Справа № 813/2166/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року № 813/2166/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Іванес Х.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом Львівського міського центру зайнятості до Головного управління ДФС у Львівській області про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Львівський міський центр зайнятості звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про стягнення коштів в сумі 22 366,70 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 після звільнення з податкового органу отримувала допомогу по безробіттю, проте за рішенням суду її поновлено на роботі з дати звільнення, а тому Головне управління ДФС у Львівській області, як роботодавець, має повернути позивачу зазначені виплати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила, просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що громадянина ОСОБА_3 не повідомляла Головне управління ДФС у Львівській області про те, що вона перебував на обліку у Львівському міському центрі зайнятості та отримала допомогу у звязку з безробіттям. Також вказала, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, згідно з п.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» стягується із особи, яка отримувала таке забезпечення, а не з роботодавця.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 будучи звільненою 12.02.2015 року з Головного управління Міндоходів відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України зареєструвалась 05.03.2015 року у Львівському міському центрі зайнятості з метою пошуку роботи.

Відповідно до наказу Львівського міського центру зайнятості Гуменецькій - ОСОБА_4 було надано статус безробітної 05.03.2015 і було призначено допомогу з безробіття та розпочато виплату допомоги з безробіття відповідно до п.п.1,3,4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Виплата допомоги по безробіттю була проведена за період з 13.03.2015 по 15.01.2016 у сумі 22 366,70 грн.

Наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 20.01.2016 року №18-0 ОСОБА_5 поновлено на посаді головного державного інспектора відділу інформаційної-політики управління комунікацій з 13.02.2015 року на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 року .

Львівським міським центром зайнятості 18.02.2016 скеровано ГУ ДФС у Львівській області претензію про повернення коштів в суму 22 366,70 грн., яка залишена без задоволення.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 1533-ІІІ від 02.03.2000 року (із наступними змінами і доповненнями) (далі ОСОБА_5 № 1533-ІІІ, Законом України Про зайнятість населення № 5067-VI від 05.07.2012 року (із наступними змінами і доповненнями) (далі ОСОБА_5 № 5067-VI), Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 20.03.2013 року, Положенням про державну службу зайнятості України, затвердженим Указом Президента України від 16.01.2013 року № 19/2013, Кодексом адміністративного судочинства України.

Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі Фонд), що діє від імені Фонду відповідно до вищезазначеного законодавства та, зокрема, Положення про державну службу зайнятості України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про зайнятість населення, безробіття соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Однією з гарантій у сфері захисту населення, закріпленої у ст. 5 Закону № 5067-VI, є соціальний захист у випадку настання безробіття, зміст якого розкривається у ст. 9 Закону № 5067-VI, де йдеться про участь в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 45 цього ж Закону, реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону, - 180 календарних днів.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону № 1533-ІІІ, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

За правилами встановленими у п. 2 ст. 36 Закону № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг

Відповідно до п. 4 ст. 35 Закону № 1533-ІІІ із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до пп. 2 п. 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду (з дня поновлення на роботі).

Згідно з пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, реєстрація безробітних припиняється з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Системний аналіз викладених норм законодавства дозволяють дійти висновку, що роботодавець повинен відшкодувати центру зайнятості виплачені суми допомоги по безробіттю за весь період з моменту призначення такої допомоги і до моменту поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, що є єдиною та достатньою умовою для такого відшкодування.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і вважає їх такими, що належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області на користь Львівського міського центру зайнятості кошти в сумі 22 366 (двадцять лві тисячі триста шістдесят шість) грн 70 коп за наступними реквізитами: одержувач Львівський міський центр зайнятості, банк ГУ ДКСУ у Львівській області, , МФО 825014, КЕКВ 2710 повернення допомоги з безробіття ОСОБА_6 від ГУ ДФС у Львівській області.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський