Справа № 822/1087/16
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1087/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року 11:10м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБожук Д.А.
при секретаріГненній Ю.І.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автолідер" до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автолідер" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Автолідер", товариство) звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м. Хмельницькому), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 20.01.2016 №/69 в частині основного платежу в сумі 534626,00 грн. та нарахованих штрафних санкцій в сумі 133657,00 грн.;

- від 20.01.2016 №/70 в частині основного платежу в сумі 497531,00 грн. та в частині нарахованих штрафних санкцій в сумі 124383,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки базуються на безпідставних та помилкових висновках відповідача, викладених в акті перевірки. Вказує, що господарські операції з ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік" та ТОВ "Глобал Автогруп" підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, а отримані товарно-матеріальні цінності (далі по тексту - ТМЦ) використані позивачем в господарській діяльності товариства. Звертає увагу на те, що позивач не повинен нести відповідальності за дії своїх контрагентів та контрагентів контрагентів.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини на які позивач посилається у позовній заяві, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та в поданих письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачем завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на 2801951,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ" в сумі 403073,00 грн. та ТОВ "Глобал Автогруп" в сумі 2398878,00 грн. в результаті віднесення до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), витрат не підтверджених первинними документами. Зазначає, що надані позивачем до перевірки первинні документи складені з порушенням вимог чинного законодавства. Вказує, що позивачем проведено документальне оформлення господарських операцій, які фактично не здійснювались в межах господарської діяльності товариства.

Заслухавши представників сторін та свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити на підставі наведеного нижче.

Суд встановив, що ТОВ "Автолідер" (ідентифікаційний код - 23835836) як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа зареєстроване 17.12.1996, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Зареєстрований платником ПДВ з 07.07.1997.

У період з 24.11.2015 по 28.12.2015 працівниками відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Автолідер" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014. Згідно наказу ДПІ у м. Хмельницькому від 21.12.2015 №3428 продовжено термін проведення документальної планової виїзної перевірки на 5 робочих днів з 22.12.2015. За результатами перевірки складено акт від 31.12.2015 №4880 (далі по тексту акт перевірки від 31.12.2015 №4880).

У періоді, який перевірявся, позивач був платником, зокрема, податку на прибуток та податку на додану вартість.

Відповідно до висновків акту перевірки від 31.12.2015 №4880, перевіркою встановлені порушення ТОВ "Автолідер", зокрема:

1) п.44.1 ст.44, п.135.5 ст.135, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.6 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, із змінами і доповненнями в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України), в результаті чого занижено суму податку на прибуток всього у сумі 593846,00 грн., у тому числі

- 2012 рік в сумі 125224,00 грн.,

- 2013 рік в сумі 396069,00 грн.,

- 2014 рік в сумі 72553,00 грн.;

2) п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ, із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього на суму 561206,00 грн., в тому числі за:

- листопад 2012 року в сумі 62860,00 грн.,

- січень 2013 року в сумі 33841,00 грн.,

- лютий 2013 року в сумі 33457,00 грн.,

- березень 2013 року в сумі 36091,00 грн.,

- квітень 2013 року в сумі 188843,00 грн.,

- травень 2013 року в сумі 95589,00 грн.,

- червень 2013 року в сумі 1667,00 грн.,

- серпень 2013 року в сумі 28246,00 грн.,

- вересень 2014 року в сумі 80615,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 31.12.2015 №4880, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 20.01.2016 №/69, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 593846,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 148461,00 грн.;

- від 20.01.2016 №/70, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 498346,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 124587,00 грн.

Суд встановив, що позивач скористався правом адміністративного оскарження рішень контролюючого органу. За результатами розгляду скарг, останні залишенні без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 20.01.2016 №/69 в частині основного платежу в сумі 534626,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 133657,00 грн. та від 20.01.2016 №/70 в частині основного платежу в сумі 497531,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 124383,00 грн., позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, досліджуючи правомірність зазначених вище висновків відповідача, суд встановив та враховує наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ "Автолідер" з його контрагентами - ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік" та ТОВ "Глобал Автогруп"; мету придбання та обставини використання придбаних ТМЦ у власній господарській діяльності позивача.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 20.01.2016 №/69 є викладені в акті перевірки висновки відповідача про порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.135.5 ст.135, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.6 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, внаслідок чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на 2801951,00 грн. в тому числі по взаємовідносинах з ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ" на 403073,00 грн. та ТОВ "Глобал Автогруп" в сумі 2398878,00 грн. в результаті віднесення до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), витрат не підтверджених первинними документами.

03.01.2012 між ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ" (постачальник) та ТОВ "Автолідер" (покупець) укладено договір поставки №224112, відповідно до п.1.1 та п.1.2 якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах поставки, у кількості, в асортименті, ціні і строкам поставки згідно умов цього договору. Предметом поставки є: запчастини, автомобільна хімія та товари для автомобілів. Товар, за даним договором, поставляється покупцю партіями (п.2.1 договору). Кожна партія товару визначається видатковою накладною, в якій зазначається: найменування товару, одиниця виміру кількості товару, загальна кількість товару, що повинна постачати в конкретній партії (п.2.2 договору). Зобов'язання постачальника з поставки товару в рамках цього договору виникає тільки після виписки накладної в якій сторони фіксують конкретний об'єм та асортимент товару (п.2.3 договору). Ціна товару, що поставляється за даним договором обумовлюється для кожної партії товару окремо і зазначається у відповідній накладній (п.3.1 договору). Ціна даного договору складається із загальної вартості товару, що поставляється за цим договором на протязі строку його дії (п.3.2 договору). Постачання здійснюється на умовах самовивозу зі складу постачальника (п.4.1 договору). Право власності на товар переходить до покупця після одержання його у постачальника з моменту підписання видаткової накладної покупцем (п.4.3 договору). Постачальник зобов'язаний поставити товар покупцеві з додатковим документами (на вимогу покупця), що засвідчують його якість (сертифікатів), а також відповідних накладних (п.6.2.2 договору). Якість товару повинна відповідати стандартам, технічним умовам або сертифікатам якості (відповідності) на конкретну партію товару (якщо товар підпадає в Україні обов'язковій сертифікації), які видаються покупцеві на першу його вимогу (п.8.1 договору). Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до "31" грудня 2013 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного їх завершення. Закінчення терміну дії даного договору не є перешкодою для виконання сторонами всіх своїх зобов'язань по цьому договору (п.10.1 договору).

Суд встановив, що на виконання умов договору поставки від 03.01.2012 №224112 позивачу було поставлено товар, а саме автозапчастини, на загальну суму 403073,00 грн., що підтверджується накладними, рахунками-фактурами, видатковими накладними, розрахунками коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, картки рахунку №281.

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на користь ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ" кошти, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

На підтвердження розрахунків та сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями в сумі 80615,00 грн., позивач отримав від ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ" податкові накладні.

Транспортування товару здійснювалось покупцем - водієм автотранспортного засобу згідно доручення від 01.09.2014 №483/1, а також наказів "Про відрядження", копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за №893/4186 (далі по тексту Інструкція), рахунки Класу 2 "Запаси" призначені для узагальнення інформації про наявність і рух належних підприємству готової продукції, товарів, предметів праці, що призначені для обробки, переробки, використання у виробництві і для господарських потреб, а також засобів праці, які підприємство включає до складу малоцінних та швидкозношуваних предметів.

На рахунку 28 "Товари" ведеться облік руху товарно-матеріальних цінностей, що надійшли на підприємство з метою продажу. Цей рахунок використовують в основному збутові, торгові та заготівельні підприємства і організації, а також підприємства громадського харчування.

Рахунок 28 "Товари" має субрахунок 281 "Товари на складі", на якому ведеться облік руху та наявності товарних запасів, що знаходяться на оптових та розподільчих базах, складах, овочесховищах, морозильниках тощо.

Суд встановив, що надходження ТМЦ від ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ" у бухгалтерському обліку ТОВ "Автолідер" відображені проводками за дебетом рахунку 281 "Товари на складі". Зазначене також підтверджується поясненнями свідка.

З наданих позивачем карток рахунку №281 простежується надходження на склад ТОВ "Автолідер" автозапчастин згідно умов договору поставки від 03.01.2012 №224112, а також їх подальше використання. Зазначеним також спростовується твердження відповідача щодо відсутності у позивача документів складського обліку. Крім того, складський облік в товаристві проводиться з використанням програмного забезпечення "1С Бухгалтерія Складський облік", яке передбачає використання електронного аналога картки складського обліку і не потребує додаткового дублювання у паперовому вигляді.

Факт наявності складських приміщень підтверджується договорами оренди приміщень від 01.08.2013, від 24.06.2013, фотоматеріалами, які містяться в матеріалах справи.

Щодо обставин приймання товару та осіб, які були задіяні у такому процесі, суд встановив, що фактичне приймання товару на склад здійснювалося працівниками складу, що підтверджується наказами "Про прийняття на роботу". При цьому, суд враховує наявність колективної (бригадної) матеріальної відповідальності, що підтверджується договором від 01.01.2014.

У подальшому отримані автозапчастини були реалізовані ТОВ "Автолідер", що підтверджується бухгалтерськими регістрами та банківськими виписками. При цьому, суд враховує, що частина автозапчастин була повернута ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік" на підставі видаткових накладних.

Суд відхиляє як необґрунтоване твердження відповідача щодо відсутності реєстрації доручень, які були виписані для отримання ТМЦ від ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ" в журналі реєстрації доручень, наданого ТОВ "Автолідер" до перевірки як на підставу відсутності реального здійснення господарських операцій. Отримували автозапчастини від імені ТОВ "Автолідер" ОСОБА_4 та ОСОБА_5, їм була видана довіреність в порядку ст.244 ЦК України на отримання ТМЦ, яка не підлягає реєстрації в книзі виданих, повернутих і використаних довіреностей на отримання цінностей.

Згідно ч.2 ст.666 ЦК України, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Отже, суд вважає, що не є вірними посилання відповідача на відсутність сертифікатів відповідності, паспортів якості або інших документів відповідності якості продукції, як на одну з підстав безтоварності операцій між позивачем та ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ". За змістом ч.1 та ч.2 ст.666 Цивільного кодексу України єдиними правовими наслідками невиконання продавцем обов'язку передати покупцеві документи, що стосуються товару, є право (а не обов'язок) покупця відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар покупцеві. При цьому право використання сертифікованої чи не сертифікованої продукції у власній господарській діяльності належить безпосередньо позивачу, який здійснює діяльність на власний ризик з метою отримання прибутку.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем окремих умов договору від 03.01.2012 №224112, а саме п.6.2.2 та п.8.1, в частині відсутності сертифікатів відповідності на товар, суд зазначає, що порушення окремих умов договору (як-от неподання постачальником сертифікатів якості на товар), які не є істотними для сторін для досягнення цілі правочину (поставка товару), не може впливати на податкові зобов'язання однієї із сторін договору. Тому неподання платником сертифікатів, чи інших документів, що підтверджують якість товару, не може слугувати спростуванням факту реального виконання господарської операції.

Крім того, документи, на які посилається відповідач, не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, відтак не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції. Документи, що підтверджують якість та безпечність продукції, не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. А тому їх відсутність не має вирішального значення для встановлення переміщення активів у процесі виконання поставок.

01.06.2012 між ТОВ "Глобал Автогруп" (постачальник) та ТОВ "Автолідер" (покупець) укладено договір поставки №АГ/П0003-122Ф, відповідно до якого покупець оплачує і отримує, а постачальник поставляє покупцю автомобільну техніку різних марок після отримання від покупця її повної вартості (п.1.1 договору). Поставка товару здійснюється партіями, на підставі підписаних між сторонами додатків (специфікацій), які є невід'ємною частиною даного договору (п.1.2 договору). Найменування, кількість, ціна за одиницю товару і загальна вартість поставленої партії товару, вказуються в додатках (специфікаціях) до даного договору, які є його невід'ємною частиною (п.1.3 договору). Форма оплати - безготівкова (п.2.3 договору). Прийом товару по якості і кількості здійснюється покупцем на складі поставки в день поставки товару (п. 2.8 договору). Факт передачі товару покупцю підтверджується актом приймання-передачі (п.2.9 договору). Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до кінця 2012 року (п.5.1 договору). Якщо після закінчення строку дії договору жодна із сторін не побажає його розірвати, договір вважається пролонгованим на один рік (п. 5.5 договору).

Суд встановив, що на виконання умов договору поставки від 01.06.2012 №АГ/П0003-122Ф, позивачу було поставлено товар, а саме автомобілі на загальну суму 2398878,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, ТТН, сертифікатами відповідності.

В оплату за поставлений товар позивач відповідно до платіжних доручень перерахував на користь ТОВ "Глобал Автогруп" кошти, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

На підтвердження розрахунків та сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями у розмірі 479776,00 грн., позивач отримав від ТОВ "Глобал Автогруп" податкові накладні.

В подальшому отримані автомобілі були реалізовані позивачем, що підтверджується договорами купівлі-продажу, картками рахунку №361

Згідно Інструкції на рахунку 36 "Розрахунки з покупцями та замовниками" ведеться узагальнення інформації про розрахунки з покупцями та замовниками за відвантажену продукцію, товари, виконані роботи й послуги, крім заборгованості, яка забезпечена векселем, а також узагальнюється інформація про розрахунки з учасниками промислово-фінансової групи.

За дебетом рахунку 36 "Розрахунки з покупцями та замовниками" відображається продажна вартість реалізованої продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг (у тому числі на виконання бартерних контрактів), яка включає податок на додану вартість, акцизи та інші податки, збори (обов'язкові платежі), що підлягають перерахуванню до бюджетів та позабюджетних фондів та включені у вартість реалізації, за кредитом - сума платежів, які надійшли на рахунки підприємства в банківських установах, у касу, та інші види розрахунків. Сальдо рахунку відображає заборгованість покупців та замовників за одержані продукцію (роботи, послуги).

При цьому субрахунком рахунку 36 є 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями".

Наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, або не підтвердження первинними документами вчинених операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю дійсно мали місце. Аналогічні висновки викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.02.2012 №К/9991/52426/11-с.

Як наслідок, суд відхиляє як необґрунтоване твердження відповідача про не здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ", а також між позивачем та ТОВ "Глобал Автогруп", внаслідок відсутності у видаткових накладних, виписаних ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ" та ТОВ "Глобал Автогруп" прізвища осіб, які отримували товар зі сторони ТОВ "Автолідер", номеру та дати доручення, на підставі якого отримувався товар представником ТОВ "Автолідер".

Щодо посилання податкового органу на неналежним чином оформлені товарно-транспортні накладні (далі по тексту - ТТН), під час здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік ТОВ", а також між позивачем та ТОВ "Глобал Автогруп", слід зазначити, що ТТН є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, не встановлюють правил податкового обліку платника податків, яким у даному випадку є позивач. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, ТТН не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. ТТН є документами, що регламентують тільки взаємини перевізника і замовника як учасників транспортного процесу. Аналогічні висновки викладені в постанові Вищого адміністративного суду України №К/800/41631/13 від 27.02.2014 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.08.2015 у справі №К/800/19833/15.

Твердження відповідача щодо відсутності реєстрації доручень, які були виписані ТОВ "Автолідер" для отримання ТМЦ від ТОВ "Глобал Автогруп", спростовуються наданими позивачем відомостями з журналу реєстрації.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України), підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 ст.43 ГК України встановлено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Статтею 44 ГК України визначено, що підприємництво здійснюється на основі, зокрема, вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, ТОВ "Автолідер" самостійно вирішує який товар, в який період, по яких цінах та в кого купувати/реалізовувати, а органи державної влади та їх посадові особи не можуть втручатися в господарську діяльність товариства, зокрема надавати оцінку ефективності його діяльності, а також вибору контрагентів. Як наслідок, спростовується твердження відповідача щодо здійснення ТОВ "Автолідер" закупівлі автомобілів через посередників при наявності сталих системних зв'язків з виробником.

Суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача, викладені в акті перевірки, щодо фактичної відсутності ТОВ "Глобал Автогруп" за місцем реєстрації, відсутності необхідних трудових та матеріальних ресурсів для ведення господарської діяльності, оскільки, відповідач не довів, а суд не встановив наявність будь-яких визначених нормативно-правовими актами нормативів кількості працюючих, та інших засобів, необхідних для укладання певних видів господарських договорів. Тому, вищевикладені висновки відповідача суперечать ст.ст.6, 12 ГК України. Крім того, суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця перевіряти у продавця місцезнаходження майна, наявність основних засобів, трудових ресурсів. Аналогічні висновки викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.03.2014 у справі №К/9991/27474/12. Також, укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів постачальником. До того ж, відповідачем не доведено неможливості поставки спірним постачальником товарів наявними у них силами та засобами (ухвала Вищого адміністративного суду України від 26.06.2013 у справі №К/9991/71450/12).

Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що ТОВ "Автолідер" не має права витребовувати у контрагента документи з метою доведення, ким саме виконувались прийняті ним роботи, або перевіряти кількість працюючих осіб контрагента, а, відтак, і щодо відсутності у діях позивача порушень норм чинного податкового законодавства з наведених вище підстав (постанова Вищого адміністративного суду України від 10.01.2012 у справі №К/9991/81953/11).

Посилання відповідача на акт від 28.08.2015 №112/10-07-22-03/38097363 про неможливість проведення зустрічної звірки з контрагентом позивача (ТОВ "Глобал Автогруп") є неправомірним, оскільки акти про неможливість проведення зустрічних звірок не є тим самим, що і результати проведених зустрічних звірок, які є джерелом отримання податкової інформації, що положеннями ст.83 ПК України визначена в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок вказаного контрагента не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства ТОВ "Автолідер". Аналогічні висновки викладені в постанові Вищого адміністративного суду України від 27.02.2014 у справі №К/800/41631/13.

Щодо доводів відповідача щодо недобросовісності контрагента позивача (ТОВ "Глобал Автогруп") та контрагента контрагента позивача (ТОВ "Еклі"), а також наявності матеріалів досудового розслідування 60000317 від 15.08.2013 щодо службових осіб ТОВ "Глобал Автогруп" та ТОВ "Еклі" за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.27, ч.3 ст.212, ч.1 ст.358 КК України, суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів наявності вироку щодо контрагента позивача - ТОВ "Глобал Автогруп" та контрагента контрагена позивача - ТОВ "Еклі".

За законом платник податків, не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід'ємного елемента верховенства права (ст.8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності - тобто, що відповідати має саме той, хто припустився порушення (ст.61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (ст.129 Конституції України).

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Лише встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або факту його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх доказах, які одержані з дотриманням закону.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача та контрагентом контрагента позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цих контрагентів, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 №К/9991/37637/12, від 17.02.2014 №К/800/50945/13, від 19.02.2014 №К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 22.04.2014 №К/9991/32697/12, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав проти України", "Булвес АД проти Болгарії" і "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії", які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між ТОВ "Автолідер" та ТОВ "Глобал Автогруп" не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Суд зазначає, що за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналогічний правовий висновок викледено в постанові Верховного суду України від 27.01.2016 №21-5333а15, який в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковим.

Таким чином, позивачем правомірно віднесено до складу витрат витрати на придбання ТМЦ у ТОВ "Глобал Автогруп".

У силу положень пп.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 139.1.1, 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не належать до складу витрат будь-які витрати не пов'язані з провадженням господарської діяльності, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, отримавши від ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік" та ТОВ "Глобал Автогруп" ТМЦ і оплативши їх вартість, позивач відніс до витрат витрати на їх придбання, а сплачений в їх ціні ПДВ - до податкового кредиту звітного періоду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу витрат операційної діяльності витрати по придбанню у ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік" та ТОВ "Глобал Автогруп" товару та включення до податкового кредиту суми ПДВ сплачені в його ціні.

Підставою для визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість є викладені в акті перевірки висновки відповідача про порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок віднесення до складу податкового кредиту ПДВ по операціях з ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік" та ТОВ "Глобал Автогруп" ТМЦ, які фактично не здійснювалися.

Досліджуючи правомірність зазначених висновків відповідача, суд враховує наступне.

Відповідно до п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З урахуванням викладених вище положень ПК України право на нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту звітного періоду у випадку придбання товарів та послуг виникає у їх покупця за умови отримання від їх постачальника належним чином оформленої податкової накладної, яка підтверджує факт поставки товару (послуг).

В силу п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 у справі № 21-1539а15, який в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковим.

Відповідач не подав та суд не встановив будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої ним податкової вигоди - як-от безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій, завідоме придбання товарів у осіб, діяльність яких має ознаки фіктивного підприємництва, спрямування операцій на одержання прибутку виключно за рахунок податкової вигоди тощо. Суд не встановив також порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту.

Отримавши від ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік" та ТОВ "Глобал Автогруп" вищезазначені податкові накладні, які засвідчують факт придбання ТМЦ, та оплативши їх вартість, позивач відніс податок на додану вартість, сплачений в їх ціні - до податкового кредиту звітного періоду.

Суд вважає, що наявність у позивача зазначених податкових накладних, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, постачальниками товару, які засвідчують факт придбання товару (робіт, послуг) є достатньою підставою для віднесення сплаченого в їх ціні ПДВ до податкового кредиту.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п.201.6 ст.201 ПК України).

Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів, призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2011 у справі №21-37а10. Зокрема, зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.19999 №996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі по тексту - Положення), встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п.2.1 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Правомірність формування витрат, та відповідно і віднесення до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 80615 по операціях з ТОВ "Трост Авто Сервіс Технік" та 479776,00 грн. по операціях з ТОВ "Глобал Автогруп" встановлена при дослідженні правомірності висновків щодо визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток.

Також, акт перевірки та письмові заперечення відповідача не містять зауважень щодо форми і змісту наданих позивачем податкових накладних, натомість з матеріалів справи вбачається, що первинні документи бухгалтерського обліку, на підставі яких позивачем сформовані спірні суми податкових вигод, містять усі необхідні реквізити, для надання їм юридичної сили, доказовості та містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги вищевказаних господарських операцій.

Відповідач під час розгляду справи не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту та витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 N 996-XIV, зі змінами та доповненнями, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Аналогічні висновки викладені в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Проте, суд зазначає, що не досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки обставини подальшої реалізації отриманих позивачем ТМЦ. Таким чином, фактично висновок про відсутність господарських операцій був зроблений на підставі неповного аналізу податкової звітності позивача без врахування первинних документів бухгалтерського обліку.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує, що відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень:

- від 20.01.2016 №/69 в частині основного платежу в сумі 534626,00 грн. та нарахованих штрафних санкцій в сумі 133657,00 грн.;

- від 20.01.2016 №/70 в частині основного платежу в сумі 497531,00 грн. та в частині нарахованих штрафних санкцій в сумі 124383,00 грн.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Частиною 1 ст.94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області форми "Р" від 20.01.2016 №/69 в частині основного платежу в сумі 534626,00 грн. (п'ятсот тридцять чотири тисячі шістсот двадцять шість гривень) та штрафних санкцій в сумі 133657,00 грн. (сто тридцять три тисячі шістсот п'ятдесят сім гривень).

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області форми "Р" від 20.01.2016 №/70 в частині основного платежу в сумі 497531,00 грн. (чотириста дев'яносто сім тисяч п'ятсот тридцять одна гривня) та штрафних санкцій в сумі 124383,00 грн. (сто двадцять чотири тисячі триста вісімдесят три гривні).

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Автолідер" (Проспект Миру буд. 107/1, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29015, ідентифікаційний код - 23835836) 19352,96 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста п'ятдесят дві гривні 96 коп.) судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 02 серпня 2016 року

Суддя/підпис/Д.А. Божук
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.А. Божук