Справа № 826/14638/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2016 р. м. Київ К/800/11142/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Островича С.Е.,

Степашка О.І.,

за участю секретаря - Корецького І.О.

та представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Горбатенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2015

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016

у справі № 826/14638/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Партнер»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування податкової вимоги та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2015, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва від 26.05.2014 №, відповідно до якого платнику податків визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3 263 369,00 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 2 610 695,00 грн., штрафні (фінансові) санкції на суму 652 674,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва від 26.05.2014 №, відповідно до якого платнику податків визначено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 4 655 505,00 грн. в т.ч. за основним платежем на суму 3 724 404,00 грн., штрафні (фінансові) санкції на суму 931 101,00 грн. Скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва від 03.07.2014 №12923-25 на суму 1 045,00 грн. Скасовано рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва від 21.07.2014 №655/26-59-25-01-14 про опис майна у податкову заставу.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

В судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Шевченківському районі Головного управління у м. Києві на виконання постанови СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві від 25.03.2014 по матеріалах досудового розслідування, на підставі наказу від 18.04.2014 № 125, в порядку пп. 78.1.11 п.78.1 ст. 78 ПК України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Партнер» по взаємовідносинам з ТОВ «Старксервіс» за період 2012-2014 років щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість, податку на прибуток та інших обов'язкових платежів, за результатами якої складено акт від 07.05.2014 №1043/2213/38568111, у висновках якого встановлені порушення позивачем вимог:

- пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на суму 3 724 404,00 грн.;

- пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 2 610 695,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, податковим органом 26.05.2014 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , відповідно до якого позивачеві визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3 263 369, 00 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 2 610 695,00 грн., штрафні (фінансові) санкції на суму 652 674,00 грн.;

- № , відповідно до якого позивачеві визначено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 4 655 505,00 грн. в т.ч. за основним платежем на суму 3 724 404,00 грн., штрафні (фінансові) санкції на суму 931 101,00 грн.

Крім того, відповідачем оформлено податкову вимогу № 12923-25 від 03.07.2014, згідно якої позивача зобов'язано сплатити суму узгодженого податкового боргу у розмірі 1 045,00 грн., а 21.07.2014 відповідачем прийнято рішення № 655/26-59-25-01-14 про опис майна у податкову заставу.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та ТОВ «Старксервіс» укладено договір № 0910-021 від 09.10.2013, згідно якого ТОВ «Старксервіс» (Виконавець) зобов'язується за завданням Замовника (ТОВ «Глобал Партнер») виготовляти та передавати йому у власність продукцію, а Замовник зобов'язується приймати та оплачувати продукцію на умовах, передбачених договором. На виконання договору ТОВ «СТАРКСЕРВІС» на користь ТОВ «ГЛОБАЛ ПАРТНЕР» виписало видаткові та податкові накладні. Розрахунки між підприємствами проводились у безготівковій формі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом ТОВ «Старксервіс» за укладеним договором, та підтвердження вказаних операцій первинними документами.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6 цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, судам слід врахувати наведені вище обставини та з'ясувати характер та зміст спірних операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Старксервіс», дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, наявність у підприємства основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять зміст відповідних операцій і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій.

Крім того, судами встановлено, що перевірка позивача була проведена на підставі постанови слідчого з ОВС першого відділу КР СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві Тахтарова О.С. від 25.03.2014 «Про призначення позапланової документальної перевірки ТОВ «Глобал Партнер» по взаємовідносинам з ТОВ «Старксервіс», винесеної в рамках кримінального провадження № 0000012 від 17.01.2014, внесеного до ЄРДР за ч. 3 ст.209 КК України.

Однак, судами попередніх інстанцій при розгляді справи не встановлено чи було прийнято судом відповідне рішення по вказаній кримінальній справі.

Також відповідач посилається на наявність вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року відносно громадянина Тарасенка А.Є. за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, надаючи правову оцінку якому суд апеляційної інстанції зазначив, що вказаний вирок не має преюдиційного значення для вирішення даної адміністративної справи, оскільки у ньому не досліджувалися взаємовідносини між ТОВ «Глобал Партнер» та ТОВ «Старксервіс».

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.05.2016 у справі № П/808/58/14, статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі, щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України.

При новому розгляді, слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального, процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам справи, з урахуванням чого встановити правомірність прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)О.І. Степашко