Справа № 815/7117/15
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7117/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії судіів:

головуючого судді Танцюри К.О.,

суддів: Кравченко М.М., Стефанова С.О.,

за участю секретаря Потурнак А.М.,

за участю сторін:

позивачів- Карімі ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі,

-представника позивачів-Сівологи Ю.В. (діє на підставі ордеру №135784 від 04.02.2016р., договору про надання правової допомоги від 02.02.2016р. та ордеру №135820 від 18.04.2016р., договору по надання правової допомоги від 18.04.2016р. ),

-представника відповідача-Лазарєва Г.С. (довіреність №55-19 від 28.04.2016р.),

-перекладача-Хамдарт Непа Хабібрахман (сертифікат МГУ, виданий згідно Ліцензії №529295 від 05.08.2010р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішень, зобовязання прийняти рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 25.11.2015р. №818-15, зобовязання прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2015р. відкрито провадження по справі №815/7117/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 25.11.2015р. №818-15, зобовязання прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

ОСОБА_4 ОСОБА_3 Алі звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 25.02.2016р. №113-16, зобовязання прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2016р. відкрито провадження по справі №815/1608/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 25.02.2016р. №113-16, зобовязання прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2016р. по справі №815/1608/16 передано адміністративну справу № 815/1608/16 для вирішення питання про обєднання зі справою № 815/7117/15.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2016р. по справі №815/7117/15 об`єднано в одне провадження адміністративну справу №815/7117/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 25.11.2015р. №818-15 та зобовязання вчинити певні дії зі справою №815/1608/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 25.02.2016 року № 113-16 та зобовязання вчинити певні дії та присвоєно номер обєднаній адміністративній справі №815/7117/15.

Позивачі, які є подружжям, вважають, що рішення Державної міграційної служби України про відмову їм у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту є необґрунтованими, незаконними та такими, що підлягають скасуванню оскільки при їх прийнятті відповідач не звернув уваги на те, що вони відповідають критеріям для визнання їх біженцями або особами, які потребує додаткового захисту. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є громадянами ОСОБА_5, але не можуть та не бажають користуватися захистом своєї країни. Позивачі разом з родиною змушені були покинути країну походження, оскільки їм загрожувала небезпека. Позивачі зазначали, що батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 було викрадено представниками терористичного угрупування талібан та від ОСОБА_1 ОСОБА_2 вимагали сплатити викуп, у разі невиконання вимог, таліби погрожували насильно рекрутувати синів позивачів. Тому, побоюючись за власне життя та життя синів позивачі разом з дітьми виїхали з ОСОБА_5 в пошуках притулку.

Позивачі та представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у адміністративному позові та додаткових поясненнях.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що відповідно до матеріалів особових справ, наявної інформації по країні громадянського походження позивачів підтверджується відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявникам додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження, не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявників нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину. Крім того, представник відповідача наголосила, що позивачі повторно проходять процедуру отримання міжнародного захисту, при першому зверненні їм вже було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту рішенням, однак постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2015р. по справі №815/521/15 було визнано неправомірним та скасовано рішення ДМСУ 19.12.2014р. № 691-14, № 788-14 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобовязано повторно розглянути заяви ОСОБА_5 ОСОБА_3 Алі та ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка залишена без змін Одеським апеляційним адміністративним судом. З урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2015р. по справі №815/521/15, розпочато повторний розгляд особової справи громадян ОСОБА_5. Представником відповідача зазначено, що під час розгляду заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби встановив, що заявлена позивачами інформація носить загальний характер і не містить відомостей про події переслідувань та утисків на батьківщині їх особисто або членів їх сім'ї за політичною, релігійною чи іншими ознаками. Разом з тим, позивачі проживали на території Російської федерації близько 5 років, однак не зверталась у вказаній країні за міжнародним захистом.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином ОСОБА_5 (м.Кабул, район ОСОБА_6), одружений, за віросповіданням-іслам, шиїт.

ОСОБА_4 ОСОБА_3 Алі, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою ОСОБА_5(м.Кабул), одружена, за віросповіданням-іслам, шиїт.

15.06.2008р. позивачі виїхали до Росії на підставі документів про реєстрацію, яку продовжували до 2011 року. З 2011 року позивачі разом з родиною проживали на території Російської Федерації нелегально та 24.11.2013р. виїхали з Росії до України. 26.11.2013р. позивачі разом з дітьми прибули до України, після чого автомобілем приїхали до м.Одеса.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 після приїзду в Україну звертався з заявою до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України від 19.12.2014р. №788-14 відмовлено ОСОБА_1 ОСОБА_2 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке позивач оскаржив до Одеського окружного адміністративного суду.

