Справа № 826/2337/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 серпня 2016 року 12:38 № 826/2337/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., при секретарі судових засідань Авраменко Л.С., за участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 27 квітня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_2 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», у якому просила:

визнати протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», , що виявилися у відмові надати ОСОБА_2 відкриту публічну інформацію на підставі Законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про захист персональних даних», «Про засади запобігання і протидії корупції», а саме: копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік.

В.о. голови правління ПАТ «Українська залізниця», члена правління - ОСОБА_4;

Члена правління ПАТ «УЗ» ОСОБА_5;

Члена правління ПАТ «УЗ» ОСОБА_6;

Члена правління ПАТ «УЗ» ОСОБА_7;

Помічниці члена правління ПАТ «УЗ» ОСОБА_8;

Директора з економіки і фінансів ПАТ «УЗ» ОСОБА_9;

В.о. директора з пасажирських перевезень і сервісу ПАТ «УЗ» ОСОБА_10;

В.о. директора з безпеки ПАТ «УЗ» ОСОБА_11;

В.о. головного бухгалтера ПАТ «УЗ» ОСОБА_12;

Першого заступника генерального директора ПАТ «УЗ» ОСОБА_13;

Начальника Департаменту організаційно-аналітичної діяльності апарату та ради Укрзалізниці ОСОБА_14;

Головного радника генерального директора ОСОБА_15;

Представника Укрзалізниці в Кабінеті Міністрів України ОСОБА_16;

Представника Укрзалізниці в Секретаріаті Верховної ОСОБА_17 ОСОБА_18;

Заступника начальника Департаменту управління справами ОСОБА_19;

Начальника вантажного управління департаменту управління рухом ОСОБА_20;

Начальника сектору по роботі з підприємствами-власниками вагонів та контейнерів ОСОБА_21;

В.о. начальника Департаменту Локомотивного господарства ОСОБА_22;

Першого заступника начальника Департаменту Локомотивного господарства ОСОБА_23;

Начальника філії «Центру забезпечення виробництва» ОСОБА_24;

Відповідальної за діловодство у приймальні філії «Центру забезпечення виробництва» ОСОБА_25;

Першого заступника начальника філії «Центру забезпечення виробництва» ОСОБА_26;

Заступника начальника філії «Центру забезпечення виробництва» з реформування ОСОБА_27;

Заступника начальника філії «Центру забезпечення виробництва» ОСОБА_28;

Заступника директора філії «Центру забезпечення виробництва» ОСОБА_29;

Помічника директора (з профілактики правопорушень та запобігання корупції) філії «Центру забезпечення виробництва» ОСОБА_30;

Головного бухгалтера «Центру забезпечення виробництва» ОСОБА_31;

Начальника відділу запчастин локомотивів ОСОБА_32;

Начальника відділу верхньої будови колії ОСОБА_33;

Начальника відділу матеріальних ресурсів ОСОБА_34;

Начальника філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ОСОБА_35;

Заступника начальника філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» з реформування ОСОБА_36;

В.о. начальника філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» ОСОБА_37;

В.о. начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ОСОБА_38;

Заступника начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія» з реформування ОСОБА_39;

Директора ДП «Попаснянський вагоноремонтний завод» ОСОБА_40;

Директора (з фінансів та інвестицій) ПАТ «УЗ» ОСОБА_41

та зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», , надати ОСОБА_2, протягом 5 робочих днів з дня набрання чинності рішенням суду відкриту публічну інформацію, а саме копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік наведених вище осіб та надіслати запитувану у офіційному запиті інформацію на електронну пошту та на поштову адресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на її запит на інформацію від 03.02.2016 відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» надало відповідь від 09.02.2016 № ц-1/3-3/881/16, якою відмовлено у наданні зазначеної вище запитуваної інформації, з посиланням на те, що підстави для надання інформації що запитується відповідно до Законів України "Про доступ до публічної інформації", «Про інформацію» відсутні, а також на те, що існує спеціальний порядок опублікування декларацій, а зазначені особи в запиті не входять в коло осіб, декларації яких підлягають опублікуванню.

Позивач вважає наведені дії відповідача протиправними, такими, що порушують право позивача на отримання публічної інформації.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та вказав, що листом від 09.02.2016 №ц-1/3-3/881-16 Укрзалізницею була надана відповідь на дане звернення з чітким роз'ясненням відсутності підстав для надання позивачу запитуваної інформації, оскільки Укрзалізниця не є суб'єктом владних повноважень, а є розпорядником публічної інформації як суб'єкт господарювання, який є природною монополією, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них (стаття 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»): Укрзалізниця займає монопольне становище у сфері користування залізничними коліями, диспетчерськими службами. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

З матеріалів справи убачається, що 03.02.2016 ОСОБА_2 направила запит Міністру інфраструктури України ОСОБА_42 та в.о. генерального директора «Укрзалізниці» ОСОБА_43, у якому просила надати копії декларацій про доходи за 2014 рік, накази про призначення на посаду вказаних вище осіб у кількості 37 чоловік та просила вказати дату народження Головного радника генерального директора ОСОБА_15.

09.02.2016 листом № ц-1/3-3/881-16 ПАТ «Укрзалізниця» за дорученням Міністерства інфраструктури від 03.02.2016 № 54/0/16/n надало відповідь на вказаний запит, у якій зазначено, що на підставі пункту 4 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» ПАТ «Укрзалізниця» є розпорядником публічної інформації як суб'єкт господарювання, який є природною монополією, - щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Зазначено, що публічною є інформація, яка знаходиться у володінні ПАТ «Укрзалізниця» і стосується виключно питань користування залізничними коліями, диспетчерськими службами, вокзалами та іншими об'єктами інфраструктури, що забезпечують рух залізничного транспорту загального користування.

Разом з тим, у наведеній відповіді роз'яснено, що ПАТ «Укрзалізниця» не є суб'єктом владних повноважень, декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру посадових осіб відповідача не підлягають опублікуванню згідно Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Позивач вважає зазначену відмову у наданні запитуваної публічної інформації із зазначеними вище підставами протиправною, такою, що суперечить нормам чинного законодавства України і порушує його право на отримання публічної інформації.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону).

Нормами статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено критерії обмеження доступу до публічної інформації.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Ці вимоги називають "трискладовим тестом", який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 вказаного вище Закону не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

Згідно ч. 7 даної статті обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Як убачається з прохальної частини позову, позивач безпосередньо просить надати їй копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік визначених осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", не належать до інформації з обмеженим доступом, крім відомостей, визначених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», чинній на момент складання запитуваних декларації в частині фінансового контролю, суб'єкти декларування - це особи, зазначені в пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, які зобов'язані подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

У підпункті «а» пункту 2 частини 1 статті 4 «Про засади запобігання та протидії корупції» йдеться про - посадових осіб юридичних осіб публічного права, які не зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті.

Судом встановлено, що відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців організаційно-правова форма відповідача визначена, як Публічне акціонерне товариство із єдиним засновником - Державою в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.81 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» створено розпорядчим актом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 2 статуту ПАТ «Укрзалізниця» товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - підприємства залізничного транспорту).

Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

У п. 21 Статуту зазначено, що за товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження цим майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом.

Згідно п. 25 Статуту засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Управління корпоративними правами держави стосовно товариства здійснює Кабінет Міністрів України.

Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу товариства, здійснює товариство.

Відповідно до вимог пп. 2 п. 2 ч. 1ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до положень частин четвертої та п'ятої статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Як встановлює частина перша статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною першою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

З наведених норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" вбачається, що розпорядники інформації зобов'язані надавати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Як було зазначено судом, відповідач посилався на те, що він не є розпорядником запитуваної публічної інформації, а є лише розпорядником публічної інформації як суб'єкт природних монополій щодо умов постачання товарів, послуг і цін на них, однак суд вважає дані доводи безпідставними з огляду на наступне.

Позивач, обґрунтовуючи мотиви звернення до відповідача з даним запитом посилається на п. 4 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якого до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Згідно ч. 3 цієї ж статті на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Як наведено вище, позивач звернувся до відповідача саме з запитом та підтверджує суспільний інтерес даної інформації рядом публікацій, які наявні в матеріалах справи.

Конституційним судом України встановлено (у справі №1-9/2012, рішення від 20.01.2012 року №2-рп/2012 за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України), що вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. Парламентська ОСОБА_17 Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) (далі - Резолюція №1165) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6).

За результатами розгляду Конституційного подання Конституційний суд України вирішив, що в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так, що інформацією про особисте та сімейне життя особи (конфіденційною) є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Тобто, за своєю суттю запитувані відомості є публічною інформацією, надання якої за запитом є обов'язковим відповідно до вимог статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Оскільки такі відомості у відповідача наявні у формі декларації суб'єкта декларування, суд вважає, що надання позивачу копій декларацій, за винятком відомостей, що не підлягають оприлюдненню, є належною формою забезпечення запиту про надання публічної інформації.

Суд зазначає, що відомості про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, запитуваних у запиті позивача від 03.02.2016 осіб, становлять суспільний інтерес і є суспільно необхідною інформацією, яка підлягає оприлюдненню за запитом, а відповідач, до якого така декларація подана, є розпорядником визначеної інформації.

Відповідач у судовому засіданні та додаткових поясненнях посилався на те, що у осіб, декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік яких запитуються на запит позивача, не має обов'язку подавати дані декларації, але, суд зазначає, що про вказану обставину у наданій відповіді від 09.02.2016 № ц-1/3-3/881-16 позивача не було повідомлено.

Крім того, посилання відповідача на існування Державної адміністрації залізничного транспорту України і відповідно необхідність звернення позивача до неї безпосередньо із зазначеними позовними вимогами, суд відхиляє, оскільки у наведеній відповіді не було повідомлено про те, що відповідач не є належним розпорядником запитуваної інформації.

Разом з тим, під час судового розгляду справи, суду повідомлено, що запитувана позивачем інформація щодо надання копій декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік стосується, разом з тим, шістнадцяти осіб, які у 2014 році не були працівниками апарату Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Судом встановлено, що запитувана інформація є публічною, водночас, відповідно до наведеного вище, встановити осіб, відносно яких така інформація може бути надана суд позбавлений можливості, оскільки відповідачем ці питання не розглядались і відповідь з приводу зазначеного не надавалась, що свідчить про не належний розгляд запиту позивача.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд зазначає, що в мотивувальній частині постанови судом викладені висновки з приводу надання запитуваної інформації відповідачем, однак ця інформація може бути надана лише після розгляду запиту ОСОБА_2 від 03.02.2016 по суті та визначення відповідачем того, яка із запитуваної інформації є публічною, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача у спосіб зобов'язання ПАТ «Укрзалізниця» розглянути по суті запит на інформацію позивача з урахуванням висновків суду та надати відповідь у межах своєї компетенції, так як надання інформації у спосіб, визначений позивачем у позовній заяві не є можливим, оскільки є передчасним.

Що ж стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача надіслати запитувану у офіційному запиті інформацію на електронну пошту та на поштову адресу, то суд зазначає, що надання відповіді відповідачем охоплює вказане.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () щодо відмови у наданні ОСОБА_2 інформації на запит від 03.02.2016.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» () розглянути по суті запит на інформацію ОСОБА_2 від 03.02.2016 з урахуванням висновків суду та надати відповідь у межах своєї компетенції.

В решті - позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур