Справа № 826/7952/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 липня 2016 року 09:20 № 826/7952/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., за участю секретаря судового засідання Корніюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача голови Вищого адміністративного суду України Нечитайла О.М.

про зобов'язання вчинити певні дії,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Волкова А.В.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до відповідача голови Вищого адміністративного суду України Нечитайла О.М., в якому просить:

1. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з порушенням ним права громадянина ОСОБА_1 при розгляді звернення від 02.04.2014 р. №5422 на особистому прийомі 02.07.2014 p., передбаченого ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»;

2. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з порушення ним обов'язків щодо розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 від 02.04.2014 р. №5422 на особистому прийомі 02.07.2014 р., передбачених ст.19 Закону України «Про звернення громадян»;

3. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з невиконанням обов'язків, передбачених ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», а саме відмові в особистому прийомі (лист від 29.08.2014 р. № КО-6079) після отримання заяви ОСОБА_1, ОСОБА_4 від 05.08.2014 р. №13981;

4. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з невиконанням ним обов'язків, передбачених ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернень від 02.04.2014 № 35422, від 17.07.2014 № 12570, від 15.09.2014 № 16183;

5. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку неприйняттям рішення відповідно до чинного законодавства вимогам звернень від 17.07.2014 р. №12570, від 15.09.2014 р. №16183;

6. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з невиконанням указу Президента України від 07.02.2008 р. №109/2008 (нестворення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг) на особистому прийомі 02.07.2014 р.;

7. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з невиконанням указу Президента України від 07.02.2008 р. №109/2008 (недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян), а саме: ненадання однозначних, обґрунтованих та неповних відповідей на звернення від 02.04.2014 р. №5422, від 17.07.2014 р. №12570, від 15.09.2014 р. №16183;

8. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з невиконанням указу Президента України від 07.02.2008 р. №109/2008 (надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; з'ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності формалізму при розгляді звернень), а саме: при перевірці заяви від 17.07.2014 р. №12570, звернення від 15.09.2014 р. №15133;

9. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з неприйняттям рішення в задоволені вимог громадянина ОСОБА_1, викладених в зверненнях від 02.04.2014 р. №5422, від 17.07.2014 р. №12570, від 15.09.2014 р. №16183;

10. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з невиконанням ст.5 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» після отримання від ОСОБА_1 інформації в зверненнях від 02.04.2014 р. №35422, від 17.07.2014 р. №12570, від 15.09.2014 р. №16183 про вчинене корупційне правопорушення суддями ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_5.;

11. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з навмисним перекручуванням ст.5 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», зазначеного в листі від 31.07.2014 р. №КО-5733;

12. визнати дії відповідача протиправними у зв'язку з невиконанням ч. 3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», а саме: не направленням звернення від 02.04.2014 р. № 35422 до Вищої ради юстиції;

13. зобов'язати відповідача як посадову особу Вищого адміністративного суду України відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 р. №7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» за поверхневого вивчення, неналежної підготовки справи №К/9991/66649/11 до розгляду, навмисне порушення закону порушувати питання про відповідальність суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_5;

14. зобов'язати відповідача ознайомити ОСОБА_1 з матеріалами перевірки звернення від 02.04.2014 р. №35422, проведеною ним відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 р. №7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина»;

15. зобов'язати відповідача відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» негайно направити звернення від 02.04.2014 р. №5422 до Вищої ради юстиції.

Під час судового розгляду справи 26.07.2016 р. позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів його необґрунтованості та безпідставності, надавши до суду письмові заперечення та документи, які, на переконання представника відповідача, підтверджують повноту та правомірність розгляду звернень позивача.

Отже, розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2014 р. на адресу Вищого адміністративного суду України (далі - ВАС України) надійшло звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про проведення перевірки щодо поверхневого вивчення, неналежної підготовки до розгляду та неякісного розгляду справи №К/9991/66649/11 в адміністративному суді касаційної інстанції. Крім того, заявниками також порушувалися питання про вжиття заходів реагування до суддів ВАСУ (ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_5.) у порядку Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а також відповідно до Регламенту Вищої ради юстиції. Ці звернення надходили до суду на ім'я голови ВАС України.

Листом ВАС України від 29.04.2014 р. №КО-2970, КО-3203 заявникам надано відповідь у межах компетенції суду із зазначенням інформації про недопустимість оскарження діяльності суддів та судів поза передбаченим процесуальним законом порядком. Також надано інформацію про повноваження голови суду та зазначено, що із вказаного звернення не вбачається ознак вчинення корупційного діяння згаданими у зверненні суддями. Крім того, оскільки 25.03.2014 р. до суду надійшла заява заявників про запис на черговий особистий прийом до голови ВАС України, в листі суду № КО-2970, КО-3203 заявників також було повідомлено про запис на особистий прийом до в.о. голови ВАС України на 07.05.2014 р. (копія з журналу обліку прийому громадян керівництвом суду № 18-13 за 2014 рік наявна у справі).

Як повідомлено представником відповідача та не спростовано позивачем, 07.05.2014 р. заявники на особистий прийом до в.о. голови ВАС України не з'явилися.

18.06.2014 р. до ВАСУ надійшла заява ОСОБА_1 з проханням записати його на особистий прийом до голови ВАС України у зв'язку з незгодою із відповідями на звернення, зокрема на звернення від 02.04.2014 р.

Листом суду від 19.06.2014 р. №К-5044 заявникові надано відповідь з інформацією про запис на особистий прийом до голови суду на 02.07.2014 р.

Так, 02.07.2014 р. відбувся особистий прийом голови суду за участю ОСОБА_1 з питань про порушення прав, незгоди з рішеннями ВАСУ, а також щодо звернення від 02.04.2014 р. При цьому на особистому прийомі заявника поінформовано про повноваження голови суду, однак, не вдовольнившись результатами особистого прийому, заявник, як йдеться у запереченнях, зазначив, що подасть з порушених питань звернення. Враховуючи викладену заявником інформацію, йому повідомлено, що головою суду за результатами розгляду звернення будуть прийняті міри в межах чинного законодавства.

17.07.2014 р. до ВАС України надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_4 щодо розгляду звернення від 02.04.2014 р.

Так, листом суду від 31.07.2014 р. №КО-5733 заявникам надано відповідь у межах компетенції вищого спеціалізованого суду та зазначено, що з урахування положень Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» зміст звернення від 02.04.2014 р. не дає підстав для висновку про вчинення суддями корупційного діяння. Також було звернуто увагу заявників, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втручання у здійснення судочинства використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У порядку загальної інформації заявникам також було повідомлено, що ст. 84 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено право кожного, кому відомі факти про порушення суддею вимог щодо його статусу, посадових обов'язків чи присяги судді, на звернення зі скаргою щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, до органу, уповноваженого здійснювати дисциплінарне провадження, ініціювати питання відповідальності судді. Та повідомлено, що згідно з ч. 2 ст. 85 цього Закону органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України, є Вища рада юстиції.

Також у вказаному листі зазначено, що відповідь на звернення від 02.04.2014 р. було надано у межах компетенції суду та у порядку Закону України «Про звернення громадян», дія якого не поширюється на розгляд питань, порядок вирішення яких урегульовано приписами інших нормативно-правових актів України.

05.08.2014 р. до ВАС України надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_4 про черговий запис на особистий прийом до голови суду. До заяви було долучено лист суду від 31.07.2014 р. № КО-5733.

На вказану заяву листом суду від 29.08.2014 р. №КО-6079 надано відповідь про те, що листом суду від 31.07.2014 р. №КО-5733 заявникам надано вичерпну відповідь з питань, порушених в адресованих керівництву суду зверненнях, відповіді на які неодноразово надавалися листами суду протягом 2014 року та що з порушених питань заявника було прийнято особисто головою суду 02.07.2014 р. А відтак, підстави для запису на повторний особистий прийом до голови суду відсутні. Лист ВАС України від 31.07.2014 р. № КО-5733 долучений до заяви заявникам було повернуто.

15.09.2014 р. до ВАС України надійшло чергове звернення ОСОБА_1, ОСОБА_4 про їх запис на особистий прийом для вирішення питань про направлення звернення від 02.04.2014 р. до Вищої ради юстиції та про письмове повідомлення спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції про вчинене корупційне правопорушення суддями ВАС України (ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_5.).

Листом ВАС України від 29.09.2014 р. №КО-6756 заявникам надано відповідь, що відповіді з порушених питань надавалися неодноразово листами суду, зокрема, вичерпну відповідь надано з урахуванням проведеного особистого прийому 02.07.2014 р. та звернення від 17.07.2014 р., адже відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, з огляду на що це звернення залишено без розгляду.

07.12.2015 р. до ВАС України надійшла скарга ОСОБА_1, ОСОБА_4 щодо розгляду заяв від 02.04.2014 р. та 17.07.2014 р. та про направлення звернення від 02.04.2014 р. до Вищої ради юстиції, а також про письмове повідомлення спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції про вчинене корупційне правопорушення суддями ВАС України (ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_5.).

Листом ВАС України від 22.12.2015 р. № КО-4647 заявникам повідомлено, що відповідь на заяву від 02.04.2014 р. надано листом суду від 29.04.2014 р. №КО-2970, КО-3203, на заяву від 17.07.2014 р. - листом від 31.07.2014 р. № КО-5733. Також вказаним листом суду було повідомлено, що на звернення заявників з одних і тих же питань протягом 2014 року неодноразово надсилалися листи-відповіді та відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» звернення залишено без розгляду.

Однак, вважаючи дії відповідача щодо розгляду звернень протиправними, а також стверджуючи про ненадання відповідачем повної, обґрунтованої відповіді за його зверненнями, позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення позивача та представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до положень ст. 3 цього Закону під зверненнями громадян розуміються викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із ст. 5 цього Закону звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Між тим, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає (ч. 1).

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними (ч. 2).

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення (ч. 3).

Разом з тим, згідно з положеннями ст. 20 зазначеного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

В свою чергу відповідно до ст. 18 названого закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно ж до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади зобов'язані розглядати заяви чи скарги у межах своїх повноважень, а також не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Так, зокрема, відповіді на звернення від 17.07.2014 р. та від 15.09.2014 р. надано листами суду від 31.07.2014 р. №КО-5733 та від 29.09.2014 р. №КО-6756 у межах компетенції та відповідно до Закону України «Про звернення громадян», дія якого не поширюється на розгляд питань, порядок вирішення яких урегульовано приписами інших нормативно-правових актів України.

Оскільки порушені у зверненнях питання, а саме щодо проведення головою суду перевірки щодо неналежного розгляду адміністративної справи, звернення голови суду до Вищої ради юстиції як члена Вищої ради юстиції (ОСОБА_6 не є членом Вищої ради юстиції) з проханням про проведення перевірки порушень суддями присяги судді не відносяться до повноважень голови ВАС України та зі змісту звернень заявників не вбачалося ознак вчинення корупційного діяння суддями ВАС України, вживати запропоновані дії заявниками, зокрема здійснювати перевірки процесуальної діяльності суддів голова суду був не уповноваженим.

Листом суду від 31.07.2014 р. №КО-5733 заявникам надано вичерпну відповідь та повідомлено, про орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів вищих спеціалізованих судів та Верховного Суду України.

З огляду на положення Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) зміст звернень заявників не давав підстав для висновку про вчинення суддями корупційного діяння. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на розгляд питань, порядок вирішення яких урегульовано приписами інших нормативно-правових актів України.

Статтею 84 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено право кожного, кому відомі факти про порушення суддею вимог щодо його статусу, посадових обов'язків чи присяги судді, на звернення зі скаргою щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, до органу, уповноваженого здійснювати дисциплінарне провадження, ініціювати питання відповідальності судді. Згідно з ч. 2 ст. 85 цього Закону органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України, є Вища рада юстиції.

Разом з тим, повноваження голови вищого спеціалізованого суду визначено ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в чинній на час спірних правовідносин редакції), згідно якої голова вищого спеціалізованого суду:

1) представляє відповідні спеціалізовані суди як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами, а також із судовими органами інших держав та міжнародними організаціями;

2) визначає адміністративні повноваження заступників голови вищого спеціалізованого суду;

3) контролює ефективність діяльності апарату суду, вносить Голові Державної судової адміністрації України подання про призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду та про звільнення їх з посад, а також про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства;

4) видає на підставі акта про обрання на посаду судді чи звільнення судді з посади відповідний наказ;

5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України про наявність вакантних посад у вищому спеціалізованому суді в десятиденний строк з дня їх утворення;

6) вносить відповідно до цього Закону пропозиції щодо утворення відповідних місцевих та апеляційних судів, зміни їх територіальної юрисдикції, а також щодо кількості суддів у них;

7) скликає пленум вищого спеціалізованого суду; вносить на розгляд пленуму подання про призначення на посаду секретаря пленуму; виносить на розгляд пленуму питання та головує на його засіданнях;

8) інформує пленум вищого спеціалізованого суду про стан правосуддя у відповідній судовій юрисдикції та практику вирішення окремих категорій справ;

9) забезпечує виконання рішень зборів суддів вищого спеціалізованого суду;

10) контролює ведення та аналіз судової статистики, організовує вивчення та узагальнення судової практики, дбає про інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства;

11) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації суддів вищого спеціалізованого суду;

12) здійснює інші повноваження, визначені законом (ч. 1).

Голова вищого спеціалізованого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження (ч. 2).

У разі відсутності голови вищого спеціалізованого суду його адміністративні повноваження здійснює один із заступників голови суду за визначенням голови суду, за відсутності такого визначення - заступник голови суду, який має більший стаж роботи на посаді судді, а в разі відсутності заступника голови суду - суддя цього суду, який має більший стаж роботи на посаді судді (ч. 3).

Попри це, вирішуючи справу по суті, суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини (Суд). Так, Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45). Суд підкреслює, що, оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі «Звольський та Звольська проти Чеської Республіки» (Zvolskэ and Zvolskб v. the Czech Republic), заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

Таким чином, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі матеріалів та наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська