Справа № 805/1225/16-а
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабаш Г.П.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року справа №805/1225/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Жаботинської С.В., Ханової Р.Ф.,

при секретареві Томах О.О.,

з участю представника відповідача Вірченка Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року у справі № 805/1225/16-а за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення заборгованості з заробітної плати, з компенсації за невикористану відпустку, оплату простою,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, в якому просила стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області:

заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року в сумі 2777 грн.74 коп., за листопад 2014 року в сумі 1555 грн.22коп.;

заборгованість по компенсації за невикористану відпустку в сумі 2500 грн.;

оплату простою в період з травня 2014 року по 27 квітня 2015 року в сумі 17333,33 грн. (а. с. 3-4).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року зазначений позов задоволено частково, а саме:

стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати за жовтень 2014 року у розмірі 2777 грн. 74 коп. та за листопад 2014 року у розмірі 1555 грн. 22 коп. (за відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів);

стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористані 115 днів відпустки у розмірі 9564 грн. 55 коп. (за відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів).

В задоволені решти позовних вимог відмовлено (а. с. 112-115).

Відповідач не погодився з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невірне встановлення судом і неналежно перевірені обставини, порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом порушено вимоги ст.133 КАС України, оскільки не розглянуто клопотання відповідача про визнання обов'язкової участі позивача в судовому засіданні. Також судом не взято до уваги пояснення представника відповідача, що на території тимчасово непідконтрольній Україні діють шахраї, які використовують персональні дані громадян України для стягнення грошових коштів з Державного бюджету України (а. с. 126-129).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, наполягав на її задоволенні.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчила доводи апеляційної скарги, перевірила їх за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_3 в період з 02.04.2007 року до 27.04.2015 року працювала на посаді старшого державного виконавця Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а. с. 9).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.04.2015 року №850а/1 ОСОБА_3 звільнено з посади старшого державного виконавця Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області з 27.04.2015 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 10).

Відповідно до довідки Головного управління юстиції у Донецькій області від 10.02.2016 №Г-368-0231 заборгованість з заробітної плати позивача складає: за жовтень 2014 року - 2777,74 грн., за листопад 2014 року - 1555,22 грн. (нарахований доход). Крім того зазначено, що сума заробітної плати, яка підлягає виплаті складає 3784,50 грн. (а.с. 11).

Згідно довідки Головного управління юстиції у Донецькій області від 16.05.2016 №7-5-418 за даними бухгалтерського обліку станом на 16.05.2016 обліковується кредиторська заборгованість з заробітної плати ОСОБА_3 на суму 3784,50 грн. Компенсація за невикористану відпустку при звільненні не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 48).

Відповідно до довідки Головного управління юстиції у Донецькій області з вересня 2014 по квітень 2015 заборгованість з заробітної плати ОСОБА_3 складає 3784,50 грн., з грудня 2014 до 27 квітня 2015 ОСОБА_3 не перемістилася разом з установою та не працювала в Совєтському відділі державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, знаходилася в зоні АТО, тому заробітна плата їй не нараховувалась та не виплачувалася (а. с. 89).

27.05.2016 року в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виданий наказ №1407/1 «Про виплату грошової компенсації при звільненні ОСОБА_3», яким прийнято рішення про здійснення виплати ОСОБА_3 компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за 16 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за 17 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за 18 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за 19 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за 20 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку, як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2011 рік у кількості 10 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку, як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2012 рік у кількості 10 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку, як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2013 рік у кількості 10 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку, як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2014 рік у кількості 10 календарних днів (а.с.90).

Зазначені суми заборгованості не сплачені на теперішній час позивачеві, що не заперечується Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області.

Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості з виплати заробітної плати позивачеві за жовтень-листопад 2014 року та з виплати компенсації за невикористану відпустку встановлені обставини підтверджені сторонами і не є спірними.

Справа розглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідач оскаржив рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з заробітної плати за жовтень - листопад 2014 року у розмірі 3784,50 грн. та компенсації за невикористані 115 днів відпустки у розмірі 9564,55 грн. В решті вирішення позовних вимог постанова суду не оскаржена.

