Справа № 803/1095/13а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Справа № 876/9271/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміко-Кераміка ВО» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» звернулось до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 07.02.2013 року № , яким до нього застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 35856,00 грн. та № , яким до нього застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 858,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» не здійснювало торгівельну діяльність 01 та 02 березня 2012 року, що підтверджується наказом керівника підприємства, згідно з яким в зв'язку з припиненням дії торгового патенту було заборонено проводити торгівельну діяльність для покупців шляхом закриття магазину до отримання патенту, а 01 та 02 березня 2012 року встановлено як санітарні дні. Також постановою Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2013 року закрито провадження у справі про притягнення генерального директора ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП в зв'язку з відсутністю доказів здійснення 01 та 02 березня 2012 року торговельної діяльності в магазині по АДРЕСА_1. При цьому, суд відхилив твердження відповідача про те, що відповідно до фіскальних звітних чеків за 01 та 02 березня 2012 року, які проведені у книзі обліку розрахункових операцій, позивачем здійснювалась торгівельна діяльність в магазині протягом вказаного періоду, оскільки доказів на підтвердження такої обставини суду не надано. Під час проведення перевірки на частину товарів, вказаних в акті перевірки як необліковані, позивач надав відповідні накладні, а інші товари належать не позивачу, а ФОП ОСОБА_2, яка здійснює підприємницьку діяльність в цьому ж приміщенні відповідно до договору про співпрацю, укладеного з ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО», а асортимент їх продукції був розмежований згідно із складеною таблицею. В акті перевірки податковий орган посилається лише на те, що інвентаризація товарно-матеріальних цінностей в магазині не була проведена і не встановлено кому належить зазначений товар, однак інших доказів на підтвердження того, що спірний товар належить ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО», відповідач суду не надав, як і доказів, на підставі яких встановлено факт відсутності в місці реалізації товарів первинних документів щодо придбання або внутрішнього переміщення товарів. Суд відхилив твердження відповідача про те, що у позивача на момент проведення перевірки були відсутні накладні на товар, що знаходиться в реалізації, а представлені накладні за 2005 рік не можуть підтверджувати облік товарних запасів за місцем їх реалізації, оскільки позивач під час перевірки надав накладну на внутрішнє переміщення, на підставі якої здійснюється переміщення товарів зі складу в магазин, такі господарські операції відображені в облікових регістрах, а представлення накладної за 2005 рік пояснюється тим, що товари позивача користуються низьким попитом. Протилежного в судовому засіданні не встановлено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що під час перевірки було встановлено здійснення позивачем 01 та 02 березня 2012 року торговельної діяльності в магазині по АДРЕСА_1 без придбання торгового патенту, що підтверджується фіскальними звітними чеками за 01 та 02 березня 2012 року, які проведені у книзі обліку розрахункових операцій від 29.05.2012 року № /р-2. Однак під час проведення перевірки представники позивача всупереч вимогам ст. 20 Податкового кодексу України не надали перевіряючим копій цих чеків, а суд першої інстанції не витребував вказаної книги. Також перевіркою було встановлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації товарів на загальну суму 17928,00 грн. При цьому, апелянт зазначає, що на момент проведення перевірки представники позивача не надали перевіряючим накладних на товар, на які посилається суд першої інстанції, а також був відсутній акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на день перевірки. З врахуванням положень п. 85.2 ст. 85 та п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України вважається, що такі документи були відсутні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 17.01.2013 року працівники Державної податкової служби у Волинській області провели фактичну перевірку господарської одиниці магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить суб'єкту господарювання ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО», за результатами якої складено акт від 23.01.2013 року.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог ст. 267 Податкового кодексу України, а саме здійснення торгівельної діяльності без придбання торгового патенту протягом двох днів 01 та 02 березня 2012 року; п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме не забезпечено ведення у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації і сума товарів, що реалізуються та не обліковані у встановленому порядку, становить 17928,00 грн.

На підставі даного акта перевірки Луцька об'єднана державна податкова інспекція Волинської області Державної податкової служби прийняла податкові повідомлення-рішення від 07.02.2013 року № , яким до ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» застосовані штрафні (фінансові) санкції за порушення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в розмірі 35856,00 грн. та № , яким до ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» застосовані штрафні (фінансові) санкції за здійснення господарської діяльності без документу дозвільного характеру (патенту) в розмірі 858,00 грн.

Позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак його скарги були залишені без задоволення, а рішення без змін.

Колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

Щодо порушення законодавства про патентування колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час проведення перевірки позивача) платниками збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності є суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять, зокрема, такий вид підприємницької діяльності, як торговельна діяльність у пунктах продажу товарів.

Пунктом 267. 4 цієї статті врегульовано порядок придбання торгового патенту, який передбачає подання суб'єктом господарювання до органу державної податкової служби за місцем сплати збору заявки на придбання торгового патенту та видачу торгового патенту особі, уповноваженій юридичною особою, під підпис у триденний термін з дня подання заявки. Бланк торгового патенту є документом суворого обліку. Для провадження торговельної діяльності, діяльності з надання платних послуг та діяльності з торгівлі валютними цінностями торгові патенти придбаваються окремо для кожного пункту продажу товарів, пункту з надання платних послуг, пункту обміну іноземної валюти.

Як було встановлено під час перевірки, ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» здійснювало 01 та 02 березня 2012 року торгівельну діяльність в магазині по АДРЕСА_1 без придбання торгового патенту, оскільки торговий патент від 31.03.2011 року № 188358 з терміном дії з 01.04.2011 року по 31.08.2016 року було анульовано з 01.03.2012 року, а діючий торговий патент від 03.03.2012 року № 110486 з терміном дії з 03.03.2012 року по 28.02.2017 року.

Позивач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, стверджує, що торговельна діяльність в зазначеному магазині 01 та 02 березня 2012 року не здійснювалась, що підтверджується, зокрема, наказом керівника ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» від 28.02.2012 року № 1, згідно з яким в зв'язку з припиненням дії торгового патенту було заборонено проводити торгівельну діяльність для покупців шляхом закриття магазину з 01.03.2012 року до отримання торгового патенту, а дні 01 та 02 березня 2012 року встановлено як санітарні.

Однак позивач не надав жодних доказів того, що представники ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» під час проведення перевірки вказували про цей наказ і надали його посадовим особам Державної податкової служби у Волинській області, які проводили перевірку, а також про дану обставину не зазначено в зауваженнях до акту перевірки та в письмовому запереченні на акт перевірки. В зв'язку з цим перевіряючі не мали можливості врахувати даний документ під час перевірки.

Також колегія суддів зазначає, що в акті перевірки посадові особи Державної податкової служби у Волинській області, які провели фактичну перевірку, вказують, що відповідно до фіскальних звітних чеків за 01 та 02 березня 2012 року, які проведені у книзі обліку розрахункових операцій від 29.05.2012 року № /р-2, позивачем здійснювалась торгівельна діяльність в магазині протягом вказаного періоду.

Однак позивач не надав ні перевіряючим, ні суду даної книги для огляду або копій відповідних сторінок для спростування зазначених обставин.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

А згідно з п. 44.6 ст. 44 цього Кодексу у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Пунктом 44.7 цієї статті передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом трьох робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Однак позивач, заперечуючи відомості, наведені в акті перевірки щодо наявності в книзі обліку розрахункових операцій фіскальних звітних чеків за 01 та 02 березня 2012 року, які, на думку перевіряючих, підтверджують здійснення торговельної діяльності в ці дні, не надав зазначених документів, а також не скористався своїм правом подати ці документи в порядку, передбаченому п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України.

Водночас відповідно до п. 3 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року № 984, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 року за № 34/18772 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Щодо посилання позивача та суду першої інстанції на постанову Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2013 року у справі № 161/2579/13-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення колегія суддів зазначає наступне.

Даною постановою скасовано постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.02.2013 року, якою ОСОБА_1 було визнано винною в тому, що вона, працюючи на посаді генерального директора ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» в магазині ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» по АДРЕСА_1, в порушення ст. 267 Податкового кодексу України 01 та 02 березня 2013 року здійснювала господарську діяльність без документу дозвільного характеру, а провадження у справі закрито.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду у справі про адміністративний проступок, яка набрала законної сили, є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена така постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

В цьому випадку судом вирішувалось питання про наявність чи відсутність саме в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Однак посадовими особами Державної податкової служби у Волинській області було проведено фактичну перевірку дотримання вимог законодавства ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» як юридичною особою, а не особисто ОСОБА_1 як керівником цього підприємства.

А висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості чи невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Отже, норма ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється лише на особу, щодо якої прийнято відповідну постанову, тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи, а не щодо інших осіб.

Також, на думку колегії суддів, не можна вважати обов'язковими обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду справи про її адміністративний проступок, при оцінці правомірності поведінки юридичної особи, працівником (керівником, представником) якої була ця фізична особа, якщо йдеться про відповідальність за порушення юридичною особою законодавства, дотримання якого контролюється уповноваженим державним органом.

Крім того, зазначена вище постанова Апеляційного суду Волинської області прийнята лише на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення і пояснень ОСОБА_1, а отже, предметом дослідження у цій справі не було те, чи мало місце порушення ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» норм законодавства, які досліджувались під час перевірки.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення від 07.02.2013 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування у розмірі 858,00 грн. є правомірним і не підлягає скасуванню.

Щодо порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно з ст. 6 цього Закону облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до п. п. 1, 3, 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах статистичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

В акті перевірки і додатку 3 до цього акту вказано, що позивач реалізовував товар, на який під час проведення перевірки в місці його реалізації (зберігання) були відсутні накладні на товари, які призначені для реалізації на загальну суму 17928,00 грн., а саме: біде з кріпленням «Foster», виробник Німеччина; компакт, виробник Німеччина; меблі для ванної кімнати, стільниця, код 7981; умивальник «Міра Олда», Astron Salgar, Іспанія; біде з кришкою «Stratos», Німеччина.

Спростовуючи висновки перевіряючих, суд першої інстанції зазначив, що на товари, зазначені в першій та другій позиції у додатку 3 до акту перевірки, було представлено накладну на внутрішнє переміщення від 28.02.2008 року № ВО-0000226, видаткову накладну від 31.05.2005 року № РН-0002714, накладну від 30.11.2004 року № 733, а товари зазначені у третій-п'ятій позиціях в додатку 3 до акту перевірки, відповідно до акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на магазин ТзОВ «Аміко-Кераміка ВО» станом на 23.01.2013 року належать не йому, а ФОП ОСОБА_2, яка здійснює підприємницьку діяльність в цьому ж приміщенні відповідно до договору про співпрацю.

Однак, як вбачається з акту перевірки, додатків до нього, а також не спростовано позивачем під час судового розгляду справи, під час перевірки представники позивача не надали перевіряючим, а також не надали в порядку, встановленому п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України зазначених вище документів, тому з врахуванням положень п. 44.6 ст. 44 та 85.2 ст. 85 цього Кодексу, зміст яких наведено вище, вважається, що ці документи були відсутні в позивача на момент перевірки і відповідно посадові особи Державної податкової служби у Волинській області, які проводили перевірку, не могли їх врахувати та надати оцінку.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення від 07.02.2013 року № за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в розмірі 35856,00 грн. є правомірним і не підлягає скасуванню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року у справі № 803/1095/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміко-Кераміка ВО» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень - скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Н.В. Ільчишин

Л.П. Іщук

Постанова складена в повному обсязі 02.08.2016 року