Справа № 826/4527/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2016 року м. Київ справа № 826/4527/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС»

до 1. Державної фіскальної служби України

2. ГУ ДФС України у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових консультацій, зобов'язання вчинити дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач 1), ГУ ДФС України у Київській області (далі по тексту - відповідач 2) про:

· визнання протиправною та скасування податкової консультації, наданої Державною фіскальною службою України Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС», оформлену листом від 12.02.2016 року за № 3048/6/99-99-21-05-15;

· зобов'язання Державної фіскальної служби України надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року № 10, з урахуванням висновків суду;

· визнання протиправною та скасування податкової консультації, наданої Головним управлінням ДФС у Київській області Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС», оформлену листом від 16.02.2016 року за № 371/10/10-36-21-03;

· зобов'язання Головного управління ДФС у Київській області надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року № 8, з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваних податкових консультацій через їх суперечність нормам чинного законодавства, а також змісту акцизного податку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідачів 1 та 2 проти позовних вимог заперечили з підстав правомірності оскаржуваних рішень.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України суд дійшов до переконання про можливість розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» звернулось до відповідача 1 з листом № 10 від 13.01.2016 р. та до відповідача 2 з листом № 8 від 13.01.2016 р щодо надання письмової податкової консультації у відповідності до п. 52.1 та 52.3. статті 52 Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів операції з фізичного відпуску з автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) скрапленого газу (пропан або суміш пропану з бутаном, далі - ЗВГ), незалежно від форми розрахунків.

За результатами розгляду вказаних звернень відповідачами 1 та 2 надано податкові консультації листами вих. № 3048/6/99-99-21-05-15 від 12.02.2016 р. та вих. № 371/10/10-36-21-03 від 16.02.2016 р. відповідно.

Не погоджуючись зі змістом вказаних податкових консультацій, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з п. 52.1, 52.3 та 52.4 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Консультації, крім узагальнюючих, надаються:

в усній формі - контролюючими органами;

у письмовій або електронній формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, та підлягають обов'язковому розміщенню на сайті контролюючого органу, який надав консультацію, протягом 10 календарних днів після дня їх надання без зазначення найменування (прізвища, ім'я, по батькові) платника податків та його податкової адреси.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Отже, Податковий кодекс України в якості підстав для скасування податкової консультації чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору. При цьому, ст. 53 Податкового кодексу України не передбачено визнання судом податкової консультації недійсної, яка на думку платника податку не містить конкретної відповіді на поставлене питання.

Аналогічна правова позиція відображена і в ухвалі ВАСУ від 17.02.2015 року у справі К/800/59341/14.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідачів із зазначеними заявами про надання індивідуальної податкової консультації щодо оподаткування акцизним податком на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів операції з фізичного відпуску з автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) скрапленого газу (пропан або суміш пропану з бутаном, далі - ЗВГ), незалежно від форми розрахунків. Підставою для такого звернення стало те, що положення Податкового кодексу України не містить визначення понять автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції. Разом з тим, визначення автомобільної газозаправної станції ЗВГ та автомобільного газозаправного пункту ЗВГ наведені в Державних будівельних нормах «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання» (ДБН В. 2.5-20-2001), що були затверджені наказом Державного комітету з будівництва та архітектури № 101 від 23.04.2001 року які розмежовують АГЗС (автомобільна газозаправна станція) та АГЗП (автомобільний газозаправний пункт) між собою.

Надаючи позивачу індивідуальну податкову консультацію відповідач 1 листом вих. № 3048/6/99-99-21-05-15 від 12.02.2016 р., зазначив, що податкові зобов'язання зі сплати акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів, зокрема скрапленого газу, виникають в особи, яка безпосередньо здійснює фізичний відпуск скрапленого газу через АГЗП, незалежно від умов продажу скрапленого газу та форми розрахунків (готівкова, безготівкова), з урахуванням положень Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

До такого висновку відповідач 1 прийшов виходячи з того, що відповідно до п.п. 212.1.11 п. 212.1. ст. 212 Податкового кодексу України платником податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів. Об'єктом оподаткування акцизним податком є, зокрема, операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (п.п. 213.1.9. п. 213.1 ст. 213 ПКУ).

Під реалізацією підакцизних товарів (продукції) розуміються будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (абз. перший п.п. 14.1.212 п. 14.1. ст. 14 ПКУ).

Реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є також фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу (пального до переліку якого у вказаному підпункті віднесено також скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази), незалежно від форми розрахунків (абзац третій п.п. 14.1.212 п. 14.1. ст. 14 розділу І ПКУ).

У той же час надаючи оцінку розмежування між автомобільною газозаправною станцією та пунктом відповідач 1 посилається на Інструкцію щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.12.2005 року № 376, в якій надані такі визначення:

«Автомобільна газозаправна станція - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленими вуглеводневими газами».

«Стаціонарний автомобільний газозаправний пункт - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом із стаціонарних резервуарів ємністю відповідно до ДБН В.2.5-20-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Газопостачання" (далі - ДБН В.2.5-20-2001)».

«Тимчасовий автомобільний газозаправний пункт - автозаправна станція, техчнологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом із автогазозаправника заводського виготовлення з резервуаром ємністю відповідно до ДБН В.2.5-20-2001».

У той же час, відповідач 2, надаючи індивідуальну податкову консультацію послався у листі вих. № 371/10/10-36-21-03 від 16.02.2016 р. на вищевказану індивідуальну податкову консультацію відповідача 1.

Надаючи оцінку відповідності індивідуальної податкової консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору, суд зазначає наступне.

Як встановлено під час розгляду справи до об'єкта оподаткування акцизним податком Податковий кодекс України відносить, зокрема, операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, до яких належить фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

Чинний Податковий кодекс України не містить визначення «автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції».

Разом з тим, відповідно до пункту 5.3. статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідачі надаючи індивідуальну податкову консультацію виходили з того, що «автомобільний газозаправний пункт» відноситься до поняття «автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції» в силу визначення вказаних термінів Інструкцію щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.12.2005 року № 376.

У той же час суд зазначає, що при наданні вищевказаних індивідуальних податкових консультацій відповідачем не було враховано розмежування вищевказаних понять в контексті приписів Державних будівельних норм «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання» (ДБН В. 2.5-20-2001), що були затверджені наказом Державного комітету з будівництва та архітектури № 101 від 23.04.2001 року та на які посилався заявник. Викладені в вищевказаному ДБН технічні вимоги щодо розміщення, необхідного устаткування, зон безпеки, каналізації, тощо, суттєво розмежовують АГЗС (автомобільна газозаправна станція) та АГЗП (автомобільний газозаправний пункт) між собою.

Зокрема, відповідно до вказаних ДБН:

Автомобільна газозаправна станція ЗВГ (АГЗС) - підприємство, призначене для заправки газобалонних автомобілів ЗВГ.

Автомобільний газозаправний пункт ЗВГ (АГЗП) - установка, призначена для заправки газобалонних автомобілів ЗВГ із стаціонарних ємкостей або автоцистерн.

Відповідно до п. 8.150 вищевказаного ДБН АГЗП підрозділяються на стаціонарні та тимчасові.

Пунктом 8.151 ДБН В. 2.5.-20-2001 передбачено, що в складі стаціонарного АГЗП передбачаються: резервуари для ЗВГ ємкістю до 10 м3, що установлюються надземно (без обвалування); резервуари для ЗВГ ємкістю до 20 м3, що установлюються підземно; приймальні та заправні колонки; обладнання для перекачування газу; операторну, туалет; засоби пожежогасіння; навіс із негорючих матеріалів над технологічним обладнанням; систему електропостачання, КВП і А та захист від блискавки; сітчасту огорожу із негорючих матеріалів.

В складі тимчасового АГЗП, що працює від автоцистерни з резервуаром, що не перевищує 10 м3 передбачають об'єкти аналогічні для стаціонарних АГЗП, замінивши стаціонарні резервуари для ЗВГ на автоцистерну з резервуаром до 10 м3. ( п. 8.152 ДБН В. 2.5.-20-2001).

Пунктом 8.153 ДБН В. 2.5.-20-2001 передбачені певні відстані від АГЗП до будинків та споруд різного призначення. Пунктом 8.148 ДБН В. 2.5.-20-2001 передбачені мінімальні відстані від АГЗС до будинків та споруд, що не відносяться до АГЗС.

Разом з тим, п. 8.146. ДБН В. 2.5.-20-2001 передбачено, що максимальна місткість резервуарів АГЗС, що розташовується в межах селищної території, не повинна перевищувати 100 м3, а місткість одного резервуару - 50 м3. Установку резервуарів передбачають, як правило, підземно. При техніко-економічній доцільності можливо установлювати резервуари надземно. Загальна місткість резервуарів при цьому не повинна перевищувати 50 м3.

У відповідності до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про будівельні норми» державні будівельні норми - є нормативним актом.

Отже, незважаючи на різне нормативне визначення вищевказаних категорійних понять, відповідачами не наведено причин неврахування вищевказаних державних будівельних норм при наданні індивідуальних податкових консультацій позивачу.

Суд зазначає, що п. 52.3 ст.52 ПК України передбачено, що консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

У той же час суд констатує, що застосування до спірних правовідносин Інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, тягне за собою виникнення у позивача, виходячи зі змісту його звернень, обов'язку зі сплати акцизного податку, а, натомість, у випадку самостійного застосування вищевказаних ДБН виникнення такого обов'язку виключається.

Підпункт 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України передбачає, що одним із принципів, на яких ґрунтується податкове законодавство України, є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Окрім того, п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України передбачає, що у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акту суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до переконання про невідповідність індивідуальної податкової консультації відповідачів, викладеної в листах № 3048/6/99-99-21-05-15 від 12.02.2016 р. та № 371/10/10-36-21-03 від 16.02.2016 р. правовим нормам, які регулюють порядок сплати акцизного податку, у зв'язку із чим вони підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Також, за вказаних обставин підлягають до задоволення також і позовні вимоги щодо зобов'язання відповідачів надати нову податкову консультацію з питань, поставлених у запиті про надання податкової консультації, з урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням того, що адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» підлягає задоволенню повністю, суд враховуючи приписи ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору з бюджетних асигнувань солідарно з Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області у розмірі по 2 756,00 грн.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову консультацію, надану Державною фіскальною службою України Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС», оформлену листом від 12.02.2016 року за № 3048/6/99-99-21-05-15.

3. Зобов'язати Державну фіскальну службу України надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року № 10, з урахуванням висновків суду.

4. Визнати протиправною та скасувати податкову консультацію, надану Головним управлінням ДФС у Київській області Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС», оформлену листом від 16.02.2016 року за № 371/10/10-36-21-03.

5. Зобов'язати Головне управління ДФС у Київській області надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року № 8, з урахуванням висновків суду.

6. Присудити з бюджетних асигнувань з Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі по 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко