Справа № 562/395/16-а
Суддя: Мичка І. М.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 562/395/16-а
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2016року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

головуючого судді - Мички І.М.;

при секретарі Дехтярук О.Ю.

представника заявника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Управління Пенсійного фонду у Здолбунівському районні про роз»яснення постанови від 05.05.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду в Здолбунівському районні -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Здобунівському районі звернулося до суду із заявою, в якій просить роз"яснити постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05.05.2016 року у справі №5562/395/16-а, в частині уточнення строку виплати пенсії, оскільки мотивувальна частина постанови не містить посилання на норму в редакції Закону № 911-VIII, тому просить розяснити вказане рішення.

Встановлено, що постановою Здолбунівського районного суду від 05.05.2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в Здолбунівському районі позовні вимоги задоволено. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі поновити, нарахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 червня 2015 року у розмірі визначеному законом.

Як вбачається із постанови Здолбунівського районного суду від 05.05.2016 року, суд, задовольняючи адміністративний позов керувався Законом № 213-VIII, який першочергово і був підставою для зупинення виплати пенсії.

24.12.2015 прийнято новий Закон № 911 VIII, в редакції якого ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» має такий зміст: « тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється діяпункту 1статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України"Про державну службу","Про прокуратуру","Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплено основоположні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування серед яких є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей. Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння.

Таке сподівання виникло у позивача з моменту призначення їй пенсії та на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та набуття права на виплату.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку).

Таким чином, запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 -VIII від 24 грудня 2015 року та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених законом України "Про державну службу" суперечать:

- статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат;

- статтям 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат;

- основоположним принципам, закріпленим у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Відповідно до ч.1 ст.170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз"яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Розяснити постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05.05.2016 року, що в частині поновлення та продовження виплати пенсії ОСОБА_2 необхідно керуватись Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 - VII та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 -VIII від 24 грудня 2015 року без обмеження строку проведення виплати.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя: