Справа № 812/244/16
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/244/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С. В.,

при секретарі судового засідання Ждановій Г. Є.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 14.03.2016 на адресу позивача з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби надійшла Постанова ВП №48874030 від 21.01.2016 «Про закінчення виконавчого провадження».

Закінчення виконавчого провадження, як зазначено у Постанові, відбулося на підставі п.8 ч. І. ст.49 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку позивача, постанова Відділу є неправомірною та такою, що порушує права щодо умов і порядку виконання судового рішення, так і інших прав, визначених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)».

Так, Постанова від 21.01.2016 в порушення ч. 3 ст.49 Закону була направлена на адресу позивача лише 10.03.2016, про що свідчить поштовий штемпель на листі.

Разом з тим, Постанова сторонам надсилається у триденний термін.

Державний виконавець при винесенні Постанови не зрозуміло, з яких підстав застосував до правовідносин положення ст. 50 Закону «Наслідки завершення виконавчого провадження», проте таке можливо, якщо б було «Закінчення виконавчого провадження», але його не було і не могло бути, бо ст. 49 Закону визначено вичерпний перелік обставин.

Згідно п.8 ч.І ст.49 Закону «Виконавче провадження підлягає закінченню» у разі: «фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом».

Якщо Луганський окружний адміністративний суд 14.07.2014 зобов'язав Головне територіальне управління надати позивачу відповідь на питання, що викладені у його зверненні до нього від 29.08.2013, а саме: стосовно невиконання арбітражним керуючим ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м. Луганська і. т. д. - то це треба було б і зробити, а не розписувати марно на трьох аркушах свого листа від 29.12.2015, що зроблено Московським відділом державної виконавчою служби м. Харкова з моменту отримання ним виконавчою листа і до моменту його передачі - арбітражному керуючому ОСОБА_2

За таких обставин позивач вважає, що Постанову державного виконавця не можна вважати правомірною, а рішення суду виконаним, у звязку з чим просить суд визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо видання постанови про закінчення виконавчого провадження, зобовязати начальника Відділу скасувати дану постанову та стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 700 гривень.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав до суду заперечення, в обґрунтування яких зазначено, що посилання позивача на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 21.01.2016 надіслана йому лише 30.03.2016, а не у строк, передбачений Законом, не відповідає матеріалам виконавчого провадження, з якого вбачається, що 21.01.2016 за вих. № 100/6 на адресу ОСОБА_1 направлено постанову про закінчення виконавчого провадження.

02.02.2016 на адресу відділу примусового виконання рішення надійшла заява ОСОБА_1, зі змісту якої вбачається, що стягувач не згоден з листом Головного управління юстиції у Харківський області від 29.12.2015 № 55006/05.01-23 та вважає, що рішення суду не виконано. На вказану заяву 15.02.2016 за вих. № С-2562/2-6 надано відповідь, де зазначено, що на підставі вищезазначеного листа 21.01.2016 виконавче провадження закінчено по п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження.

29.02.2016 від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій стягувач зазначає про начебто неотримання постанови про закінчення виконавчого провадження.

30.03.2016 на адресу стягувана повторно направлено копію постанови про закінчення виконавчого провадження.

З приводу неналежного виконання рішення суду Головним управлінням юстиції у Харківський області відповідач вважає за необхідне зазначити про таке.

На виконання вимоги державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 83/6 від 23.11.2015 Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області надано відповідь від 29.12.2015 № 55006/05.01-22 на імя ОСОБА_1 щодо стану виконання рішень про стягнення на його користь з урахуванням постанови Луганського окружного адміністративного суду від 14.07.2014 по справі № 812/3980/14.

Згідно наданої відповіді встановлено, що відповідно до відомості на виплату грошей № 9 від 02.11.2011 заборгованість по заробітній платі у сумі 4 675,20 грн. погашена у повному обсязі та на підставі протесту прокурора Московського району м. Харкова від 24.05.2012 № 04-25-1904вих/12 арбітражним керуючим ОСОБА_2 нараховано компенсацію за затримку заробітної плати у розмірі 2 360,99 грн. Зазначену компенсацію, як штрафну санкцію, у відповідності до статті 31 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом включено до шостої черги вимог кредиторів.

Згідно резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.07.2014 по справі № 812/3980/14 зобовязано Головне управління юстиції у Харківській області надати ОСОБА_1 повну відповідь на питання, що викладені у зверненні від 29.08.2013, а саме: стосовно невиконання арбітражним керуючим ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м. Луганська про здійснення йому виплати середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати по день отримання розрахунку; стосовно достовірності виплати йому згідно з протестом прокуратури Московського району м. Харкова нарахованої йому компенсації з суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 4 675,20 грн. за лютий-червень 2008 року у листопаді 2011 року, та 3% річних від суми простроченої заборгованості по заробітній платі за 2008-2011 роки у розмірі 490,91 грн.

