Справа № 820/11678/15
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" серпня 2016 р. м. Київ К/800/17109/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Кобилянського М.Г., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2016 року

у справі № 820/11678/15

за позовом ОСОБА_1

до Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського міського управління ГУ МВС України в Харківській області, ГУ МВС України в Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 633 о/с;

- поновити її в органах внутрішніх справ на посаді на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ, з 06 листопада 2015 року;

- стягнути солідарно з ГУ МВС України в Харківській області та з Харківського міського управління ГУ МВС України в Харківській області на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 633 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів); поновлено позивача в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ, з 06 листопада 2015 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі, ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції та посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, вбачає порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті рішення, і тому вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з серпня 2004 року ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області. Згідно наказу від 27 березня 2014 року № 58о/с перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 4 років, без збереження заробітної плати .

Наказом ГУ МВС України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 633 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ згідно пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил, з 06 листопада 2015 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не виявила бажання бути працевлаштованою за спеціальністю в Національній поліції, а навпаки повідомила про небажання виходити із відпустки для продовження служби в Національній поліції відповідно до акту про телефонну розмову, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно пунктів 9, 10 «Прикінцеві та перехідні положення» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з абзацом третім статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років. Так, звільнення жінок, зазначених у частині 3 статті 184 Кодексу законів про працю України має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов'язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Судом першої інстанцій встановлено, що Харківським міським управлінням ГУМВС України в Харківській області обов'язку щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_1 виконано не було, тобто позивачу при звільненні не було запропоновано іншої посаду в органах внутрішніх справ.

Крім того, судом першої інстанції не встановлено, що позивач, як особа, яка підлягає звільненню письмово повідомлялася про можливе майбутнє звільнення та їй має пропонуватися інша робота.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ГУ МВС України в Харківській області порушило права та охоронювані законом інтереси позивача, у зв'язку із чим, наказ ГУ МВС України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 633 о/с, є протиправним та підлягає скасуванню .

Враховуючи приписи статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції рахує за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2016 року скасувати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2016 року залишити в силі.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.Г. Кобилянський

Ю.Й. Рецебуринський