Справа № 809/773/16
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2016 р. № 809/773/16

16 год. 05 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Бунич Т.В.,

за участю: представника позивача Грабовецького О.Б.,

представника відповідача Григоріва В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Фірма "Інтерлок" до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

29.06.2016 року Приватне підприємство "Фірма "Інтерлок" (далі - ПП "Фірма "Інтерлок") звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську (далі - ДПІ у м. Івано-Франківську) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податкові повідомлення-рішення №№, від 14.06.2016 року, якими Приватному підприємству "Фірма "Інтерлок" нараховані штрафні санкції, на думку позивача винесені неправомірно, а тому дані рішення слід скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснив, що за наслідками проведеної перевірки до ПП "Фірма "Інтерлок" застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату ПДВ. Однак відповідач протиправно не врахував, що оскільки задекларована та відображена в звітах підприємства сума податку на додану вартість входила в суму коштів, сплату яких було розстрочено ухвалами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.08.2013 року та 15.08.2014 року, то і сплата вказаного податку теж повинна проводитись згідно визначеного судом графіку розстрочення. Окрім того вказав, що відповідно до ст.31 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» податкові перевірки підприємств здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України. Оскільки у 2015-2016 роках такого дозволу в податкового органу не було, то на думку позивача перевірка проведена неправомірно. Водночас звернув увагу суду на те, що працівниками ДПІ в м. Івано-Франківську не враховано терміну застосування до платників податків штрафних санкцій, передбаченого ст.102 ПКУ. Крім того вважає, що камеральна перевірка проведена податковим органом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема щодо строків та порядку її проведення. Позов просив задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав з мотивів, викладених у поданому запереченні. Суду пояснив, що відповідно до висновків акту, складеного за результатами перевірки податкової звітності з податку на додану вартість, посадовими особами Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську встановлено, що Приватне підприємство "Фірма "Інтерлок" допустило несвоєчасну сплату до бюджету узгоджених податкових зобов'язань. Зазначив, що внаслідок виявлених порушень прийняті повідомлення-рішення, згідно яких підприємству визначені штрафні санкції у розмірах, передбачених чинним законодавством. В задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 02.06.2016 року ДПІ у м. Івано-Франківську проведено камеральну перевірку ПП "Фірма "Інтерлок" (ідентифікаційний код 31789799) щодо податкової звітності з податку на додану вартість.

За результатами перевірки складено акт за № 2326/12-01/37789799 від 02.06.2016 року, відповідно до якого посадовими особами відповідача встановлено, що Приватним підприємством "Фірма "Інтерлок" при проведенні розрахунків з бюджетом за звітний податковий період з 2013 по 2016 роки порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість (а.с.6).

На підставі вищевказаного акту перевірки Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську винесено податкові повідомлення-рішення за №№, від 14.06.2016 року, якими застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 16 733,36 грн. та 40 726,86 грн. відповідно (а.с.7, 8).

За наслідками судового розгляду суд погоджується з правомірністю визначення оскаржуваними рішеннями податкових зобов'язань з податку на додану вартість, та прийняття відповідачем вищевказаних податкових повідомлень-рішень з огляду на нижчевикладене.

У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.08.2013 року в справі за №809/1022/13-а було розстрочено виконання рішення в цій же справі про стягнення з ПП "Фірми "Інтерлок" на користь Державного бюджету України податкового боргу в сумі 718 583,79 грн. на 5 років рівними частинами.

Крім того ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2014 року в справі за №809/1694/14 було розстрочено виконання рішення в цій справі про стягнення з ПП "Фірми "Інтерлок" на користь Державного бюджету України податкового боргу в сумі 235 721,83 грн. на 3 роки рівними частинами.

Водночас позивачем подано до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську декларації з податку на додану вартість від 17.03.2015, 09.04.2015, 15.05.2015, 08.06.2015, 13.10.2015, 17.02.2016, 16.03.2016, 18.04.2016., згідно яких самостійно визначено суму вищевказаного податку, яка підлягала сплаті до Державного бюджету України, в загальному розмірі 161 730,7 грн. (а.с.7, 10).

Згідно вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (далі- КАС) України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Згідно пункту 116.1. статті 116 зазначеного Кодексу у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків і зборів зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

За приписами пункту 49.1. статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 56.11. статті 56 Податкового кодексу України, самостійно визначене платником податків податкове зобов'язання оскарженню не підлягає.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання,- у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Норма пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України поширюється також і на випадки, коли погашення податкового боргу відбулося в примусовому порядку, на підставі рішення суду, ухваленого згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

Згідно системного аналізу положень чинного Податкового кодексу України передбачена пунктом 126.1 статті 126 цього Кодексу відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Відповідно до ч.2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року № 2747-IV зі змінами і доповненнями (далі - КАСУ) суд у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.

Разом з тим, процесуальне законодавство передбачає повноваження судів на прийняття рішення виключно про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду (із відповідним формулюванням у судовому рішенні), однак не наділяє судову юрисдикцію правом зміни визначених податковим законодавством строків сплати податків чи звільнення від встановленої відповідальності за порушення цих строків.

Ураховуючи наведене, розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, виникають у силу самого факту погашення грошового зобов'язання з простроченням строків, передбачених саме Податковим кодексом України, а не строків, визначених судом у порядку розстрочення виконання судового рішення згідно зі статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України. Судове рішення не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов'язання порівняно з тими, що визначені нормами Податкового кодексу України.

Обсяг податкового обов'язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов'язань, визначених Податковим кодексом України, і не може нівелювати правове значення останніх.

Враховуючи вищенаведене судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов'язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема дослідженого судом витягу з облікової картки платника по ПДВ, ПП "Фірма "Інтерлок" не сплачено у визначений нормами ПКУ 10-ти денний термін суму задекларованого податку на додану вартість в розмірі 161 730,7 грн. Водночас згідно наявних в матеріалах справи та досліджених судом в якості письмових доказів ухвал суду від 14.08.2013 та 15.08.2014 року, позивачу розстрочено сплату податкового боргу в сумі 718 583,79 грн. та 235 721,83 грн., що свідчить про подальшу їх сплату окремими частинами після визначеного Законом строку та відповідно несвоєчасну сплату даних податкових платежів.

Зазначені обставини представником позивача в судовому засіданні не заперечувались.

Відтак, оскільки судом встановлено, що ПП "Фірма "Інтерлок" було допущено несвоєчасну сплату податкових зобов'язань з ПДВ, суд приходить до висновку про правомірність дій і прийнятих рішень податкового органу щодо нарахування позивачу штрафних санкцій у розмірі 10% на суму сплачених податкових зобов'язань в розмірі 167 333,6 грн. з тривалістю прострочення до 30 днів та 20% на суму сплаченої податкової заборгованості в розмірі 203 634,3 грн. з терміном прострочення понад 30 днів.

При цьому суд не приймає до уваги твердження представника позивача про проведення перевірки податковим органом з порушенням встановленого обмеження на проведення перевірок суб'єктів підприємницької діяльності в 2015 -2016 роках з огляду на наступне.

Відповідно до ст.5 ПКУ правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Згідно ст. 75 ПКУ контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відповідно до п.76.1. ст.76 ПКУ камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

В той же час, пунктом 1 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року, внесено зміни до Податкового кодексу України, відповідно до яких контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4. 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платник податків.

У розділі XX "Перехідних положень" п.37 встановлено, що контролюючі органи не здійснюють документальні позапланові виїзні перевірки щодо достовірності сум бюджетного відшкодування і податку на додану вартість, заявлених платниками у звітних періодах, що настають після 1 липня 2015 року.

З 1 липня 2015 року призупиняється дія підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПКУ абзацу четвертого, пункту 82.4 статті 82, пункту 200.11 статті 200 цього Кодексу, а також дія пункту 200.14 статті 200 цього Кодексу в частині проведення документальних позапланових виїзних перевірок.

Пунктом 2 вищевказаного Закону внесено зміни до ряду інших законодавчих актів України.

Згідно з п.3 Закону у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 2 Податкового кодексу України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення що внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства (п.7.3 ст.7 ПК України).

Таким чином зазначені представником позивача положення Закону України від 28 грудня 2014 року поширюються на спірні правовідносини виключно в частині внесених цим Законом змін до Податкового кодексу України, відповідно до яких в редакції, чинній на час проведення перевірки, повноваження податкового органу на проведення камеральних перевірок не обмежувалися та не відмінялися.

Водночас посилання позивача на порушення податковим органом положень Наказу ДПА України від 17.07.2006 року за №416, як підставу для скасування рішень, суд вважає також необґрунтованим з урахуванням нижчевикладеного.

Так нормами вищевказаного Наказу дійсно встановлено граничний строк проведення камеральної перевірки, а саме протягом 30 календарних днів наступних за останнім днем граничного строку подання податкових декларацій базовий податковий (звітний) період для яких дорівнює календарному місяцю.

Проте даний Наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України від 21 січня 2014 року N 53, тобто ще до проведення камеральної перевірки.

В той же час на переконання суду обов'язок дотримання у спірних правовідносинах вищезгаданого строку не відповідає змісту ст.126 Кодексу, так як підстави для застосування штрафної санкціі виникають виключно після погашення боргу, а розмір санкції залежить від кількості днів затримки сплати.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "Фірма "Інтерлок" до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів у Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень слід відмовити повністю.

На підставі ст.ст. 54, 76, 126 Податкового кодексу України, керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 29.07.2016 року.