Справа № 807/1675/15
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2016 рокум. Ужгород№ 807/1675/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

за участі секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

за участю сторін:

представника позивача не зявився;

представника відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Хустської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області до Приватного підприємства "ТТ" про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку платника податків,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 03 серпня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 05 серпня 2016 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовною заявою Хустська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області до Приватного підприємства "ТТ" якою просила: 1) прийняти позовну заяву до свого провадження; 2) винести постанову, якою накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в банках, а саме в ПАТ "Комінвестбанк" р/р №№ 1075, 1075 МФО 312248, у АТ "ОСОБА_1 Аваль" у м. Києві №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 МФО 380805 на суму 1362,35 грн. податкового боргу по ПП "ТТ".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем станом на 18 серпня 2015 року рахується заборгованість до бюджету у розмірі 1362,35 грн., яка відповідачем добровільно не сплачена, заставне майно відсутнє, а тому необхідно накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку (банках), платника податків Приватного підприємства "ТТ".

Відповідно до клопотань позивача, що містяться у матеріалах справи, останній просить суд провести судові засідання по даній адміністративній справі за наявними матеріалами справи без участі представника Хустської ОДПІ.

В судове засідання представник відповідача не зявився та не забезпечив явку свого представника, хоча судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, що передбачені Главою 3 Розділу II КАС України. Заперечення проти позову відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 47 КАС України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Відповідно до статті 41 частини 1 КАС України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 пункту 16.1 підпункту 16.1.4 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, передбачено статтею 20 пунктом 20.1 підпунктом 20.1.33 Податкового кодексу України.

Поняття податкового боргу визначено статтею 14 пунктом 14.1 підпунктом 14.1.175 Податкового кодексу України, а саме - грошове зобовязання, яке самостійно узгоджене платником податків, або узгоджене в порядку оскарження, але не сплачене у встановлений ПК України строк.

Судом встановлено, що за відповідачем станом на 18 серпня 2015 року рахується податковий борг у розмірі 1362,35 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість ПП "ТТ" (а.с. 13).

Суд зазначає, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені статтею 94 пунктом 94.2 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у статті 94 Податкового кодексу України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.

Додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу, визначені статтею 20 пунктом 20.1 підпунктом 20.1.33 Податкового кодексу України.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених статтею 20 пунктом 20.1 Податкового кодексу України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого пунктом статті 94 підпункту 94.2 Податкового кодексу України (сформульованого як вичерпний), не може розглядатися як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Наведене пояснюється тим, що норма статті 20 пункту 20.1 Податкового кодексу України є імперативною і обовязковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим.

Норми статті 20 пункту 20.1 підпункту 20.1.33 та статті 94 пункту 94.2 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми статті 94 пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість стаття 20 пункт 20.1 підпункт 20.1.33 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Так, з метою погашення заборгованості податковим органом на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року по справі № 807/29/13-а виставлено в установи банків на рахунки відкриті боржником, інкасові доручення, а саме: інкасове доручення (розпорядження) від 03 квітня 2013 року № 63 на суму 1359,66 грн.; інкасове доручення (розпорядження) від 03 квітня 2013 року №64 на суму 1359,66 грн.; інкасове доручення (розпорядження) від 24 січня 2014 року № 32 на суму 1359,66 грн.; інкасове доручення (розпорядження) від 24 січня 2014 року № 33 на суму 2,69 грн. Вказані інкасові доручення повернуті банком без виконання у звязку із неможливістю стягнення, так як залишок коштів на рахунку відсутній, що підтверджується відповідними написами на зворотному боці інкасових доручень. (а.с.а.с. 14, 15, 16,17,18,19).

Окрім того, позивачем з метою встановлення наявності активів у відповідача направленні запити, листи, на які отримано відповідну інформацію. Так, згідно листа Управління Держземагенства у Хустському районі Закарпатській області від 21липня 2015 року № 8-710-0.9-4609/2-15 - правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні ( а.с. 23). Відповідно до листа Хустського державного підприємства технічної інвентаризації від 16 липня 2015 року № 496 - майно за ПП «ТТ» не зареєстровано ( а.с. 24). Згідно листа від 18 липня 2015 року № 1084 Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м. Хуст та Хустського району УДАІ УМВС України в Закарпатській області за ПП "ТТ" транспортні засоби не зареєстровані ( а.с. 25). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості по ПП "ТТ" відсутні. ( а.с. 26).

Враховуючи наведене, суд вважає, що у відповідача відсутнє майно та інші майнові активи для погашення податкового боргу в сумі 1362,35 грн..

Постановою Національного Банку України № 22 від 21 січня 2004 року затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція).

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та є обовязкові для виконання ними (пункти 1.1. та 1.3 Інструкції).

Главою 10 Інструкції визначено порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів.

Пункт 10.2 Інструкції передбачає, що арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду (далі - документ про арешт коштів) накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах. (пункт 10.3 Інструкції).

До арешту суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, банк продовжує арештовувати кошти, що надходять на рахунок клієнта, та виконує платіжні вимоги/інкасові доручення (розпорядження) щодо списання коштів з урахуванням тієї суми, яку раніше частково списано на підставі платіжних вимог/інкасових доручень (розпоряджень) за тим виконавчим документом, для забезпечення якого було накладено арешт на кошти на рахунку клієнта.

Банк після списання за платіжною вимогою/інкасовим дорученням (розпорядженням) суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, списує цей документ з відповідного позабалансового рахунку та, якщо немає на обліку за позабалансовим рахунком інших документів про арешт коштів, проводить операції за рахунком клієнта.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що у разі визначення конкретного розміру заборгованості у документі, яким накладено арешт, банк без порушення прав платника та одночасно клієнта банка в частині обмеження користування належними такому платнику коштами або цінностями, у разі повного виконання рішення про арешт та списання визначеної суми у визначеному розмірі, продовжує безперешкодно виконувати завдання по списанню або перерахуванню коштів платника за його бажанням.

Згідно статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду. Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що позивачем було вжито усіх заходів, спрямованих на розшук майна відповідача для опису в податкову заставу, проте такого майна не знайдено, у відповідача є лише відкриті рахунки у банківських установах, про що в матеріалах справи містяться ідентифікаційні дані.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога щодо накладення арешту на кошти та цінності, які знаходяться в банку та належать платнику податків є правомірною та обґрунтованою.

Доказів сплати податкового боргу в сумі 1362,35 грн. відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Застосоване судом законодавство використане в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин.

Зважаючи на вказані норми Податкового кодексу України, враховуючи обставини, встановлені судом, позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до статті 94 частини 4 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Хустської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області до Приватного підприємства "ТТ" задовольнити.

Накласти арешт на кошти та інші цінності Приватного підприємства "ТТ" (90432, Закарпатська область, м. Хуст, вул. Волошина, б/н, ідентифікаційний код 35299890) в межах суми податкового боргу у розмірі 1362,35 (однієї тисячі триста шести десяти двох грн. 35 коп.) грн., що знаходяться на рахунках Приватного підприємства "ТТ" у банківських установах.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяОСОБА_2