ОСОБА_4 ОСОБА_3 Алі після приїзду зверталась з заявою до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України від 19.12.2014р. № 691-14 відмовлено ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке позивач оскаржила до Одеського окружного адміністративному суді.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2015р. по справі №815/521/15 адміністративний позов ОСОБА_7 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ОСОБА_3 Алі задоволений частково. Визнано неправомірним та скасовано рішення Державної Міграційної Служби України від 19 грудня 2014 року: № 691-14, № 788-14 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язано Державну міграційну Службу України повторно розглянути заяви ОСОБА_7 ОСОБА_3 Алі та ОСОБА_7 ОСОБА_2 про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні.(а.с.84-96 т.1)

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015р. по справі №815/521/15 залишено без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2015р. по справі №815/521/15.(а.с.31-33 т.2)

Рішенням Державної міграційної служби України від 17.06.2015р. №24-15, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2015р. №815/521/15, зобовязано Головне управління ДМС в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням обставин, що стали підставою для скасування судом вищевказаного рішення ДМС України.(а.с.26 т.2)

За результатами розгляду документів, щодо надання ОСОБА_1 ОСОБА_2 статусу біженця, або особи яка потребує додаткового захисту в Україні, ГУ ДМС України в Одеській області був складений висновок від 11.09.2015 року по справі №2013OD0418 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.(а.с.70-82 т.1)

Рішенням Державної міграційної служби України від 25.11.2015р. №818-15, з посиланням на п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» підтримано висновок Головного управління ДМС в Одеській області та відмовлено ОСОБА_1 ОСОБА_2 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.(а.с.34 т.1)

Відповідно до висновку ГУ ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.09.2015р. міграційною службою зроблено висновок про те, що аналізом матеріалів особової справи та інформації по країні громадянського походження заявника можливо підтвердити відсутність умов, які можуть розглянуті в контексті підстав для надання додаткового захисту в Україні, згідно визначення п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину. Заявник мав усі можливості звернутись за захистом на території РФ, приймаючи до уваги довгострокове перебування (5 років) у вказаній країні. Під час проживання в ОСОБА_5 заявник не зазнавав переслідувань через етнічну належність та віросповідання. Викрадення батька було обумовлене бажанням отримати грошовий викуп у звязку з трудовою діяльністю батька, а саме продажем земельних ділянок.

Разом з тим, за результатами розгляду документів, щодо надання ОСОБА_5 ОСОБА_3 Алі статусу біженця, або особи яка потребує додаткового захисту в Україні, ГУ ДМС України в Одеській області був складений висновок від 10.09.2015р. по справі №2013OD0419 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.(а.с.54-66 т.2)

Рішенням Державної міграційної служби України від 25.02.2016р. №113-16, з посиланням на п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» підтримано висновок Головного управління ДМС в Одеській області та відмовлено ОСОБА_5 ОСОБА_3 Алі у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.(а.с.19 т.2)

Відповідно до висновку ГУ ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 10.09.2015р. міграційною службою зроблено висновок про те, що аналізом матеріалів особової справи та інформації по країні громадянського походження заявника можливо підтвердити відсутність умов, які можуть розглянуті в контексті підстав для надання додаткового захисту в Україні, згідно визначення п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину. Заявниця мала усі можливості звернутись за захистом на території РФ, приймаючи до уваги довгострокове перебування (5 років) у вказаній країні. Під час проживання в ОСОБА_5 заявник не зазнавала переслідувань через етнічну належність та віросповідання. Викрадення батька чоловіка було обумовлене бажанням отримати грошовий викуп у звязку з трудовою діяльністю батька, а саме продажем земельних ділянок.

Державна міграційна служба України відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06.04.2011р., є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України. ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту від 08.07.2011р. №3671-VI біженець це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Пунктом 13 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року поняття біженець включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а)расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів. 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Згідно з статтею 4 ОСОБА_8 Європейського Союзу Про мінімальні стандарти для кваліфікації і статусу громадян третьої країни та осіб без громадянства як біженців чи як осіб, які потребують міжнародного захисту з інших причин, а також змісту цього захисту (29 квітня 2004 року) в разі, якщо аспекти тверджень заявника не підтверджуються документальними або іншими доказами, ці аспекти не вимагають підтвердження, якщо виконуються наступні умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати заяву; всі важливі факти, наявні в його/її розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення щодо відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними та не суперечать наявній конкретній та загальній інформації у його справі; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше, якщо заявник не зможе привести поважну причину відсутності подачі цієї заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Згідно абз.5 ст. 6 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно з ч.7 ст.7 Закону до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Як встановлено у ході розгляду справи, причиною виїзду з країни громадянської належності ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі зазначено те, що батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 викрали таліби по дорозі Кабул-Майдан Вардак з метою викупу. Після викрадення батька позивач отримав листа від талібів з вимогою сплатити 50000 доларів та з погрозою вбити батька та усю його родину, у разі відмови виплатити зазначену суму викупу.

Разом з тим, причиною неможливості повернення до країни свого походження, позивачі зазначають ворожнечу талібів з хазарітами та шиїтами та що у разі повернення до ОСОБА_5 у заявників будуть проблеми з талібами.

Як вбачається з матеріалів особових справ ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі, позивачі не входили до жодної політичної, релігійної чи громадської організації, утисків з боку влади не зазнавали.

