у зв'язку з чим не є правовим актом індивідуальної дії, який може бути оскаржений в судовому порядку.

ОСОБА_1 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що 28 березня 2014 року секретарем Миколаївської міської ради виданий припис, яким позивачу запропоновано здійснити демонтаж гаража та звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, з посиланням на те, що гараж побудований без правовстановлюючих документів на землю та є самочинним будівництвом.

Також, суд першої інстанції встановив, що Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт від 14.09.2011 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області при перевірці гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, порушення вимог містобудівного законодавства позивачем не виявлено (а.с. 25).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність факту порушень містобудівного законодавства.

Перевіряючи доводи відповідача, щодо самовільного зайняття позивачем земельної ділянки , суд першої інстанції встановив, що батькові позивача ОСОБА_2, як виняток, як інваліду Вітчизняної війни 2 групи, на підставі рішення Миколаївської міської ради від 02.04.1968 року дозволено будівництво гаражу у дворі його будинку за адресою: АДРЕСА_1

В подальшому домоволодіння АДРЕСА_1 було знесене, а гараж відновлений СУ тресту «Миколаївжилбуд».

13 травня 1991 року ОСОБА_2 помер.

Заочним рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва за позивачем - ОСОБА_1, визнане право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1, на підставі якого, відповідно до рішення Миколаївської міської ради № 2657 від 20.12.2006 р., гаражу присвоєна нова адреса - АДРЕСА_1, а рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №10 від 26.01.2007 р. оформлено право власності на гараж за новою адресою за ОСОБА_1 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Також суд першої інстанції встановив, що 15 квітня 2007 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2006 року скасоване та ухвалою від 17 жовтня 2007 року позов ОСОБА_1 залишений без розгляду.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2013 року та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 грудня 2013 року визнано недійсним п. 32 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 10 від 26.01.2007 р., яким оформлено право власності на гараж за ОСОБА_1, та скасоване свідоцтво про право власності на зазначений гараж, визнано незаконним п. 38 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2657 від 20.12.2006 р., яким гаражу надана адреса: АДРЕСА_1

Земельна ділянка на якій розташований гараж відноситься до земель територіальної громади міста Миколаєва.

Встановив суд першої інстанції і те, що ОСОБА_1 звертався до Миколаївської міської ради щодо відведення у користування земельної ділянки, на якій розташований гараж, за адресою: АДРЕСА_1, але у задоволені його заяви було відмовлено. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2008 року визнаний недійсним висновок Миколаївської міської ради від 01.08.2007 р. щодо відмови ОСОБА_1 у відводі земельної ділянки, на якій розташований гараж та зобов'язано розглянути по суті питання щодо відведення земельної ділянки.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Миколаївської міської ради із заявами про розгляд питання щодо відведення земельної ділянки під гараж, вирішення цього питання доручено начальнику управління містобудування та архітектури, якому позивачем наданий генеральний план дворової території із зазначенням місця розташування гаражу. Проте на час звернення позивача до суду з цим позовом та розгляду справи питання щодо відведення земельної ділянки не вирішено.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність факту самовільного зайняття земельної ділянки, оскільки самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. В той час як матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка, яку відповідач вимагає звільнити була надана у користування батькові позивача, який після смерті батька є його спадкоємцем.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково.

Предметом спору є припис Миколаївської міської ради від 28.03.2014 року № Ко-322 (а.с. 5), в якому Миколаївська міська рада рекомендує позивачу усунути порушення чинного земельного законодавства шляхом демонтажу зведеного гаража та приведення самовільно зайнятої земельної ділянки у придатний для використання стан за адресою: АДРЕСА_1.

В оскарженому приписі, як на підставу наявності повноважень для прийняття припису, Миколаївська міська рада посилається на п. 2.7 Положення про порядок розгляду питань, пов'язаних із самочинним будівництвом, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради № 5/15 від 21.04.2011 р.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Миколаївської міської ради № 5/15 від 21 квітня 2011 року затверджено Положення про порядок розгляду питань, пов'язаних із самочинним будівництвом та поверненням самовільно зайнятих земельних ділянок (офіційний сайт Миколаївської міської ради (http://mkrada.gov.ua/documents/2823.html).

Відповідно до п. 2.7 зазначеного положення адміністрація відповідного району та управління містобудування та архітектури (у разі самочинного будівництва нежитлового об'єкта) готує особі, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво та самовільне зайняття земельної ділянки, лист-попередження за підписом міського голови про усунення порушень вимог містобудівного та земельного законодавства, а також необхідність припинення самочинних будівельних робіт та приведення об'єкта самочинного будівництва у відповідність до технічної документації, а самовільно зайнятої земельної ділянки у придатний для використання стан, з визначенням строку для добровільного виконання, про що повідомляє інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області.

Апеляційний суд встановив, що оскаржений припис не відповідає формі документа, який апелянт має право прийняти відповідно до п. 2.7 Положення про порядок розгляду питань, пов'язаних із самочинним будівництвом, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради № 5/15 від 21.04.2011 р., оскільки у зазначеному пункті вказано право прийняття листа-попередження, а не припису; лист попередження підписується міським головою, а оскаржений припис підписаний секретарем міської ради.

Оскільки не виконання листа-попередження, прийнятого відповідно до п. 2.7 Положення про порядок розгляду питань, пов'язаних із самочинним будівництвом, має наслідком підготовки проекту виконавчого комітету Миколаївської міської ради, зокрема, про демонтаж (п. 2.8 цього Положення), апеляційний суд зазначає, про необхідність дотримання Миколаївською міською радою вимог до прийнятих документів, зокрема оскарженого припису.

Суд першої інстанції встановив, сторонами по справі не оспорюється, та апелянтом не спростований той факт, що земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_1, (попередня адреса АДРЕСА_1 надана у користування ОСОБА_1 який є батьком позивача ОСОБА_1 (а.с. 56-57, 59, 60). Також апелянтом не спростований і той факт, що гараж не є самочинним будівництвом, оскільки був відновлений у 1970 році обласним управлінням капітального будівництва (а.с. 21, 61).

Не оспорюється сторонами у справі те, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 (а.с. 96-99), користується гаражем, що, окрім іншого зумовило його звернення до Миколаївської міської ради із заявою щодо відведення земельної ділянки у користування, доказів вирішення якого, з урахуванням постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.02.2008 р. по справі № 2-1643/2008 (а.с. 103), апелянт не надав, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, з урахуванням приписів ст. ст. 13, 14, 19, 22, 55, 124, 140, 144 Конституції України, оскільки оскаржений припис прийнятий Миколаївською міською радою не у спосіб, що передбачений відповідним положенням, затвердженим самою Миколаївською міської радою, а факт самовільного зайняття земельної ділянки та самочинного будівництва спростований матеріалами справи та не доведений апелянтом, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржений припис не є обов'язковим до виконання та не спричиняє для позивача жодних юридичних наслідків, у зв'язку з чим позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено.

Водночас апеляційний суд зазначає, що неправомірність зазначеного припису може бути підставою для оскарження рішення міської ради, яке може бути прийнято в подальшому з посиланням на це припис.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставин, які мають значення для справи, що призвело до порушення норм матеріального права та до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 202 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена частково, оскаржена постанова - скасована та ухвалена нова постанова про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати, понесені апелянтом відшкодуванню не підлягають, відповідно до приписів ч. 2 ст. 94 КАС України.

Куруючись ст. ст. 2, 11, 69-71, 94, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2014 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування припису від 28 березня 2014 року про демонтаж гаражу та звільнення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець