Справа № 804/1231/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2016 р. Справа № 804/1231/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа-1: ОСОБА_6, третя особа-2: товариство з обмеженою відповідальністю «Влада 2009», третя особа-3: приватне підприємство «Михаил» про визнання дій протиправними та скасування рішення, -
01.03.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа-1: ОСОБА_6, третя особа-2: товариство з обмеженою відповідальністю «Влада 2009», третя особа-3: приватне підприємство «Михаил», в якому позивач просить суд:
Представник позивача під час судового засідання підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити цей адміністративний позов повністю.
Представник відповідача частково визнав позовні вимоги у частині п.2, а в іншій частині - заперечував проти задоволення адміністративного позову, пояснюючи, що нотаріус виконав усі вимоги закону щодо необхідності вчинення дій по реєстрації прав на спірну квартиру.
Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 35 КАС України.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши чинне українське законодавство, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цього адміністративного позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 14.06.2007 р. між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обовязків закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна») (надалі - банк) та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № МL-302/187/2007 (надалі - кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_6 отримала кредит в сумі 200 000, 00 доларів США.
На забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань кредитним договором № ML-302/187/2007 від 14.06.2007 р. між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки № PCL-302/187/2007 від 14.06.2007 р., відповідно до якого ОСОБА_6 прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання всіх боргових зобовязань перед банком своїм майном, а саме: квартира у АДРЕСА_2.
Так, 14.06.2007 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку із посвідченням договору іпотеки накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири, яка належить ОСОБА_6.
Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р. ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-302/187/2007 від 14.06.2007 р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6. А також 12.11.2010 р. був укладений договір про відступлення права вимоги ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за договором іпотеки № РML-302/187/2007 від 14.06.2007 р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6.
Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно зі ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_6. А отже, у відповідності до ст. 37 Цивільного процесуального кодексу України ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є правонаступником ПАТ «ОТП Банк».
26.01.2016 р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» при перевірці майнового стану боржника отримав довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 52101091, згідно якої слідує наступне.
14.06.2007 р. ОСОБА_6 по договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за №5806.
Третя особа-1 вказану квартиру зареєструвала в КП «ДМБТІ» 18.07.2007 р. за №14625641, що підтверджується довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно №52101091 від 26.01.2016 р.
14.06.2007 р. ОСОБА_9 вказану квартиру передала в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» для забезпечення кредитного договору № ML-302/187/2007, що підтверджується наданою до позовної заяви ксерокопією договору іпотеки № PCL-302/187/2007 від 14.06.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 5807.
На підставі рішення Феодосійського міського суду АРК по справі №119/5643/14-ц2/119/3423/13, виданого 15.01.2014 р., державним реєстратором ОСОБА_10 Реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області було внесено записи про припинення іпотеки та заборони відчуження.
Втім, за поясненнями позивача, вказане рішення суду в Єдиний державний реєстр судових рішень не внесено, а в даний час оспорюється позивачем в Апеляційному суді м. Києва на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
В спірному рішенні суду зазначено фактичну підставу задоволення позову - наявність договору відступлення права вимоги №207/2013 (цесії) від 17.11.2011 р., згідно якого Сімферопольська філія ЗАТ «ОТП Банк» відступила право вимоги виконання зобовязання ОСОБА_6 по кредитному договору № ML- 302/187/2007. Копія такого договору міститься в матеріалах справи. За твердженнями позивача вказаний договір відступлення права вимоги є фіктивним.
07.11.2014 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 рішенням було зареєстроване право приватної власності на спірну квартиру по вул. Червона б. 3а, кв. 1 в м. Дніпропетровську за ПП «Михаил» (третя особа-3).
За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності оспорюване рішення приватного нотаріуса було внесено на підставі рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 15.01.2014 року по справі №119/5643/14-ц, яким визнано за ПП «Михаил» право власності на квартиру №1а, по вул. Червона, 3а у м. Дніпропетровську.
23.07.2015 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 винесено рішення №23107728 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Влада 2009» (третя особа-2). Як зазначив позивач, він оскаржує дії і цього нотаріуса як державного реєстратора щодо державної реєстрації прав на спірну квартиру за ТОВ «Влада 2009» у Дніпропетровському окружному адміністративному суді (справа №804/915/16).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.01.2016 р. скасовано ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2015 р.
З урахуванням цього, не погодившись із діями приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ОСОБА_14 «ОТП Факторинг Україна» оскаржує їх в судовому порядку.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, у ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на момент вчинення спірних дій) надано визначення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
А Державний реєстр речових прав на нерухоме майно визначено як єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.
Згідно ч.1 ст.4 вищевказаного Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно.
У відповідності до положень ч.2, ч.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема:
- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;
- приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.
Відповідно до п.2 Постанови КМ України від 17.10.2013 р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», редакція від 18.03.2015 р. державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус, як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, про державну реєстрацію прав, набутих виключно в результаті вчинення такої дії, випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон).
Відповідно до ч.2 ст.182 ЦК України реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідними органами.
Відповідно до ст.5 Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобовязаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.
Відповідно до ст.9 Закону у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р., №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», редакція від 22.05.2015р. згідно ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом ст.9 Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.
Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.
Відповідно до ч.2 ст.30 Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними субєктами владних повноважень з питань реєстрації.
Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;
4) внесення записів до Державного реєстру прав;
5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;
6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться в строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів (крім випадків, встановлених у частині сьомій цієї статті) з моменту надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію та передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.
За ст.19 вищевказаного Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі в тому числі рішень судів, що набрали законної сили.
Пунктами 6, 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (чинний на момент вчинення оспорюваних дій) визначено, що зокрема документи, які подаються для проведення державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідальність за достовірність відомостей, які містяться зокрема у документах, поданих для проведення державної реєстрації прав, несе заявник.
Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.
Також у ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень та, зокрема визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
За ст.26 Закону визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
За п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі Порядок № 1141) державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мінюст.
Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав державний реєстратор вносить до відповідного розділу Державного реєстру прав такі відомості:
1) підстава для скасування державної реєстрації прав:
дата видачі документа;
ким виданий (оформлений) документ;
додаткові відомості про документ;
2) реєстраційний номер, дата та час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться записи про скасування державної реєстрації прав;
3) підстава для внесення записів про скасування державної реєстрації прав:
дата формування рішення;
індексний номер рішення;
4) прізвище, імя та по батькові державного реєстратора;
5) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.
У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.
У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.
У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації прав на обєкт нерухомого майна, який поділено чи частку з якого виділено, або на обєкти нерухомого майна, що обєднано, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та відкриває закритий (закриті) розділ (розділи) Державного реєстру прав та відповідну (відповідні) реєстраційну (реєстраційні) справу (справи) на підставі прийнятого ним рішення про відкриття закритого розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи.
Так, за п.44 Порядку № 1141 прийняття і розгляд заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування рішення державного реєстратора та скасування записів Державного реєстру прав установлює Мін'юст.
2.1. Для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.
2.2. Орган державної реєстрації прав або нотаріус приймає заяви у день їх надходження в порядку черговості і реєструє у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу реєстрації.
Моментом прийняття заяви вважаються дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.
Орган державної реєстрації прав або нотаріус видає заявникові картку прийому заяви.
2.6. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.
2.9. Під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор перевіряє наявність підстав для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав.
2.10. За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.
2.11. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.
Отже, суд наголошує на тому, що скасоване рішення суду, яке не набрало законної сили, взагалі не було винесене та справа судом фактично не розглядалась, не може бути підставою для реєстрації у державному реєстрі права власності на нерухоме майно. Однак, з матеріалів, поданих відповідачем в обґрунтування правомірності своїх дій щодо винесення рішення про державну реєстрацію та проведення дій щодо такої реєстрації прав за ПП «Михаил», вбачається, що приватний нотаріус ОСОБА_5, як державний реєстратор, діяв в межах наданих йому законом повноважень, на підставі наявних у нього документів.
Що стосується позовної вимоги, викладеної у п.2, то суд зазначає, що з огляду на вищевикладене та з урахуванням позиції відповідача про її визнання у повному обсязі, рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 щодо державної реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_1 за ПП «Михаил» є протиправним та підлягає скасуванню.
Таким чином, цей адміністративний позов підлягає задоволенню частково, а саме: у задоволенні позовної вимоги, викладеної у п.1 необхідно відмовити, а позовну вимогу у п.2 задовольнити.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд зазначає таке.
Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» та ст.87, ст.94 КАС України, враховуючи рішення суду про часткове задоволення заявлених позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у загальному розмірі 2756,00грн. (платіжне доручення №1378 від 24.03.2016 року на суму 1378,00грн., платіжне доручення №509 від 04.02.2016 року на суму 1378,00грн.) підлягає поверненню йому з Державного бюджету України пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1378,00грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд,
Адміністративний позов - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» сплачену суму судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1378,00грн.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 27 липня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 27 липня 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1