Отже, до відповіді від 29.12.2015 № 55006/05.01-23 внесені додаткові відомості щодо виплати заборгованості по заробітній платі у сумі 4 675,20 грн. та нарахування арбітражним керуючим ОСОБА_2 компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 2 360,99 грн. із внесенням її до шостої черги вимог кредиторів.

Вимога позивача щодо нездійснення виконання рішень суду є необґрунтованою, що саме на думку позивача повинно було зазначити Головне управління юстиції у Харківській області стосовно невиконання арбітражним керуючим ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м. Луганська про здійснення йому виплати середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати по день отримання не зазначено ані в адміністративному позові, ані в рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 14.07.2014.

31.03.2016 позивачем за адміністративним позовом було подано заяву про внесення доповнень до резолютивної частини адміністративного позову.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що позивач збільшує позовні вимоги в частині заяви щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 700 грн.

Відповідно до вимог статті 69 КАС України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Обовязок доказування завдання позивачу моральної шкоди лежить на позивачеві.

Зі змісту заяви про стягнення моральної шкоди, а також доданих до неї матеріалів не вбачається, що позивачу завдана шкода, на яку він посилається.

З вищенаведеного вбачається, що збільшенні позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.09.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48874030 за виконавчим листом №812/3980/14, виданого 28.08.2015 Луганським окружним адміністративним судом про зобовязання відповідача - Головне управління юстиції у Харківській області надати йому повну відповідь на питання, що викладені у зверненні позивача ОСОБА_1 від 29.08.2013, а саме: стосовно невиконання арбітражним керуючим ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м. Луганська про здійснення йому виплати середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати по день отримання розрахунку; стосовно достовірної виплати йому згідно з протестом прокуратури Московського району м. Харкова нарахованої йому компенсації з суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 4675,20 грн. за лютий-червень 2008 року у листопаді 2011 року, та 3% річних від суми простроченої заборгованості по заробітній платі за 2008-2011 роки у розмірі 490,91 грн. (а. с. 62-63).

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу Головного управління юстиції у Харківській області та ОСОБА_1 було надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2015, що підтверджується листом від 30 вересня 2015 року №24142-0-26-15/2-83/6 (а. с. 61).

23.11.2015 та 30.12.2015 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу Головного управління юстиції у Харківській області були направлені вимоги №83/6 державного виконавця (а. с.68-71).

Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України був направлений лист від 29.12.2015 №55006/05.01-22, в якому вказано, що на виконання вимоги №83/6 від 23.11.2015 Головне територіальне управління юстиції у Харківській області надає копію відповіді ОСОБА_1 від 23.12.2015 №55006/05.01-23 (а. с. 72).

Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області на адресу ОСОБА_1 була направлена інформація щодо питань, порушених у зверненні від 29.08.2013, що підтверджується листом від 29.12.2015 №55006/05.01-23 (а. с. 73-76). Даний лист отримано ОСОБА_1 04.01.2016 року (а. с. 86).

21 січня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №48874030 за виконавчим листом №812/3980/14, виданого 28.08.2015 Луганським окружним адміністративним судом та встановлено, що листом Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 29.12.2015 №55006/05.01-22 повідомлено відділ про повне, фактичне виконання рішення суду на підставі якого видано даний виконавчий документ, а також надано до відділу копії документів, що підтверджують факт виконання рішення суду. Таким чином, рішення суду згідно з виконавчим документом фактично виконано в повному обсязі (а. с. 90-91).

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу Головного управління юстиції у Харківській області та ОСОБА_1 було надіслано копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.01.2016, що підтверджується листом від 21 січня 2016 року №100/6 (а. с. 88).

ОСОБА_1 23.02.2016 направив до Голови Державної виконавчої служби України заяву щодо негайного направлення постанови від 21.01.2016 про закінчення виконавчого документу (а. с. 98).

Листом №С-2562/2-6 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу ОСОБА_1 було повторно надіслано копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.01.2016 (а. с. 100).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Оскільки законом передбачено лише порядок та строки розгляду заяв та під час розгляду справи було достовірно встановлено, що Головне територіальне управління юстиції у Харківській області надало відповідь на виконання судового рішення, при цьому у відповіді надано відповідь на питання, поставлені у зверненні від 29.08.2013, а зміст відповіді є субєктивним баченням позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття виконавчого провадження та щодо правомірності дій відповідача. За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди розмірі 700,00 грн. суд зазначає, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлена неправомірність дій відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

У відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання про судові витрати не вирішується у звязку з їх відсутністю.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо видання постанови про закінчення виконавчого провадження, зобовязання начальника Відділу скасувати дану постанову та стягнення з Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відшкодування моральної шкоди коштів в розмірі 700 гривень відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 02 серпня 2016 року.

Суддя ОСОБА_4