Судом встановлено, що ГУ ДМС України в Одеській області, з урахуванням встановлених постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2015р. по справі №815/521/15 порушень, досліджена інформація щодо переслідування родини позивачів угрупуванням талібан, встановлені обставини громадянства дітей та прийнято оскаржуване рішення з урахуванням відповіді Управління Служби безпеки України, про що свідчить наступне.

Листом заступника начальника Управління Служби безпеки України в Одеській області від 19.12.2014р. №65/1/5456нт повідомлено начальника Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області ОСОБА_9, що у Управління СБ України в Одеській області відсутня інформація, яка б перешкоджала наданню статусу біженця в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2.(а.с.91 т.1)

Листом заступника начальника Управління Служби безпеки України в Одеській області від 05.12.2014р. №65/1/5170нт повідомлено начальника Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області ОСОБА_9, що у Управління СБ України в Одеській області відсутня інформація, яка б перешкоджала наданню статусу біженця в Україні громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Алі.(а.с.43 т.2)

Відповідно до анкети осіб, які звернулись із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту від 17.12.2013р.(а.с.101-105 т.1, а.с. 74-78 т.2), свідоцтва про народження від 07.08.2014р. Серії 1-ЖД№686970 (а.с.146 т.1), реєстраційних листків від 17.12.2013р.(а.с.83-96 т.2) ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі, супроводжують такі члени сім'ї, як: син ОСОБА_4 ОСОБА_10 14.02.1998р.н., ОСОБА_5, м.Кабул; син ОСОБА_11 ОСОБА_10, 06.01.2000р.н. ОСОБА_5, м.Кабул; донька ОСОБА_12 ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, м.Кабул; донька ОСОБА_13 ОСОБА_10, 01.03.2009р. місце народження РФ, громадянство ОСОБА_5; донька ОСОБА_14 ОСОБА_10, 15.05.2010р.н., місце народження РФ, громадянство ОСОБА_5 та донька ОСОБА_15 ОСОБА_10 ОСОБА_5, 13.06.2014р.н., м.Одеса , Україна, яка з 21.10.2015р. набула громадянство України.

При цьому, суд вважає, що набуття донькою позивачів ОСОБА_15 ОСОБА_10 ОСОБА_5 громадянства України не може бути підставою для отримання ними статусу біженців або додаткового захисту.

Як вбачається з особових справ громадяни ОСОБА_5 ОСОБА_10 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ОСОБА_3 Алі з 15.06.2008 р. по 26.11.2013р. проживали на території Росії, але до федеральної міграційної служби Росії за 5 років проживання за захистом не звертався.

Під час співбесіди проведеної 13.07.2015р. з ОСОБА_1 ОСОБА_2, останнім не зазначено конкретних випадків переслідувань через віднесення останнього до хазарійців, шиїтів, а лише припущення такого переслідування. Так, на запитання «Ви особисто отримували будь-якого роду погрози?» надана заявником відповідь «Ні, мені говорили, що я не мусульманин, через те, що я шиїт та хазарієць, коли я був на базарі невідома мені людина сказала, що таких випадків було багато. Частіше мені говорили про те, що я шиїт та не мусульманин»

Разом з тим, під час співбесіди проведеної 14.07.2015р. з ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі на питання «Ви та члени Ващої родини зазнавали переслідувань через те, що ви хазаріти та шиїти?» була надана відповідь «Ні, таких випадків не було». (а.с.45-50 т.2)

Під час зясування офіційних обставин справи судом встановлено, що заявники не зазнавали жодних переслідувань через етнічну належність та віросповідання, а викрадення батька позивача, що займався комерційним продажем земельних ділянок, мало суто фінансове підґрунтя, а саме отримання викрадачами грошової винагороди.

Зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави вважати історію позивача щодо причин неможливості повернення до ОСОБА_5 надуманою з метою легалізації перебування на Україні у пошуках кращих умов життя.

Аналізом наданих матеріалів разом із наявною інформацією по країні походження позивачів можливо підтвердити відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявникам додаткового захисту в Україні через відсутність фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також, не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину, додатково враховуючи відсутність будь-яких наявних збройних конфліктів.

ОСОБА_8 Європейського Союзу Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту від 29.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватись з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

З огляду на викладене, суд вважає, що обґрунтування позову та викладені ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі у матеріалах справи обставини не містять жодних ознак наявності умов для визнання позивача біженцем.

Стосовно додаткової форми захисту, відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону, характерною рисою такої категорії осіб є невідповідність критеріям статусу біженця з одного боку і неможливість повернення в свою країну через певні причини з іншого боку.

Перевірка по країні походження вказує на відсутність загрози життю позивача, або інших критеріїв, які відповідають критеріям п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення ДМС України від 25.11.2015р. №818-15 та від 25.02.2016р. №113-16, яким позивачам було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є законними та обґрунтованими, а тому не підлягають скасуванню.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі - не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158 163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 01.08.2016р.

Суддя К.О. Танцюра

Суддя М.М. Кравченко

Суддя С.О. Стефанов

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_3 Алі - відмовити.

01 серпня 2016 року.