Справа № 826/28087/15
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Шутовської І Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа: Державна прикордонна служба України про визнання дій протиправними

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивачі звернулися в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа: Державна прикордонна служба України, в якому просили:

визнати протиправною дислокацію Державної прикордонної служби України на адміністративній межі Херсонської області та Автономної Республіки Крим та визнати протиправними вчинення нею дій із прикордонного контролю на даній адміністративній межі;

визнати протиправними вимоги Державної прикордонної служби України щодо затребування закордонного паспорта дитини від будь-кого з осіб, з ким слідує/слідують дитина/діти віком до 16 років з материкової України у АР Крим чи з АР Крим на материкову Україну.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано тим, що даний позов направлений на захист прав та інтересів невизначеного кола осіб, а позивачами не зазначено, в чому саме полягає порушення їх прав та законних інтересів, незаконними (на думку позивачів) діями відповідача.

Не погоджуюсь з вказаною постановою, позивачем - ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2016 року та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на тисячі випадків насильницького не пропуску відповідачем дітей у Крим, у зв'язку саме із відсутністю проїзного документу дитини (закордонного паспорту дитини) та зазначає, що за нотаріальною довіреністю від батьків чи при фізичному слідуванні батьків разом із дитиною відповідач не пропускає дітей на територію Криму, що є складовою частиною України за Конституцією і Законом.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районі проведення антитерорестичної операції ОСОБА_3 - мати та її діти, що не досягли 18-річного віку - ОСОБА_4, ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеними особами відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (а.с. 23).

01 липня 2015 року ОСОБА_2 (батько) звернувся до голови Державної прикордонної служби України з листом, в якому просив надати правове обгрунтування вимог проїзного документу дитини (чи закордонного паспорту на дитину) при слідуванні дитини з обома батьками чи наявності нотаріальної довіреності одного чи обох батьків для в'їзду/виїзду в/з Крим(у) із неповнолітніми дітьми, на який отримав відповідь від 06 серпня 2015 року № 23/Т-3508 (а.с. 24-27).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно ст. 3 цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Частиною 1 статті 4 даного Закону встановлено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свободу пересування може бути обмежено, у тому числі на тимчасово окупованих територіях.

Статтею 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що основними функціями Державної прикордонної служби України є, у тому числі, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Згідно статті 20 цього Закону органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також

працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов'язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, у тому числі, шляхом опитування осіб з'ясовувати підстави в'їзду на тимчасово окуповану територію або виїзду з неї, не пропускати на тимчасово окуповану територію або з неї осіб без дійсних документів на право в'їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що чинним Законодавством України встановлено особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. Перелік документів за якими такий перетин здійснюється закріплений в «Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 367.

Так, пунктом 3 вказаного порядку встановлено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти:

громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239).

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Колегія суддів бере до уваги постанову Окружного адміністративного суду України, залишену без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2016 року, якою у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 367 від 04.06.2015 в частині пунктів 1, 3, 38, 39 - відмовлено.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача. Тобто, обов'язковою умовою визнання дій/бездіяльності протиправними є також порушення у зв'язку вчиненням таких дій/бездіяльності прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з вчиненням певних дій/допущенням бездіяльності порушуються права позивача.

Аналізуючи зміст наведених вище законодавчих норм, з урахуванням матеріалів справи та позовної заяви, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку, що позивачами не зазначено та не доведено, яким чином оскаржувані дії відповідача порушують їх права та охоронювані законом інтереси.

Така ж сама правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 28.05.2015 № 1715/15178/12, від 22.03.2015 року № 2107/2-а-3/11.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що оскаржувані дії відповідача жодним чином не порушують прав позивачів та не породжують виникнення у них будь-яких обов'язків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 01 серпня 2016 року.

Головуючий суддя: Н.В. Безименна

Судді: В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Аліменко В.О.