Згідно статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР (далі Закон №108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За приписами ст.4 Закону №108/95-ВР джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно статті 115 Кодексу законів про працю України ( далі КЗпП України), заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Статтею 116 КЗпП України визначені строки розрахунку при звільненні. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Матеріалами справи підтверджено та представником відповідача як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не заперечується наявність заборгованості з заробітної плати позивача в сумі 3784,50 грн. за жовтень - листопад 2014 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на врегулювання питання щодо виплати заробітної плати позивачу з огляду на Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 року №85-VIII, з наступних підстав.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Проте, встановлений цим законом строк погашення заборгованості із заробітної плати закінчився на момент звернення позивача до суду з даним позовом, з огляду на що посилання відповідача на вказану правову норму є безпідставним.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо неспроможності посилання відповідача на пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади з огляду на скасування пункту 2 зазначеного Тимчасового порядку постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2015 року, яка набрала законної сили.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до п. 6 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

Встановлено, що Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області перереєстровано та до 01.12.2014 року переміщене з міста Донецьк (неконтрольована територія) до міста Краматорськ (контрольована Україною територія) та продовжує функціонувати.

Слід зазначити, що позивач звільнена з роботи наказом відповідача, і згідно наведених норм ст.116 КЗпП України у відповідача на час звільнення відсутні будь-які правові підстави для відмови у виплаті всіх сум, що належать позивачеві. Навпаки, норма цього закону зобов'язує роботодавця здійснити всі належні суми у день звільнення, які не є спірними, і які визнає відповідач. Посилання відповідача в апеляційній скарзі на безпідставне неврахування судом першої інстанції положень пунктів 3,4 вищезазначеного Тимчасового порядку колегія суддів не приймає, оскільки ці положення не регулюють відносини роботодавця щодо виплати грошових сум, належних працівникові при звільненні.

На підставі встановлених обставин справи, аналізу наведених норм законів, якими регулюються спірні відносини на час їх виникнення та звернення позивача до суду з позовом, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати позивачеві за жовтень 2014 року в сумі 2777,74 коп. та листопад 2014 року в сумі 1555,22 коп. (за відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів).

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з компенсації за невикористану відпустку в сумі 2500 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з нормами ст. 74 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Нормами ч.1 ст. 83 КЗпП, ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96ВР встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Як встановлено вище, відповідно до довідки-розрахунку Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13.06.2016 року №04.2-17/80 ОСОБА_3 нарахована компенсація за невикористану відпустку за 115 календарних днів на загальну суму 9564,55грн. на підставі наказу №1407/1 «Про виплату грошової компенсації при звільненні ОСОБА_3»

Факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем з виплати компенсації за невикористану відпустку не є спірним між сторонами.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 11 КАС України, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористані 115 днів відпустки у розмірі 9564,55 грн. (за відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції через процесуальні порушення, а саме, через незадоволення клопотання відповідача про особисту участь позивача в судовому засіданні з огляду на те, що ці порушення не призвели до неправильного вирішення за суттю спору, а відповідно до ч.2 ст.200 КАС України не може бути скасовано правильне за суттю рішення суду з одних лише формальних міркувань. Доводи відповідача, що позовна заява може бути поданою не позивачем є припущеннями відповідача. Крім того до позову надана копія довідки про заборгованість, видана відповідачем.

Доводи представника відповідача в суді апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для невиплати належних позивачеві сум при звільненні, оскільки позивач може не підтвердити статус тимчасово переміщеної особи та може перебувати на тимчасово окупованій території і тому не має право на такі виплати, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, такими, що не узгоджуються з нормами наведених законів, якими регулюються спірні відносини та практикою Європейського Суду з прав людини, оскільки позивач набула право власності на належні їй кошти і позбавлення цього права власності з підстав, на які посилається представник відповідача, не передбачені законом.

Отже, спір за суттю вирішений вірно, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, підстави для скасування постанови суду відсутні.

Ухвала складена в повному обсязі 2 серпня 2016 року.

Керуючись ст.195 ч.1, ст.196, ст.198 ч.1 п.1, ст.200, ст.205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року у справі № 805/1225/16-а за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення заборгованості з заробітної плати, з компенсації за невикористану відпустку, оплату простою залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді: С.В.Жаботинська

Р.Ф.Ханова