Справа № 810/2109/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року 810/2109/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальне управління Державної судової адміністрації в Київській області , третя особа - Бориспільський міськрайонний суд Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

29 червня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області (далі - відповідач), третя особа: Бориспільський міськрайонний суд Київської області про:

- зобов"язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 р. по 28 березня 2015 р. відповідно до ст. 144 Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ) та з 29 березня 2016 р. по день прийняття судового рішення відповідно до ст. 147 Закону № 2453-VІ;

- зобов'язання відповідача виплатити перераховану заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п.п. 59 п. 5 Прикінцевих положень Закону "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 р. № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) (офіційно опублікований 25 жовтня 2014 р.) доповнено абз.2 ч. 1 ст. 144 Закону № 2453-VІ, згідно з яким розмір її посадового окладу як секретаря суду (шоста категорія посад державних службовців) встановлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, помноженому на коефіцієнт 1,3. Згідно з вимогами п.п 2 п. 13 Перехідних положень Закону № 1697-VІІ на Кабінет Міністрів України був покладений обов'язок у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ. Проте, Уряд ці вимоги не виконав і заробітна плата не виплачувалася позивачу відповідно до норм закону. Вважає, що за період з 26 жовтня 2014 р. по 28 березня 2015 р. йому має бути перераховано та виплачено заробітну плату відповідно до ст. 144 № 2453-VІ, а з 29 березня 2016 р. по день прийняття судового рішення - відповідно до ст. 147 Закону № 2453-VІ (а.с. 2-8).

У п. 3 прохальної частини позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання не прибув, заперечень проти позову не подав.

20 липня 2016 р. від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Третя особа в судове засідання не прибула, жодних заяв або заперечень до суду не подавала.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Позивач працює в Бориспільському міськрайонному суді Київської області: з 4 січня 2000 р. - на посаді секретаря судового засідання з присвоєнням 15 рангу, а з 7 березня 2006 р. і по теперішній час - на посаді секретаря суду з присвоєнням 11 рангу, що відповідає шостій категорії посад державних службовців (а.с. 9-12).

Згідно зі штатним розписом третьої особи на 2014 рік і 2015 рік посадовий оклад секретаря судового засідання складав 1218 грн 00 коп., виходячи з якого позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, до якої були ввключені: доплата за ранг, надбавка за вислугу років та за високі досягнення у праці, премії.

У зв'язку з тим, що позивач вважає, що заробітна плата була нарахована з порушеннями, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом № 1697-VII, Законом № 2453-VІ, Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 р. № 192-VІІІ (далі - Закон № 192-VІІІ), Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII ( далі - Закон № 3723-XII),

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон № 1697-VII, яким внесено зміни до ст. 144 Закону № 2453-VІ, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно з вимогами абз. 2 п.п. 1 і абз. 2 п.п. 2 п. 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 р. Законом № 192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, ст. 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Як убачається з п.п.2 п. 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ, Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями ч.ч.7, 8 ст. 33 Закону № 3723-XII, згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 р. № 108/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами ст. 13 Закону № 108/95-ВР оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до вимог ст. 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 р.) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК України) (ст. 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у ст.ст. 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 р.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Як вже зазначалося, згідно зі штатним розписом третьої особи на 2014 рік і 2015 рік посадовий оклад секретаря судового засідання складав 1218 грн 00 коп., виходячи з якого позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, до якої включалися: доплата за ранг, надбавка за вислугу років та за високі досягнення у праці, премії.

При вирішенні справи судом враховано, що з 1 січня 2015 р. п. 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 р. № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, ч. 1 ст. 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 р. встановлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була встановлення постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова № 268), зокрема, додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 р.

Наведене свідчить, Кабінет Міністрів України у тримісячний строк не виконав покладені на нього абз.2 п.п. 1 п. 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та п.п. 2 п. 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи, що у період з 26 жовтня 2014 р. по 9 вересня 2015 р. Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, внесено не було, а законами України від 16 січня 2014 р. № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абз. 2 ч.1 ст. 144 Закону № 2453-VІ, ч.1 ст. 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 р.) не були передбачені, відповідач як головний розпорядник бюджетних коштів не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 р. (№ 21-1726а16) та 13 липня 2016 р. (№ 21-1488а16).

При вирішенні справи судом враховано, що зі заявою про здійснення перерахування і виплату заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 р. по 28 березня 2015 р. (відповідно до ст. 144 № 2453-VІ), а з 29 березня 2016 р. по дату звернення з адміністративним позовом (відповідно до ст. 147 Закону № 2453-VІ) позивач до відповідача не звертався.

Отже, відповідачем дане питання, рішення з цього питання не приймалося, відповідь позивачу не надавалася.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас судом не може бути взято до уваги правова позиція, викладена у наданій позивачем копії постанови Вищого адміністративного суду України від 3 березня 2016 р. № К/800/46942/15, оскільки вона суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України у справі від 13 липня 2016 р. № 21-1488а16 (820/4653/15).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 244 2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.