Справа № 826/22215/15
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від10.06.2015 р. №1775-17.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 травня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанова суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником автомобіля «Тойота Хайлендер» 2011 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см., д.н.з. НОМЕР_1.

19.11.2014 р. зазначений автомобіль у позивача було викрадено невстановленими особами і за даним фактом Дніпровським РУГУ МВС у м. Києві відкрито кримінальне провадження №0016019 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.289 Кримінального кодексу України.

06.06.2015 р. відповідачем на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та пп.267.8 ст.267 Податкового кодексу України було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1775-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000,00 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не має можливості реалізувати своє право власності на автомобіль через його викрадення, то вона не є платником транспортного податку з фізичних осіб у розумінні податкового законодавства, а також з того, що рішення Київської міської ради, яким введено зазначений місцевий податок, опубліковано 06.03.2015 р. і тому підлягає застосуванню з початку нового бюджетного періоду.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та здійснивши системний аналіз чинного законодавства, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. №1338 (далі - Порядок №1338).

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.4.1 ст.4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема на таких принципах: рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, яким передбачено забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпції правомірності рішень платника податку, згідно якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; соціальної справедливості, яким передбачено установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків; стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, тощо.

У п.4.4 ст.4 ПК України визначено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до п.п.10.1.1. п.10.1 ст.10 та ст.265 ПК України транспортний податок у складі податку на майно віднесений до місцевих податків.

Згідно з п.12.3 ст.12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Пунктами 12.3.1-12.3.4 п.12.3. ст.12 ПК України визначено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пп.12.4.3 п.12.4 ст.12 ПК України, до повноважень місцевих рад належить до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно з п.12.5 ст.12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

У ч.5 ст.59 Закону №280/97-ВР визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Відповідно до ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно зі ст.22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом ст.ст.316-321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов'язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні інакше як у випадках і в порядку, встановлених законом.

У п.п.7, 40, 45 Порядку №1338 у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) цих транспортних засобів.

Зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника тощо. Такий огляд оформляється відповідним актом, засвідчується підписом посадової особи, що скріплюється печаткою підрозділів Державтоінспекції.

Зняття з обліку транспортних засобів без їх огляду уповноваженою особою Державтоінспекції можливе лише внаслідок вибракування (знищення) цих транспортних засобів. В такому випадку до підрозділів Державтоінспекції здаються номерні знаки та реєстраційні документи на такий транспортний засіб.

Таким чином, системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для виникнення у фізичної особи обов'язку зі сплати транспортного податку є одночасна сукупність двох умов: 1) наявність в неї на праві власності легкового автомобілю, який використовувався до 5 років і має об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.; 2) наявність у неї фактичної можливості реалізувати хоча б одну з правомочностей права власності на таке майно, тобто здійснення володіння ним, його використання та/або розпорядження ним.

Виходячи з цього, колегія суддів зазначає, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.11.2014 р. автомобіль «Тойота Хайлендер» 2011 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см., д.н.з. НОМЕР_1 дійсно належить позивачу на праві власності і відповідає критеріям, встановленим у ст.267 ПК України, однак був викрадений у неї, внаслідок чого вона фактично позбавлена можливості реалізувати правомочності власника щодо цього майна, а отже, не є платником транспортного податку з фізичних осіб у розумінні ст.267 ПК України.

Колегія суддів також звертає увагу й на те, що Порядком №1338 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено можливості зняття з обліку (державної реєстрації) автомобіля у зв'язку з його викраденням, що вказує на відсутність у позивача технічної спроможності припинити (назавжди або тимчасово) зареєстроване за нею право власності на такий автомобіль.

Крім того, з наведених вище правових норм вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та визначення їх розмірів офіційно оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному року, в якому такі податки підлягатимуть сплати.

Однак, рішення Київської міської ради від 28.01.2015 р. №58/923, яким установлений транспортний податок з фізичних осіб та затверджено відповідне Положення, було оприлюднено в газеті «Хрещатик» 06.03.2015 р., а отже, визначений ним податок підлягає сплаті лише в новому бюджетному періоді, тобто у 2016 році, що вказує на передчасність його визначення відповідачем позивачу у червні 2015 року.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до ст.86 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015 р. №1775-17 та наявність правових підстав для його скасування.

При цьому, доводи апелянта про те, що транспортний податок з фізичних осіб передбачено статтею 267 ПК України, автомобіль «Тойота Хайлендер» 2011 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см., д.н.з. НОМЕР_1 відповідає критеріям об'єкта оподаткування, визначеним у вказаній статті, належить позивачу на праві власності та не знятий з реєстрації в органах внутрішніх справ, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з підстав, зазначених вище.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що у відповідності до принципу офіційності та вимог ч.2 ст.71 КАС України, податковий орган повинен доводити перед судом правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. у справі №2а-10463/10/0870, висновки якої, згідно з ч.1 ст.244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 04.08.2016 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.