Справа № 817/3334/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2016 р.Р і в н е 817/3334/15
16год. 15хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача:представники ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: представники ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Міната"

доДубенської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.04.2015 року,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «Міната» з адміністративним позовом до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.04.2015 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 751549, 00 грн., в тому числі 601239,00 грн. за основним платежем та 150310,00 грн. за штрафною санкцією.

В обґрунтування позову позивач заперечує висновки перевірки про порушення пп. 12 п. 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого компенсація в сумі 601239 грн. не виплачена сільськогосподарським товаровиробникам або виплачена з порушенням встановленого терміну вважається такою, що використана не за призначенням і підлягає стягненню до державного бюджету; пп. 13 п. 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України; п.2.8, п.2.9 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637. Позивач вважає, що такі висновки контролюючого органу не відповідають існуючим фактам та діючому податковому законодавству, в звязку з чим такі висновки є неправомірними, а прийнятті рішення протиправними. Позивач зазначає, що підприємства, які займаються закупівлею товарів сільськогосподарської продукції, проведення розрахунків за які не врегульовано законодавством України, можуть проводити видачу готівки здавальникам такої сільськогосподарської продукції за відомостями, в яких зазначаються прізвища здавальників, їх адреси, обсяги зданої продукції і сума виплаченої готівки, що засвідчується підписом здавальника. З огляду на вищенаведене, ПП «Міната» були розроблені та використовувались з метою контролю за касовими операціями Відомості про проведення розрахунків із здавальниками. Підтвердженням виплати компенсації сільськогосподарським товаровиробникам компенсації є відомості про виплачені компенсації сільськогосподарським товаровиробникам .

З наведених підстав позивач вважає відсутніми підстави для донарахування грошових зобов'язань.

Відповідач адміністративний позов не визнав та подав відповідне письмове заперечення.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що згідно акту документальної позапланової перевірки позивача від 29.12.2014 р. №1409/22/33380612 встановлено, що із рахунку ГУ ДКСУ у Рівненській області на розрахунковий рахунок ПП «Міната» перераховувалася компенсація за м'ясо в живій вазі для виплати населенню.

До перевірки надано відомості не встановленого зразка без підтвердження фактів виплати компенсації, а саме: відсутні реквізити дати виплати та документа, що підтверджує таку виплату. Крім того, до перевірки не надано відповідні касові та інші документи (видаткові касові ордери при видачі готівки з каси безпосередньо фізичним особам або видаткові касові ордери та авансові звіти при видачі готівки з каси підзвітній особі підприємства), які підтверджують виплату компенсації населенню за м'ясо в живій вазі.

Таким чином, на порушення вимог підпункту 12 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України та відповідно до вимог підпункту 13 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, компенсація в сумі 601239 грн., не виплачена сільськогосподарським товаровиробникам або виплачена з порушенням терміну, встановленого цим пунктом, вважається такою, що використана не за призначенням і підлягає стягненню до державного бюджету.

З урахуванням вищевикладеного, представники відповідача спірне податкове повідомлення-рішення вважають правомірними, в задоволенні позову просили відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши, наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Приватне підприємство «Міната» є субєктом господарювання, взято на податковий облік 18.04.08р. в Радивилівському відділенні Дубенської ОДПІ під № 709.

ПП «Міната» зареєстрований як платник податку на додану вартість, про що свідчить свідоцтво 100119154 від 03.06.2008р. серії НБ №005073, видане Радивилівським відділенням Дубенської ОДПІ.

Крім того, суд встановив, що згідно направлень від 12.12.2014р. №449, №450, №451 на підставі ст.20, ст. 75, п.п. 78.1.1 п.78.1 ст.78, ст. 82 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України та відповідно до наказів Дубенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області №518 від 12.12.2014 року, №530 від 18.12.2014 року проведена позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства «Міната» (скорочено ПП «Міната») з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування,обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки було складено акт від 29.12.2014 р. №1409/22/33380612, згідно якого встановлені наступні порушення:

- пп. 12 п. 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого компенсація в сумі 601239 грн, не виплачена сільськогосподарським товаровиробникам або виплачена з порушенням встановленого терміну вважається такою, що використана не за призначенням і підлягає стягненню до державного бюджету; відповідно до вимог пп. 13 п. 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України;

- п.2.8, п.2.9 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637, а саме перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на суму 601239,18 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки Дубенською ОДПІ було прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 16.01.2015 року №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1202478,36 грн.;

від 08.04.2015 року №, яким визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 751549, 00 грн., в тому числі 601239,00 грн. за основним платежем та 150310,00 грн. за штрафною санкцією.

Позивач використав процедуру адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, за результатами якої скарги платника податків залишені без задоволення.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін в розрізі виявлених документальною перевіркою порушень, які мали наслідком збільшення грошових зобов'язань, суд встановив та врахував наступне.

Згідно представлених документів за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року ПП «Міната» проводило закупівлю в населення мяса в живій вазі.

Для підтвердження фактів закупівлі у населення мяса в живій вазі до перевірки було представлено відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, корінці приймальних квитанцій, паспорти та ветеринарні картки до них та ін.

Також в ході перевірки позивачем було представлено посадовим особам контролюючого органу відомості про виплачені суми компенсації сільськогосподарським товаровиробникам, копії яких містяться в матеріалах справи.

Надаючи оцінку обставинам щодо відповідності таких документів нормам чинного законодавства та підтвердження виплати суми компенсації сільськогосподарським товаровиробникам, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України переробні підприємства ведуть окремий облік операцій з постачання власно виробленої продукції (молока, молочної сировини, молочних продуктів, м'яса, м'ясопродуктів, іншої продукції переробки тварин (шкур, субпродуктів, м'ясо-кісткового борошна), виготовленої з поставлених молока або м'яса в живій вазі сільськогосподарськими товаровиробниками (далі - готова продукція).

Переробне підприємство операції з постачання готової м'ясомолочної продукції, виготовленої з поставлених молока або м'яса в живій вазі сільськогосподарськими товаровиробниками, відображає в податковій декларації з податку на додану вартість переробного підприємства (код 0140), інші операції, в тому числі постачання м'ясо-молочної продукції, яка виготовлена з імпортованої сировини, із сировини, що не є сировиною власного виробництва сільськогосподарського товаровиробника чи фізичної особи - в податковій декларації з податку на додану вартість, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом (код 0110).

Таким чином, операції з постачання переробним підприємством м'ясо-молочної продукції, виготовленої з сировини (молока та м'яса в живій вазі), закупленої у будь-яких інших осіб, ніж її виробники, відображаються в декларації з податку на додану вартість, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом, а суми податку на додану вартість, нараховані на вартість такої продукції, не можуть виступати джерелом для виплати компенсації сільськогосподарським товаровиробникам.

Сума податку на додану вартість, визначена переробним підприємством у декларації з податку на додану вартість щодо діяльності з постачання готової продукції (код 0140), підлягає перерахуванню у відповідних розмірах на спеціальний рахунок, відкритий ним в органі державної казначейської служби, до 15-го числа місяця, наступного за звітним (податковим) періодом, для подальшої виплати компенсації сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними молоко і м'ясо в живій вазі.

Розрахунок розподілу суми компенсації між сільськогосподарськими товаровиробниками за поставлені ними переробному підприємству молоко або м'ясо в живій вазі здійснюється переробним підприємством щомісячно виходячи з суми податку на додану вартість, визначеної у податковій декларації з податку на додану вартість щодо діяльності з постачання готової продукції, та вартості закуплених у звітному періоді переробним підприємством молока або м'яса в живій вазі (код 0140).

Відповідно до вимог підпункту 12 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України виплата компенсації сільськогосподарським товаровиробникам (юридичним особам за платіжними дорученнями шляхом перерахування на їх окремі рахунки, відкриті в обслуговуючих банках, фізичним особам - готівкою безпосередньо з каси переробного підприємства або згідно з договорами доручення) здійснюється переробним підприємством до 20 числа місяця, наступного за звітним (податковим) періодом.

Підтвердженням виплати сільськогосподарським товаровиробникам компенсації є відомості про виплачені суми компенсації сільськогосподарським товаровиробникам.

Форму Відомості про виплачені суми компенсації сільськогосподарським товаровиробникам затверджено наказом Мінагрополітики України від 02.03.2012р. №101, зареєстровано в Міністерстві юстиції України15.03.12р. за №395/20708.

У відповідності до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Судом встановлено, що як підчас проведення перевірки, подання заперечень на висновки акту перевірки, оскарження рішень в адміністративному порядку, так і під час судового розгляду позивачем не було надано Відомості про виплачені суми компенсації сільськогосподарським товаровиробникам за формою, що затверджена наказом Мінагрополітики України від 02.03.2012р. №101, зареєстровано в Міністерстві юстиції України15.03.12р. за №395/20708 за перевіряє мий період з 01.10.2011 р. по 31.12.2013 р.

Дослідженні судом відомості не містять дати виплати такої компенсації та посилань на документ, що підтверджує таку виплату з каси підприємства, а тому не можуть слугувати підтвердженням дотримання позивачем вимог підпункту 12 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, згідно якого виплата компенсації сільськогосподарським товаровиробникам (юридичним особам за платіжними дорученнями шляхом перерахування на їх окремі рахунки, відкриті в обслуговуючих банках, фізичним особам - готівкою безпосередньо з каси переробного підприємства або згідно з договорами доручення) здійснюється переробним підприємством до 20 числа місяця, наступного за звітним (податковим) періодом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 3.5. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 р. встановлено, що у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером (сторонні фізичні особи) або видатковою відомістю (працівники підприємства) касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Суд критично оцінює записи в касовій книзі підприємства про видачу коштів під назвою «операція», так як здійснення видачі готівки у такий спосіб не передбачено нормами чинного законодавства, а тому в силу вимог п. 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, не може бути прийнято до виконання, так як суперечить нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів.

Абзацом першим пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів

у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України

від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.

за № 168/704) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій

або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно з п. 2.16 зазначеного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи

на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Окрім того, відповідачем було долучено до матеріалів справи копії пояснень громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яким згідно наданих документів позивач виплачував компенсацію. Разом з тим, під час їх опитування працівниками підрозділу податкової міліції громадяни не змогли підтвердити отримання ними сум компенсації за здане м'ясо в живій вазі.

Також, судом за клопотанням відповідача було викликано та заслухано в якості свідків громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Свідки повідомили суду, що ПП «Міната» здійснювало в них закупівлю мяса в живій вазі. Громадяни зазначали, що додатково отримували від позивача через місяць-півтора ще певну суму коштів, яка була значно меншої ніж сума, що відразу сплачувалась заготівельником при купівлі худоби.

Згідно наданих пояснень вбачається, що особам, яким проводилась виплата компенсації, позивачем не надавались документи, що засвідчують проведення такої виплати безпосередньо з каси підприємства.

В матеріалах справи також відсутні документи, в яких би було засвідчено підписом особи дату отримання компенсації з каси.

Надаючи оцінку, показанням свідків суд виходить з того, що санкція пп. 12 п. 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, передбачає відповідальність платника у вигляді стягнення до державного бюджету суми компенсації сільськогосподарським товаровиробникам не лише не виплаченої, а й виплаченої з порушенням встановленого терміну.

За встановлених обставин суд вважає правомірним донарахування за наслідками документальної перевірки грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 751549, 00 грн., в тому числі 601239,00 грн. за основним платежем та 150310,00 грн. за штрафною санкцією.

Таким чином, адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватному підприємству "Міната" відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.