Справа № 826/22010/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2016 року № 826/22010/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2
до Кабінету Міністрів України Державної міграційної служби України
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 з позовом до Кабінету Міністрів України, Державної міграційної служби України, в якому просить:

- визнати нечинними у Постанові Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» додатки №3 «Зразок бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія» та №4 «Технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія»;

- Кабінету Міністрів України виключити (вчинити відповідні дії) з «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» нижчезазначені в ньому норми:

« 5. Особам, які через свої релігійні переконання відмовляються від отримання такого паспорта, оформляється паспорт, що не містить безконтактного електронного носія.

8. До заяви-анкети вносяться такі відомості (персональні дані) про особу, на ім'я якої оформлюється паспорт:

відомості про відмову від отримання паспорта, що містить безконтактний електронний носій;

18. Для оформлення паспорта особа або її законний представник подають:

8) заяву про відмову від отримання паспорта, що містить безконтактний електронний носій;

22. Для обміну паспорта особа або її законний представник подають:

7) заяву про відмову від отримання паспорта, що містить безконтактний електронний носій;

24. Обмін паспорта здійснюється в порядку, встановленому для його первинного оформлення, у разі:

4) досягнення 25- чи 45-річного віку особою, яка має паспорт зразка 1993 року;

18. Громадянин повинен надійно зберігати паспорт, що не містить безконтактного електронного носія.

Оформлення, видача та обмін паспорта, що не містить безконтактного електронного носія

19. Оформлення, видача та обмін паспорта, що не містить безконтактного електронного носія (у тому числі замість втраченого або викраденого), здійснюється територіальним підрозділом ДМС:

1) особі, яка досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі її особистої заяви;

2) особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників, а якщо батьки не перебувають у шлюбі - заяви того з батьків, з ким проживає особа, або інших представників.

20. Для оформлення паспорта, що не містить безконтактного електронного носія, особа подає:

1) заяву-анкету;

2) заяву про відмову від отримання паспорта громадянина України, в який імплантовано безконтактний електронний носій;

3) свідоцтво про народження (у разі оформлення паспорта вперше);

4) у необхідних випадках - довідку про реєстрацію особи громадянином України або інші документи, що підтверджують громадянство України;

5) паспорт громадянина України для виїзду за кордон (для осіб, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на постійне проживання в Україну);

6) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб);

7) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал і копію документа про звільнення від сплати державного мита.

21. У разі оформлення паспорта, що не містить безконтактного електронного носія, особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку та проживає з одним з батьків, заявник також подає оригінал або засвідчену в установленому порядку копію одного з таких документів:

1) свідоцтво про смерть другого з батьків;

2) рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

3) рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

4) рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

5) довідки про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним з батьків, який подає заяву;

6) оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

22. У разі оформлення паспорта, що не містить безконтактного електронного носія, дитині-сироті, дитині, позбавленій батьківського піклування, яка не досягла шістнадцятирічного віку, заявник також подає оригінал або засвідчену в установленому порядку копію одного з таких документів:

1) документа, що посвідчує повноваження директора дитячого закладу (контракту тощо);

2) договору про влаштування дитини до прийомної сім'ї

26. 5) заяву про відмову від отримання паспорта, що містить безконтактний електронний носій».

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України по ненаданню наступної публічної інформації з таких питань

а) так як тільки Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», то на якій підставі чого немає у ст.. 15 цього ж Закону КМУ як такої підстави і на що зроблено посилання у вищевказаній постанові, було затверджено «Зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4» та встановлено його назву - «паспорт»?

б) так як в Положенні про паспорт громадянина України, яке затверджено постановою ВРУ від 26.06.1992 передбачено: « 8. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що не відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєні таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним», - яким чином у цей паспорт, з урахуванням того, що дія його не обмежена, та ким будуть вклеюватись такі фотографії, тобто не від цифровані, а затверджений Постановою КМУ від 25.03.2015 №302 Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, такої підстави для його обміну на це так званий «паспорт» з БЕН чи без БЕН, як досягнення людиною 25-ти чи 45-ти років, не містить - така вимога би означала, що ці паспорта, наявні зараз мають обмежений термін дії осіб, які не досягли або 25-ти, або 45-ти річного віку, зобов'язавши Кабінет Міністрів України надати позивачам вичерпні відповіді на ці самі запитання.

- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України по не наданню наступної публічної інформації з таких питань:

а) чи будуть вклеюватись у наявні паспорта громадян України при досягненні ними 45-ти річного віку звичайні кольорові фотографії, так як існуючий загальнодержавний паспорт терміном дії не обмежений і якщо ні то, чому, тобто які підстави будуть для обміну паспорта з необмеженим терміном дії на подібну електронну картку, зобов'язавши Державну міграційну службу України надати позивачем вичерпну відповідь на це саме запитання;

б) в зв'язку із одночасним застосуванням при формуванні особі унікального номера запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, який ніби-то не базується на наявному у ньому податковому ідентифікаційному номері, який в подальшому вноситься до машинозчитувальної зони паспортного документа, і постанови КМУ від 28.06.1997 року №636 з наступними змінами, якою затверджений Порядок заповнення машинозчитувальної зони паспортних та візових документів, де базовим для цього є персональний (податковий) номер особи, то на підставі чого тоді буде формуватись такий унікальний номер в Єдиному державному реєстрі у осіб, які відмовились в офіційному порядку від отримання податкового ідентифікаційного номеру, зобов'язавши Державну міграційну службу України надати позивачам вичерпну відповідь на це саме запитання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» додатки №3 «Зразок бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія» та №4 «Технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія» суперечать положенням ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», оскільки, за твердженням позивача, таке право надано виключно Верховній Раді України. Також, позивачем зазначено, що звернувшись до Кабінету Міністрів України та Державної міграційної служби України щодо практичних аспектів застосування оскарженого нормативно-правового акту, належної відповіді не отримала, чим порушено її право на отримання публічної інформації.

Кабінет Міністрів України проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваної постанови, прийнятої у межах та на підставі наявного у нього повноважень, з огляду на положення ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Державна міграційна служба України також заперечувала проти задоволення позовних вимог, заявлених до неї, з тієї підстави, що Державною міграційною службою України паспорт громадянина України відповідно до спірної постанови позивачі не отримували і до служби не зверталися.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 №302, якою затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України (надалі - Постанова №302).

Вважаючи додатки №3 та №4, а також Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України в частині такими, що не відповідають акту вищої юридичної сили, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначені у положеннях статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині (ч. 8 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як було зазначено вище, позивач вказує про невідповідність оскаржуваних положень Постанови №302, оскільки останні прийняті Кабінетом Міністрів України без достатньої на це правової підстави та у порушення положень ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

У відповідності до преамбули Постанови №302, остання прийнята на виконання ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Так, вказаними положеннями Закону передбачено, що бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням уповноваженого органу та інших уповноважених суб'єктів.

Водночас, положеннями ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями визначено, що форма кожного встановлюється Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», якими є книжечка, картка або буклет.

Аналогічні положення також містяться у п. 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII, згідно з якими бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

У той же час, зразки документів встановлюються Кабінетом Міністрів України, що і було зроблено відповідачем шляхом прийняття оскаржуваної Постанови №302, якою затверджено, зокрема, зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4, у відповідності до положень п. 1 Технічного опису бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, бланк паспорта громадянина України (далі - паспорт) виготовляється у формі пластикової картки типу ID-1. Формат картки становить 54 х 85,6 міліметра та може мати допустимі відхилення відповідно до стандарту ДСТУ ISO/IEC 7810:2008.

Тобто, Кабінетом Міністрів України оскаржуваним нормативно-правовим актом затверджено зразок бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, у формі, яка передбачена ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та п. 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

З урахуванням викладеного вбачається, що Кабінет Міністрів України, приймаючи оскаржувану Постанову №302 в частині затвердження додатків №3 та №4, діяв правомірно на виконання покладених на нього положеннями ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» повноважень.

У решті позовних вимог, які полягають в оскарженні окремих положень Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписами ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Саме необхідністю захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень і визначено завдання адміністративного судочинства.

При цьому, гарантоване Конституцією України (ст. 55) та закріплене Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 6), право на судовий захист, фактично, має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд має встановити, що оскаржуваним рішенням чи діянням суб'єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси позивача.

В той же час, в результаті розгляду даної справи, судом не встановлено, які саме права та законні інтереси позивача порушені спірною постановою, з огляду на те, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено факту звернення позивача у власних інтересах чи в інтересах її доньки з метою отримання паспорту громадянина України у відповідності до положень оскаржуваної Постанови №302.

Щодо тверджень позивача про неотримання належних відповідей на запити на отримання публічної інформації, адресованих відповідачам, суд зазначає про таке.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

У силу ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Водночас, у відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, не вбачається факту звернення позивача у власних інтересах або в інтересах її доньки до відповідачів з відповідними запитами. При цьому, наявні у матеріалах справи копії листів, адресованих гр. ОСОБА_5 у поєднанні з іншими наявними у матеріалах справи доказами, не є свідченням того, що ці відповіді адресовані безпосередньо позивачу, за наслідками розгляду її звернень. Як наслідок, суд вказує про необґрунтованість вказаних позовних вимог.

У свою чергу, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії листа від 30.12.2015 №ЗПІ-Р-535/7/588-15, адресованого позивачу, Державною міграційною службою України надавалася відповідь на запит за вх. ДМС №ЗПІ-Р-535 від 28.12.2015, тобто на запит, датований вже після факту звернення позивача із заявленими позовними вимогами (11.09.2015, згідно зі штемпелем відділу поштового зв'язку на конверті), відтак, суд вказує, що останній не має відношення до предмету спору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді Є.В. Аблов

А.В. Літвінова