Справа № 825/1364/16
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Чернігів Справа № 825/1364/16

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області про скасування постанови в частині,

В С Т А Н О В И В:

26.07.2016 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, в якому просить скасувати постанову заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області Чайки В.П. від 24.05.2016 №05-40/5086 та від 07.07.2016 №05-40/7852 в частині накладення арешту на кошти ТОВ "БУ-1 Прилуки", які знаходяться на розрахункових рахунках, відкритих в ПАТ КБ "Приватбанк" (МФО 353358) та ПАТ "ПУМБ" (МФО 334851).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рахунки, на які накладено арешт, використовуються підприємством для виплати заробітної плати робітникам підприємства та для розрахунків із бюджетом. Подальший арешт цих рахунків призведе до нарахування пені та недоїмки і відповідно до погіршення і без того тяжкого фінансового стану підприємства, унеможливлюючи, зокрема, виплату заробітної плати.

В судовому засіданні проведено заміну неналежного відповідача, а саме Відділ державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області замінено на Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області, у зв'язку із зміною назви, пов'язаної з ліквідацією Прилуцького міськрайонного управління юстиції та включення Відділу ДВС до складу Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 01.03.2016 № 571/5.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. При цьому, факсимільним зв'язком надав клопотання, в якому вказав, що не заперечує про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи без участі його представника. При вирішенні справи поклався на розсуд суду.

За таких обставин, враховуючи ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути спір по суті на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановами заступника начальника Прилуцького міськрайонного ВДВС Головного територіального управління Юстиції у Чернігівській області Чайки В.П. від 24.05.2016 та від 07.07.2016 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №31807196 від 07.03.2012 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" боргу накладено арешт на кошти товариства в межах суми боргу 942 387,78 грн, які містяться на всіх рахунках відкритих в ПАТ "ПУМБ", Чернігівському РУ ПАТ КБ "Приватбанк" та ПАТ "Промінвестбанк".

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про скасування оскаржуваних постанов в частині накладення арешту на кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках, відкритих в ПАТ КБ "Приватбанк" та ПАТ "ПУМБ".

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Статтею 59 Закону України від 07.12.2000 № 2121 "Про банки та банківську діяльність" встановлено, що арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в п.3 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Тобто, накладаючи арешт на кошти боржника, суб'єкт владних повноважень - відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Завданням відповідача у сфері виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є не лише дотримання формальної процедури виконання передбачених повноважень, а також і запобігання факту порушення відповідним рішенням прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), в контексті ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" розуміють сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження").

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (ч.1 ст.32 Закону України "Про виконавче провадження").

За правилами ч.2 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до положень ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Порядок та умови зняття арешту з майна визначені ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (ч.3 та 4 ст.65 Закону України "Про виконавче провадження").

На обґрунтування протиправності накладення відповідачем арешту на рахунки, відкриті установах банків, позивач посилається на те, що ці рахунки використовуються для виплати заробітної плати, а також для розрахунків з бюджетом.

При цьому, суд враховує, що законодавцем встановлено заборону на стягнення коштів, в тому числі й за виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню в порядку і у спосіб, встановленими Законом України "Про виконавче провадження". Зокрема така заборона встановлена Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням". Крім того, ст.ст. 72, 73 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік соціальних виплат, на які не може бути звернено стягнення. Проте, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин, що рахунки, відкриті в ПАТ КБ "Приватбанк" та ПАТ "ПУМБ", на які накладено арешт, є рахунками зі спеціальним режимом використання, а кошти, що на них перебувають спрямовані на покриття страхових, соціальних виплат тощо.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Отже, системно проаналізувавши викладені вище норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки обставини, на які посилається позивач знаходяться за правовим полем захисту, врегульованого ст.ст. 72, 73 Закону України "Про виконавче провадження" і Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", та не підтверджуються матеріалами справи. Таким чином у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" про скасування постанови заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області Чайки В.П. від 24.05.2016 №05-40/5086 та від 07.07.2016 №05-40/7852 в частині накладення арешту на кошти ТОВ "БУ-1 Прилуки", які знаходяться на розрахункових рахунках, відкритих в ПАТ КБ "Приватбанк" (МФО 353358) та ПАТ "ПУМБ" (МФО 334851) слід відмовити повністю.

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк