Справа № 813/7076/13-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Справа № 876/15526/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Клюби В.В.,

з участю секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, директора ОСОБА_3 дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання рішення необґрунтованим, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (ОСОБА_3 дирекція) та директора ОСОБА_3 дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (директор ОСОБА_3 дирекції), яким просив: визнати рішення ОСОБА_3 дирекції від 01.07.2013 року № 06-16-1120 таким, що не відповідає вимогам ст. 40 Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації», неповним та необґрунтованим; визнати дії директора ОСОБА_3 дирекції щодо неприйняття до уваги пояснень, заперечень та правових аргументів позивача при наданні відповіді позивачу (складенні рішення) такими, що не відповідають вимогам ст. 40 Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації», недійсними (нікчемними); зобов'язати відповідачів надати нову повну, достовірну та обґрунтовану відповідь (нове рішення) з урахуванням усіх його пояснень, заперечень та правових аргументів, які містяться у скарзі від 21.06.2013 року, із зазначенням підстав, встановлених цим Законом, та надати інформацію, письмовий запит стосовно якої міститься у скарзі, відповідно до цього Закону.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії ОСОБА_3 дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в частині ненадання відповіді на запит на інформацію відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», викладеному у скарзі від 21.06.2013 року на постанову від 11.06.2013 року № 160; зобов'язано виконавчу дирекцію Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності надати відповідь на запит на інформацію згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо: підстав невиконання дирекцією ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2002 року; статті Конституції, якою регламентується застосування Кодексу про адміністративні правопорушення; чи може бути притягнено до відповідальності особу за виконання нею чинного судового рішення; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що скарга позивача від 21.06.2013 року містила перелік питань з посиланням на Закон України «Про доступ до публічної інформації», однак жодної із відповідей, передбачених цим Законом, ОСОБА_3 дирекція не надала, чого відповідачі не заперечують. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ОСОБА_3 дирекції щодо ненадання відповіді на запит на інформацію відповідно до вказаного Закону та зобов'язання ОСОБА_3 дирекції надати відповідь на запит на інформацію підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій директора ОСОБА_3 дирекції щодо неприйняття до уваги при розгляді скарги позивача пояснень, заперечень та правових аргументів позивача суд зазначив, що в даному випадку директор, підписавши спірне рішення, діяв від імені ОСОБА_3 дирекції як органу і особисто жодних неправомірних дій чи бездіяльності щодо позивача не вчиняв, тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили позивач та відповідач ОСОБА_3 дирекція Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Позивач вважає, що суд неповно зясував обставини справи та порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно встановив обставини, що мають значення для справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову змінити шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що оскаржуване рішення ОСОБА_3 дирекції всупереч вимогам законодавства, в тому числі ст. 40 Конституції України, не містить жодного обґрунтування, тобто суд фактично дозволив цілковиту безвідповідальність відповідачів. Також, на думку позивача, висновок суду першої інстанції про те, що директор, підписавши спірне рішення, діяв від імені ОСОБА_3 дирекції як органу і особисто жодних неправомірних дій чи бездіяльності щодо позивача не вчиняв, суперечить вимогам ст. 55 Конституції України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб. З врахуванням наведеного, а також змісту п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України посадова особа органу державної влади може бути відповідачем в адміністративній справі та нести відповідальність за свої дії.

Відповідач вважає, що суд неповно зясував обставини справи та порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач не звертався до ОСОБА_3 дирекції з інформаційним запитом в порядку та у формі, що передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації», а оскаржив постанову про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. ст. 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підстав якого була винесена зазначена постанова і цей Кодекс є спеціальним законодавчим актом з питань оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення. В свою чергу, Закон України «Про доступ до публічної інформації» не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечення на них, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановив суд, за результатами проведеної планової перевірки СП ТзОВ «Студія лева», оформленої актом від 28.05.2013 року № 506 «Про результати планової перевірки по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», ОСОБА_3 дирекція прийняла рішення від 11.06.2013 року № 175 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також на підставі цього акта та протоколу про адміністративне правопорушення від 28.05.2013 року № 144 ОСОБА_3 дирекція на підставі ст. 244-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) винесла постанову від 11.06.2013 року № 160, якою наклала на генерального директора спільного українсько-канадського підприємства «Студія Лева» ОСОБА_1 за порушення порядку використання коштів Фонду (ст. 165-5 КУпАП) адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 187,00 грн.

21.06.2013 року позивач подав до ОСОБА_3 дирекції скаргу на зазначену постанову про накладення адміністративного стягнення, в якій просив: перевірити законність і обґрунтованість постанови від 11.06.2013 року № 160; відобразити у рішенні про результати розгляду скарги висновки (підтвердження/спростування) наведених ним аргументів/доказів; скасувати постанову від 11.06.2013 року № 160 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення та закрити провадження по справі. Також в даній скарзі позивач просив у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати інформацію та надати відповідь щодо: підстав невиконання дирекцією ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2002 року; статті Конституції України, якою регламентується застосування Кодексу про адміністративні правопорушення; чи може бути притягнено до відповідальності особу за виконання нею чинного судового рішення.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_3 дирекція прийняла рішення від 01.07.2013 року № 06-16-1120, яким відмовила у задоволенні скарги про скасування постанови від 11.06.2013 року № 160 про накладення адміністративного стягнення.

Своє рішення відповідач мотивував тим, що оскаржена постанова прийнята на підставі, в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством, тому підстав для її скасування немає.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами» страховик це Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 28 цього Закону страховик має право накладати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені цим Законом та іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 244-11 КУпАП органи Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням (стаття 1655), та перешкоджанням уповноваженим особам органів Фонду у проведенні перевірок (стаття 18823).

Від імені Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник виконавчої дирекції Фонду, його заступники, керівники виконавчих дирекцій відділень Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та їх заступники, керівники районних, міжрайонних, міських, районних у містах виконавчих дирекцій відділень Фонду.

Таким чином, накладення адміністративних стягнень за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, належить до повноважень Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 288 цього Кодексу постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати.

Відповідно до ст. 293 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або подання прокурора без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до змісту наведених норм КУпАП порядок оскарження рішень органів (посадових осіб) про накладення адміністративного стягнення визначається саме цим Кодексом, який має спеціальний предмет регулювання.

Колегія суддів зазначає, що даним Кодексом не визначено конкретних вимог до рішення органу (посадової особи), прийнятого за результатами розгляду скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення, однак, виходячи із загальних принципів діяльності органів державної влади, таке рішення повинне обовязково містити, зокрема, посилання на норми законодавства, застосовані при розгляді скарги, а також мотиви прийняття відповідного рішення.

Водночас колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини врегульовані нормами Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 року № 29, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.03.2011 року за № 393/19131, оскільки дана Інструкція розроблена відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і встановлює порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, порядок прийняття рішень за результатами перевірок та процедуру оскарження рішень за результатами перевірок, але не порядок оскарження рішень про накладення адміністративних стягнень.

Як вбачається з оскаржуваного рішення ОСОБА_3 дирекції від 01.07.2013 року № 06-16-1120 про результати розгляду скарги ОСОБА_1, воно містить опис обставин справи, посилання на норми законодавства, якими, на думку відповідача, регулюються спірні правовідносини, мотиви та обґрунтування прийняття рішення та саме рішення по суті вимог скарги, тобто дане рішення містить всі необхідні реквізити та складові частини.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що орган (посадова особа), яка розглядає скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення, оцінює доводи скаржника та формує свої висновки за внутрішнім переконанням з врахуванням конкретних обставин справи і норм законодавства, яке регулює відповідні правовідносини.

Щодо доводів позивача про те, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає вимогам ст. 40 Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, вказана норма є загальною. А порядок звернень до конкретних органів державної влади та з конкретних питань визначається відповідними законами та прийнятими на їх виконання підзаконними нормативно-правовими актами, у спірному випадку Кодексом України про адміністративні правопорушення.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Також колегія суддів вважає помилковим посилання позивача на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02.02.2002 року, оскільки, як вбачається із змісту цієї ухвали, вона не стосується виявлених порушень під час перевірки правильності нарахування, сплати, обліку та використання СП «Студія Лева» у формі ТзОВ коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а отже, і порушення позивачем як керівником цього підприємства вимог відповідного законодавства.

Щодо доводів позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що скарга позивача від 21.06.2013 року містила перелік питань з посиланням на Закон України «Про доступ до публічної інформації», на які відповідач протиправно не надав повної та обґрунтованої відповіді в порядку та у строк, визначені цим Законом, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 1 цього Закону публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з п. 2 ст. 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію

А згідно з ст. 19 цього Закону запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Також відповідно до положень цього Закону розпорядники інформації зобовязані серед іншого оприлюднювати порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності, а також з метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію розміщувати на офіційному веб-сайті відповідні форми запитів на інформацію, які мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Однак, як вбачається із зазначеної вище скарги ОСОБА_1 від 21.06.2013 року, позивач оскаржив саме постанову ОСОБА_3 дирекції від 11.06.2013 року № 160, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 187,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 165-5 КУпАП, а не подав запит на інформацію відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що скарга позивача від 21.06.2013 року містила перелік питань з посиланням на Закон України «Про доступ до публічної інформації», однак жодної із відповідей, передбачених цим Законом, ОСОБА_3 дирекція протиправно не надала.

В звязку з цим колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ОСОБА_3 дирекції щодо ненадання відповіді на запит на інформацію відповідно до вказаного Закону та зобов'язання ОСОБА_3 дирекції надати відповідь на запит на інформацію не підлягають до задоволення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року у справі № 813/7076/13-а скасувати в частині задоволення позовну і прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 05.08.2016 року