Справа № 520/3694/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2016 р. м.Київ К/800/42629/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Горбатюк С.А.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання - Корінець Ю.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3, про визнання нечинним розрахунку ідеальних часток, скасування розпоряджень та визнання їх протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до КП «ОМБТІ та РОН», Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила: визнати нечинним розрахунок ідеальних часток від 26 травня 1996 року, від 01 серпня 2002 року та від 23 серпня 2002 року, здійснений Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» щодо домоволодіння АДРЕСА_1 в м.Одеса; визнати протиправними та скасувати акт прийому в експлуатацію збудованих (реконструйованих) будівель по АДРЕСА_1 в м.Одеса, затверджений розпорядженням Київської районної адміністрації від 05 серпня 2002 року за №1260, розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1, гр.ОСОБА_3.» від 05 серпня 2002 року № 1260, розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1, гр.ОСОБА_3.» від 30 серпня 2002 року № 1437 та розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради про видачу свідоцтва про право власності № 2-25040 від 17 серпня 2002 року на 23/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвалами Київського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2013 року та від 29 січня 2014 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_7, ОСОБА_5, в якості співвідповідача - виконавчий комітет Одеської міської ради.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2014 року здійснено заміну відповідача КП «ОМБТІ та РОН» на правонаступника - КП «БТІ» Одеської міської ради.

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 18 березня 2015 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано розпорядження Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1, гр.ОСОБА_3.» від 30 серпня 2002 року за №1437; визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради про видачу свідоцтва про право власності № 2-2540 від 17 вересня 2002 року на 23/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1; в решті вимог адміністративного позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року задоволено частково апеляційні скарги ОСОБА_3 та Київської районної адміністрації Одеської міської ради; постанову Київського районного суду міста Одеси від 18 березня 2015 року в частині задоволених позовних вимог скасовано; у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1, гр.ОСОБА_3.» від 30 серпня 2002 року за №1437 та визнання протиправним та скасування розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради про видачу свідоцтва про право власності № 2-25040 від 17 вересня 2002 року на 23/25 частин домоволодіння домоволодіння АДРЕСА_1, відмовлено; в іншій частині постанову Київського районного суду міста Одеси від 18 березня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року, постанову Київського районного суду міста Одеси від 18 березня 2015 року залишити без змін.

ОСОБА_3 у поданих запереченнях просить касаційну скаргу відхилити, залишити постанову Київського районного суду міста Одеси від 18 березня 2015 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника третьої особи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що ОСОБА_2 за договором дарування від 13 червня 1994 року отримала від ОСОБА_6 у власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, що складався в цілому з житлового будинку загальною площею 37,7 кв.м, вбиральні під літ.«К», сараю під літ.«Е», який розташований на земельній ділянці 671 кв.м.

Інша 1/2 частини спірного житлового будинку з надвірними спорудами належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 червня 1982 року за № 2-3905.

17 вересня 2002 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності, в якому зазначено, що він є власником 23/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Зазначене свідоцтво про право власності видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент міського господарства Одеської міської ради, замість свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 червня 1982 року № 2-3905 на підставі технічного паспорту від 02 серпня 2002 року та розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 17 вересня 2002 року № 1986.

Розпорядженням Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 05 серпня 2002 року № 1260 «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1, гр.ОСОБА_3.» затверджено акт прийняття в експлуатацію вищезазначених збудованих (реконструйованих) ОСОБА_3 приміщень за вищезазначеною адресою.

02 серпня 2002 року КП «ОМБТІ та РОН» видано довідку про розрахунок ідеальних часток у домоволодінні по АДРЕСА_1, відповідно до якої у фактичному користуванні ОСОБА_3 перебуває 23/25 домоволодіння, а у фактичному користуванні ОСОБА_2 - 2/25 домоволодіння.

23 вересня 2002 року КП «ОМБТІ та РОН» виконано розрахунок ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1, відповідно до якого у фактичному користуванні ОСОБА_3 перебуває 23/25 домоволодіння, а у фактичному користуванні ОСОБА_2 - 2/25 домоволодіння.

Даний розрахунок затверджено розпорядженням Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30 серпня 2002 року №1437 «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1, гр.ОСОБА_3.».

На підставі вищезазначених документів Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради прийнято розпорядження від 17 вересня 2002 року № 1986 про видачу свідоцтва про право власності на 23/25 домоволодіння пров.Ванцеті, 5 в м.Одесі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що розпорядженням Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30 серпня 2002 року №1437 незаконно затверджено розрахунок ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1 згідно довідки ОМБТІ та РОН від 23 серпня 2002 року № 4699 та, в подальшому, Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради безпідставно видані ОСОБА_3 розпорядження, а згодом і свідоцтво про право власності від 17 вересня 2002 року на 23/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Також зазначає, що вона, як співвласник домоволодіння, згоди на перерахування часток домоволодіння не давала, як не надавала і будь-якої згоди на реконструкцію шляхом прибудови, надбудови або перебудови ОСОБА_3 домоволодіння.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині скасування розпорядження Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1, гр.ОСОБА_3.» від 30 серпня 2002 року за №1437 та розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради про видачу свідоцтва про право власності № 2-2540 від 17 вересня 2002 року на 23/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 згоди на перерахунок ідеальних часток не давала, а тому прийнятими розпорядженнями Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради та УЖКГ Одеського міськвиконкому порушено права позивача. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання нечинними та скасування розрахунків ідеальних часток від 26 травня 1996 року, від 01 серпня 2002 року, від 23 серпня 2002 року, здійснених КП «ОМБТІ та РОН» щодо домоволодіння АДРЕСА_1 в м.Одесі; акту прийому в експлуатацію збудованих (реконструйованих) будівель по АДРЕСА_1 в м.Одесі судом зазначено, що вказані вимоги не ґрунтуються на вимогах Кодексу адміністративного судочинства України, зазначені документи не є розпорядчими актами суб'єкта владних повноважень, вони не можуть вважатися рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єктів владних повноважень в розумінні ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому визнати їх не чинними та скасувати суд не може. Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 05 серпня 2002 року № 1260 «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1, гр.ОСОБА_3.» суд зазначив про незазначення позивачем в чому саме полягає порушення її прав у зв'язку із прийняттям даного розпорядження Київською районною адміністрацією Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що розрахунок ідеальних часток ніяким чином не відноситься до володіння, користування і розпорядження майном, а є похідним документом від прийнятого в експлуатацію будівництва, дії КП «ОМБТІ та РОН» та Київської районної адміністрації Одеської міської ради відповідають Тимчасовому положенню про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року, та Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року №127 в редакції, що була чинною на момент здійснення КП «ОМБТІ та РОН» розрахунку ідеальних часток у житловому будинку.

При цьому, розглядаючи справу по суті та ухвалюючи рішення суди попередніх інстанцій виходили із того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.п.1, 7 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У даній справі спір фактично стосується не оскарження рішень органів місцевого самоврядування, пов'язаних з реалізацією компетенції таких органів у сфері управління, а правомірності набуття третьою особою права власності на нерухоме майно, визначення розміру частки у спільній власності, тобто права цивільного.

За вказаними обставинами слід дійти висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду судом загальної юрисдикції у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року та постанову Київського районного суду міста Одеси від 18 березня 2015 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з даним позовом до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді