Справа № 425/323/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Коваленко Д.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року справа №425/323/16-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.

секретар Святодух О.Б.

за участю: позивача не зявився

представник позивача ОСОБА_2, договір доручення б/н від 01.12.2016 року

представника відповідача 1 ОСОБА_3, довіреність б/н від 05.01.2016 року

представника відповідача 2 не зявився

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 4 травня 2016 року у справі № 425/323/16-а за позовом ОСОБА_4 до Рубіжанської міської ради Луганської області, Міського голови м. Рубіжне ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимога на предмет спору на стороні відповідачів Голова комісії з реорганізації ОСОБА_6 про визнання протиправним, не чинним та скасування рішення міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

3 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Рубіжанської міської ради Луганської області, міського голови міста Рубіжне ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Голова комісії з реорганізації ОСОБА_6, яким просив визнати протиправним, не чинним та скасувати рішення Рубіжанської міської ради Луганської області від 27 січня 2016 року № 5/59 «Про реорганізацію шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» і розпорядження міського голови міста Рубіжне ОСОБА_5 від 28 січня 2016 року № 42-к «Щодо попередження про наступне вивільнення ОСОБА_4» (том 1 а.с. 3-6).

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05 лютого 2016 року, у відкритті провадження у справі, в частині позовних вимог про визнання протиправним, не чинним і скасування розпорядження міського голови міста Рубіжне ОСОБА_5 від 28 січня 2016 року № 42-к «Щодо попередження про наступне вивільнення ОСОБА_4» - відмовлено (том 1 а.с. 21-22).

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 4 травня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі (том 2 а.с. 47-62).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не враховано приписи статей 56, 59 Господарського Кодексу України, 104 Цивільного Кодексу України, статей 36, 49-2 Кодексу Законів про працю України. Вважає спірне рішення Рубіжанської міської ради таким, що прийнято з порушенням вимог Регламенту Рубіжанської міської ради (том 2 а.с. 66-71).

В судове засідання не зявилися позивач, другий відповідач та третя особа на стороні відповідача, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, з клопотанням про особисту участь у розгляді справи не зверталися, другий відповідач та третя особа на стороні відповідача надали клопотання про розгляд справи зі їх відсутності.

В судовому засіданні представник позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти чого заперечував представник відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, які зявилися у судове засідання, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й не оспорюється апелянтом, що рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області від 06 квітня 2001 року створено комунальну установу «Міський центр фізичної культури та спорту», на посаду директора 02 липня 2001 року призначено ОСОБА_4 (том 1 а.с.10-16, том 2 а.с.21-23).

На підставі рішень Рубіжанської міської ради Луганської області від 28 квітня 2011 року № 7/5 та від 22 грудня 2011 року № 15/124 означена установа перейменована спочатку у комунальну установу «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» Рубіжанської міської ради, потім у комунальну установу «Міський центр фізичної культури та спорту» Рубіжанської міської ради Луганської області (том 1 а.с.21-23, том 2 а.с.6-9). В грудні 2011 року рішенням цієї ж ради статут вказаної установи затверджено у новій редакції, взято на облік як платника податків та включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (том 1 а.с.10-16, 45-49, 194, 195, 196, том 2 а.с.6-9).

22 грудня 2011 року, на підставі рішення Рубіжанської міської ради Луганської області № 15/125 утворено інший комунальний заклад: «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» і затверджено положення про нього (том 1 а.с.50-51), яке на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 26 грудня 2013 року № 37/168 змінено (том 1 а.с.52, том 2 а.с.3-5).

Рішенням Луганської міської ради Луганської області від 31 жовтня 2013 року № 37/8 затверджено Положення про відділ молоді та спорту Рубіжанської міської ради Луганської області, за яким саме цей відділ визначено головним розпорядником коштів місцевого бюджету для фінансування витрат на утримання підпорядкованих йому структур, серед яких є і комунальна установа «Міський центр фізичної культури та спорту», і комунальний заклад «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» (том 2 а.с.10-17).

Рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області від 08 грудня 2015 року № 237 було затверджено план діяльності виконавчого комітету Рубіжанської міської ради з підготовки проектів регуляторних актів у сфері господарської діяльності на 2016 рік, яким не передбачено підготовку такого проекту, як реорганізація двох комунальних установ шляхом їх злиття (том 1 а.с.80, 83, том 2 а.с.217-219).

Рішеннями Рубіжанської міської ради Луганської області від 17 грудня 2015 року №2/1 затверджено Регламент Рубіжанської міської ради сьомого скликання (том 1 а.с.159-178), № 2/2 - Положення про постійні комісії Рубіжанської міської ради (том 1 а.с.136-137), під № 135 - їх персональний склад, у тому числі склад постійної комісії із соціальних питань у складі 8 депутатів, серед яких: ОСОБА_7, ОСОБА_8 (том 1 а.с.135).

Рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області від 19 січня 2016 року № 15 з метою оптимізації трудових та фінансових ресурсів схвалено реорганізацію комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» Рубіжанської міської ради Луганської області та комунального закладу «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» шляхом їх злиття і утворення комунального підприємства «Рубіжанський фізкультурно-спортивний комплекс «Заряд» та схвалено статут комунального підприємства «Рубіжанський фізкультурно-спортивний комплекс «Заряд» (том 1 а.с.84, 85-87).

27 січня 2016 року рішенням Рубіжанської міської ради припинено в результаті реорганізації шляхом злиття Комунальну установу «Міський центр фізичної культури та спорту» Рубіжанської міської ради Луганської області та Комунальний заклад «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх»; створено комісію з реорганізації, якій доручено здійснити ряд заходів, за результатами яких зобовязано скласти передавальний акт; директорам комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» Рубіжанської міської ради Луганської області та комунального закладу «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» доручено провести звільнення працівників у відповідності до вимог чинного законодавства України (том 1 а.с.17, 44).

29 січня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, були внесені відомості про вказане рішення Рубіжанської міської ради, як засновника Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» Рубіжанської міської ради Луганської області та Комунального закладу «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» щодо їх припинення в результаті реорганізації (том 2 а.с.1-9).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття Рубіжанською міською радою рішення від 27 січня 2016 року № 5/59 «Про реорганізацію шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх».

В силу положень частини третьої статті 140 Конституції України, частини другої статті 3 Європейської Хартії місцевого самоврядування, частини першої статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради, як субєкти владних повноважень, є органами місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень частини першої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада проводить свою роботу сесійно; сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

За приписами частини 13 статті 46 цього Закону пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, загальними зборами громадян; при цьому пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що готуючи пропозицію для прийняття рішення міською радою, незалежно від того який субєкт вносить таку пропозицію, він повинен врахувати вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», однак тільки якщо пропозиція передбачає прийняття рішення, що відповідно до закону являється регуляторним актом.

Положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не дає ні визначення, ні переліку актів, які слід вважати регуляторними.

Проте, за приписами частини першої статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» державну регуляторну політику у сфері господарської діяльності слід розуміти, як напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; регуляторний акт, слід розуміти як: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Позивач посилався на те, що спірне рішення є актом, що спрямований на регулювання господарських відносин, і це є визначальним, а тому і за першим, і за другим визначенням законодавця, оскаржуване ним рішення слід кваліфікувати саме як регуляторний акт.

Проте колегія суддів з таким твердженням погодитись не може, оскільки і у першому, і у другому визначенні регуляторного акта, як акта, що спрямований на правове регулювання господарських відносин (саме на правове регулювання, а не на будь-яке інше регулювання господарських відносин), законодавець передбачив і додаткові обов`язкові ознаки. Зокрема, такий акт повинен бути нормативно-правовим або встановлювати, змінювати чи скасовувати норми права, застосовуватись неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин.

У пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року надано визначення нормативного акту, а саме, до нормативних, належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово.

Дослідивши зміст спірного рішення (том 1 а.с.17, 44), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цей акт за своїми правовими ознаками являється ненормативним і не являється таким, що встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово і щодо невизначеного кола осіб, оскільки він містить конкретні приписи, що зверненні до окремих субєктів, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію.

Тобто, положення спірного рішення містять виключно індивідуально-конкретні приписи, що виключає наявність у спірного рішення ознак регуляторного акту. Зазначене узгоджується з положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», якими прямо передбачено, що його дія не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, повязаної з прийняттям, серед іншого, актів, що містять індивідуально-конкретні приписи, за винятком актів, у яких одночасно містяться нормативні та індивідуально-конкретні приписи.

З системного аналізу наведених норм права вбачається, що процедури передбачені цим законом не поширюються на діяльність регуляторного органу, повязану із прийняттям акту, який містить індивідуально-конкретні приписи, тобто не являється регуляторним актом за своєю правовою суттю.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач під час прийняття спірного рішення правомірно не застосував процедури, визначені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та розділом 23 Регламенту Рубіжанської міської ради сьомого скликання, які передбачають спеціальний порядок підготовки рішень, які являються регуляторними актами.

Положення частини першої статті 104 Цивільного Кодексу України передбачають, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. При цьому, у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників, що унормовано положеннями статей 104-109 цього Кодексу, а при ліквідації такого не відбувається в силу приписів статей 104, 105, 110-112 Цивільного Кодексу України.

Проаналізувавши зміст спірного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення є рішенням власника зазначених у рішенні юридичних осіб щодо їх припинення у формі реорганізації шляхом злиття, а не у формі ліквідації, на чому наполягає скаржник в апеляційній скарзі, що підтверджується наявними у матеріалах справи, заходами, які доручено здійснити утвореній комісії з реорганізації, описом документів, які були подані відповідачем для здійснення реєстраційної дії, про що було правильно зроблено висновок суду першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що спірне рішення суперечить приписам статті 56, 59 Господарського Кодексу України, оскільки приписи статті 56 тільки надають визначення, що субєкт господарювання це господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства. Зміст статті 59 Господарського Кодексу України на момент прийняття рішення передбачав, що припинення субєкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Проте системний аналіз норм статей 104-109 Цивільного Кодексу України, положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» дає підстави вважати, що спірне рішення прийнято саме з урахуванням особливостей припинення юридичної особи у формі реорганізації шляхом злиття, на підставі діючих законів.

Крім зазначеного колегія суддів враховує наступне.

В частині 9 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» зазначено, що для державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи, прийнятого її учасниками або відповідним органом юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - відповідним державним органом, подаються такі документи:

1) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідного державного органу, про припинення юридичної особи;

2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, яким затверджено персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора, реєстраційні номери облікових карток платників податків (або відомості про серію та номер паспорта - для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), строк заявлення кредиторами своїх вимог, - у разі відсутності зазначених відомостей у рішенні учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - у рішенні відповідного державного органу, про припинення юридичної особи.

Частиною 13 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» передбачено що для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її реорганізації після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, подаються такі документи:

1) заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації;

2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) розподільчого балансу - у разі припинення юридичної особи в результаті поділу;

3) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта - у разі припинення юридичної особи в результаті перетворення, злиття або приєднання;

4) довідка архівної установи про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню, - у разі припинення юридичної особи в результаті поділу, злиття або приєднання;

5) документи для державної реєстрації створення юридичної особи, визначені частиною першою цієї статті, - у разі припинення юридичної особи в результаті перетворення;

6) документи для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, визначені частиною четвертою цієї статті, - у разі припинення юридичної особи в результаті приєднання.

Тобто, положення частин 9 та 13 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» виокремлюють як різні реєстраційні дії, державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами.

Колегія суддів не погоджується із доводами скаржника про те, що оскаржуване ним рішення суперечить положенням статей 36, 49 Кодексу Законів про працю України ці норми містять підстави для припинення трудового договору та порядок вивільнення працівників, оскільки спірним рішенням не вирішуються зазначені питання.

Пунктом 30 частини першої статті 26 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується питання про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Отже, прийняття рішення щодо реорганізації юридичних осіб комунальної форми власності, входить до виключної компетенції міської ради, і таке рішення повинно прийматись виключно на пленарному засіданні, що є способом прийняття такого рішення.

Разом з цим, відповідно до положень частини 1 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до відання ради, з числа її депутатів обираються постійні комісії ради.

З огляду на положення частини 14 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядок скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради.

Регламентом Рубіжанської міської ради Луганської області сьомого скликання є Регламент затверджений рішенням цієї ради від 17 грудня 2015 року № 2/1 (надалі Регламент), копію якого міститься в матеріалах справи (том 1 а.с.159-178).

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, що при прийнятті спірного рішення відповідачем порушені вимоги пунктів 1 і 4 Розділу ІІ та пункту 3 Розділу VIII, оскільки пункт 2 розділу ІІІ Регламенту допускає можливість внесення на розгляд чергової сесії додаткових питань, які не були передбачені планом та рішеннями ради за умови їх внесення міському голові постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом, депутатськими групами і фракціями чи загальними зборами громадян у письмовому вигляді не пізніше ніж за 20 робочих днів до початку сесії.

Матеріалами справи підтверджено, що пропозиція щодо розгляду питання про реорганізацію вказаних юридичних осіб була внесена міському голові депутатами із дотриманням всіх умов пункту 2, оскільки вже 28 грудня 2015 року, тобто за 20 робочих днів до початку сесії (з урахуванням вихідних, святкових і перенесеного робочого дня) проект рішення був оприлюднений на офіційному сайті Рубіжанської міської ради (том 1 а.с.138-145,179).

Суд погоджується з доводами апелянта, що встановлені судом обставини свідчать про те, що положення абзаців другого і третього пункту 4 Розділу ІІІ Регламенту, при внесенні на розгляд постійної комісії першого проекту рішення не були дотримані. Однак, як встановлено судом першої інстанції у тому числі через це, запропонований проект рішення був повернутий постійною комісією із соціальних питань на доопрацювання.

Слід зазначити, що зміст Положення про постійні комісії Рубіжанської міської ради сьомого скликання (том 1 а.с.135-137) свідчить про наявність компетенції на вирішення питання щодо реорганізації Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «Рубіжанський центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх», у тому числі розгляд проекту відповідного рішення, саме у постійної комісії з соціальних питань.

Аналіз змісту наведених положень Регламенту свідчить про викладення в них стандартної моделі підготовки проекту будь-якого рішення, що пропонується винести на розгляд ради, тобто коли проект рішення проходить усі стадії підготовки за один раз, і необхідності у його доопрацюванні не має. До того ж факт не повернення секретарем міської ради другого проекту рішення розробнику, на підставі пункту 6 Розділу ІІІ Регламенту, у даному спорі, що розглядається, є аргументом, який підтверджує висновок суду першої інстанції та позицію відповідача щодо можливості внесення на розгляд ради проекту рішення, що був схвалений постійною комісією після його доопрацювання, і як наслідок зміни його редакції.

Згідно пункту 5 і 9 Розділу ХХ Регламенту, саме голова постійної комісії організує її роботу, скликає і веде засідання комісії, пропонує порядок денний, організує роботу по виконанню рішень комісії; при цьому засідання комісії скликаються, по мірі необхідності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушень у тому, що змінений проект рішення був внесений на розгляд постійної комісії вже через чотири дні, і ця комісія підтримала проект та внесла питання у формі другого проекту рішення про реорганізацію на розгляд найближчої чергової сесії. До того ж, протокол засідання постійної комісії від 25 січня 2016 року (том 1 а.с.89) свідчить про наявність кворуму, дотримання підстав та процедури розгляду і прийняття рішення по означеному питанню, що передбачені Регламентом (у тому числі пунктами 3 і 9) та положенням про постійні комісії Рубіжанської міської ради, та вважає правильним висновок суду першої інстанції з цього питання.

Що стосується проведення сесії ради 27 січня 2016 року, на якому було прийнято оскаржуване позивачем рішення, то виписка із протоколу засідання сесії (том 2 а.с.18-20) свідчить про дотримання положень і Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і положень розділів IX-XII Регламенту, як під час включення питання про реорганізацію до порядку денного, так і під час його обговорення і голосування.

Відповідно до приписів статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідачем доведена правомірність свого рішення щодо реорганізації юридичних осіб комунальної форми власності, що унеможливлює його скасування та задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-15, 17-24, 69-72, 86, 94, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 4 травня 2016 року у справі № 425/323/16-а залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 4 травня 2016 року у справі № 425/323/16-а за позовом ОСОБА_4 до Рубіжанської міської ради Луганської області, Міського голови м. Рубіжне ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимога на предмет спору на стороні відповідачів Голова комісії з реорганізації ОСОБА_6 про визнання протиправним, не чинним та скасування рішення міської ради залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 3 серпня 2016 року. Повний текст ухвали буде складений та підписаний у нарадчій кімнаті 5 серпня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_9