Справа № 813/356/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року № 813/356/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Іванес Х.О.

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення середньомісячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації, -

Встановив:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення середньомісячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації.

13.07.2016 позивач уточнив позовні вимоги, а саме просить: стягнути з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_2 залишок одноразової грошової допомоги в розмірі 10 984,62 грн; стягнути з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_2 заробіток за один місяць 3 453,79 грн., що належиться в році звільнення; стягнути з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_2 середній заробіток за період затримки розрахункових сум по заробітку (з 03.11.2015 року по 13.07.2016 року) в розмірі 28 782,25 грн; зобов'язати УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_2 нарахувати і виплатити компенсацію за додаткову відпустку тривалістю 15 днів (відповідно до вислуги років), на яку він має право в році звільнення.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при звільненні з органів внутрішніх справ відповідач виплатив позивачу грошове забезпечення і одноразову вихідну допомогу не в повному обсязі та з суттєвою затримкою, всупереч Законам України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", ст.117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), постанові Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", постанові Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", наказу МВС України №499 від 31.12.2007 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" та іншим нормативно правовим актам. Крім того, на думку позивача, відповідач не в повному обсязі виплатив позивачу компенсації за щорічну та додаткову відпустку за 2015 рік. На звернення позивача стосовно виплати йому вищевказаних виплат, жодного відповіді від відповідача не отримав. У зв'язку з чим, змушений був звернутися до суду з даним позовом. Просив задовольнити повністю.

Представник позивача в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, подав 27.07.2016 заяву про розгляд справи до судових дебатів у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, мотивуючи тим, що стягнення середньомісячного грошового забезпечення не передбачено нормативно-правовими актами, які регламентують виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги працівникам органів внутрішніх справ. Вказана позивачем ОСОБА_3 про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової вихідної допомоги при звільненні військовослужбовцям (Наказ МВС від 04.07.2014 №638) стосується виключно військовослужбовців Нацгвардії України, застосування її до інших категорій працівників ОВС вважає неприпустимим. Щодо виплати компенсації за невикористану відпустку у 2015 році - вказана компенсація нарахована та може бути виплачена невідкладно після надходження відповідних коштів на розрахунковий рахунок УДАІ ГУМВСУ у Львівській області в ГУДКСУ у Львівській області. Компенсація за додаткову відпустку тривалістю 15 днів не передбачена нормативно-правовими актами, які регламентують виплату грошового забезпечення а одноразової грошової допомоги працівникам органів внутрішніх справ. Щодо стягнення середнього заробітку за час з 03.11.2015 по фактичний час затримки розрахунку при звільненні - позовні вимоги заперечує. Зазначає, що 13.04.2016 відповідно до платіжного доручення №40 від 12.04.2016 ОСОБА_2 виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 31069,86 грн., за вирахуванням військового збору в розмірі 1,5% від суми доходу, який сплачувався у 2015 році (на момент нарахування суми допомоги) з усіх видів доходів громадян України у відповідності до п.п.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. Також представник відповідача наголосив, що чинним законодавством не передбачено штрафних санкцій за затримку виплати розрахунку при звільненні працівників органів внутрішніх справ, а також не передбачено підстав для виплати такого виду допомоги як виплата середньомісячного грошового забезпечення за 1 місяць. Тому, УДАІ ГУ МВС України у Львівській області вважає вищевказані позовні вимоги в цій частині безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини, що мають значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 02 листопада 2015 року № 772 о/с ОСОБА_2 звільнено з ОВС у запас на підставі пункту «б» статті 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становила 23 роки 09 місяців, 15 днів, у пільговому обчисленні становила 24 роки 2 місяці і 20 днів.

Після звільнення зі служби ОВС відповідач не виплатив ОСОБА_2 грошове забезпечення і одноразову вихідну допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, гарантії щодо виплати якої встановлено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про Національну гвардію України», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

30.11.2015 відповідно до наказу МВС України №1532, прийнято рішення про ліквідацію юридичної особи УДАІ ГУМВС України у Львівській області.

03.12.2015 наказ МВС України №1532 надійшов до УДАІ ГУМВС України у Львівській області, після чого головою ліквідаційної комісії сформовано персональний склад ліквідаційної комісії, яка розпочала проведення заходів із припинення юридичної особи.

09.12.2015 ліквідаційна комісія УДАІ ГУМВС України у Львівській області юридично отримала можливість підписувати фінансові документи та проводити фінансові розрахунки.

У звязку з відсутністю бюджетних асигнувань за кошторисним призначенням КЕКВ 2112, не всім працівникам, які були звільнені з ОВС до 06.11.2015 включно, були в повному обсязі виплачені одноразова грошова допомога при звільненні та компенсація за невикористані відпустки. В лютому 2016 року УДАІ ГУМВС України у Львівській області виділялись додаткові бюджетні асигнування, але суми які надійшли на розрахунковий рахунок, були недостатніми для проведення виплати одноразової грошової допомоги та компенсацій за невикористані відпустки усім звільненим працівникам.

Ліквідаційною комісією УДАІ ГУМВС України у Львівській області прийнято рішення про проведення вказаних виплат у порядку черговості, тобто відповідно до дати прийняття наказу про звільнення та реєстраційного номеру наказу про звільнення, по мірі надходження додаткових бюджетних асигнувань. Розрахунки з позивачем повністю завершені 12.04.2016.

На звернення ОСОБА_2 стосовно виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідач не реагував, у звязку з чим вимушений був звернутися до суду .

При вирішенні даної справи, суд керувався наступним.

Щодо позовної вимоги про стягнення з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_2 залишок одноразової грошової допомоги в розмірі 10984,62 грн. суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 на дату звільнення з органів внутрішніх справ 05.11.2015 була нарахована одноразова грошова допомога з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік вислуги років (23р.) у сумі 31543,01 грн.

Розділом ІІ відомчої ОСОБА_3, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 №499, встановлено виключний перелік видів виплат, нарахувань та надбавок, які становлять склад грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з вказаною ОСОБА_3 ОСОБА_2 при звільненні була нарахована одноразова грошова допомога з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний рік вислуги років, з наступного розрахунку: посадовий оклад 580,00 грн; спеціальне звання 65,00 грн; вислуга років (35%) 225,00 грн; особливі умови служби (50%) 435,38 грн; премія (110%) 1436,74 грн; разом: 2742,87 грн.

Вихідна допомога: 23р. х 2742,87грн. х 50% = 31543,01 грн.

Виплата одноразової вихідної допомоги була проведена після виділення УДАІ ГУМВС України у Львівській області додаткових кошторисних асигнувань та після надходження відповідних коштів на розрахунковий рахунок в ГУДКСУ у Львівській області (платіжне доручення №40 від 12.04.2016).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, із вказаної суми утримано 1,5% військового збору, що становить 473,15 грн. З врахуванням викладеного, на розрахункову картку ОСОБА_2 перераховано 13.04.2016 (на руки) 31069,86 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_2 залишку одноразової грошової допомоги в розмірі 10984,62 грн. слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_2 середньомісячного грошового забезпечення в розмірі 3453,79 грн заробітку за один місяць суд зазначає наступне.

Позивач, при обґрунтуванні даної позовної вимоги, покликається на наказ Міністерства внутрішніх справ України №638 від 04.07.2014 року "Про затвердження ОСОБА_3 про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам".

Однак, пунктом 1.1 вказаної ОСОБА_3 про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам передбачено, що така ОСОБА_3 визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з'єднаннях, військових частинах, підрозділах і загонах, вищих навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, установах та закладах Національної гвардії України.

Пунктом 2.2 цієї ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_3 ґрунтується на вимогах Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», дія якого так само не поширюється на осіб рядового і начальницького складу ОВС.

Відповідно до статті 10-1 вказаного Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Пунктом 51 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою КМУ від 29.07.1991 №114 встановлено, що тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Таким чином, в цій частині положення вказаних нормативних актів збігаються та визначають, що військовослужбовці та працівники органів внутрішніх справ мають право на щорічну відпустку, тривалість якої залежить від вислуги років (від 30 до 45 діб).

Однак, крім цього, відповідно до вимог статті 10-1 пункт 4 вказаного Закону встановлено, що:

Військовослужбовцям, виконання обов'язків військової служби яких пов'язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров'я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Тобто військовослужбовці, які несуть службу в особливих умовах, мають право на додаткову відпустку тривалістю до 15 днів, при цьому аналогічна норма щодо працівників органів внутрішніх справ в законодавстві відсутня.

Відповідно до вимог підпункту 4 пункту 1 постанови КМУ від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки, та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» військовослужбовці Нацгвардії України мають право на щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Аналогічна норма в наказі МВС України від 31.12.2007 №499 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ -відсутня.

Таким чином, на відміну від працівників ОВС, військовослужбовці, в тому числі військовослужбовці Нацгвардії України, мають право на додаткову відпустку тривалістю до 15 днів за умов несення служби в особливих умовах, а також мають право на додаткове місячне грошове забезпечення. Отже, при звільненні зі служби військовослужбовці, на відміну від працівників ОВС, крім одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористану щорічну відпустку, мають право на компенсацію додаткової відпустки тривалістю 15 днів, якщо несуть службу у особливих умовах, а також на одне додаткове місячне грошове забезпечення. Для працівників ОВС такі виплати при звільненні не передбачені.

Позивач до перелічених вище осіб не належить, відтак, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні даної вимоги повністю.

Крім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір середньомісячного грошового забезпечення в сумі 3453,79 грн., яку слід було б стягнути відповідно з відповідача відповідно до ОСОБА_3 про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам.

Щодо вимоги про стягнення з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь період затримки виплати сум по заробітку починаючи з 03 листопада 2015 року по 13.07.2016 в розмірі 28782грн суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Регулювання правового становища осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ здійснюється відповідно до спеціального законодавства, зокрема Законів України «Про міліцію», «;Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» тощо.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Правовий та соціальний статус, умови проходження служби працівників міліції, розміри і порядок виплати їм грошового та пенсійного забезпечення регулюється Законом України «Про міліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою КМ України № 114 від 29.07.1991 року та іншими прийнятими на їх виконання підзаконним нормативними актами, яким не передбачено можливості стягнення компенсації за затримку виплати розрахунку при звільнення працівників ОВС.

Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо), а отже гарантії визначені ст. 44 КЗпП України на позивача не поширюються.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

При цьому суд наголошує, що спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили службу ОВС не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється.

З огляду на вказані вимоги матеріального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні на підставі норм КЗпП України не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану в 2015 році додаткову відпустку тривалістю 15 днів, суд дійшов наступного висновку.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на його право на додаткову відпустку, а покликання позивача на ОСОБА_3 про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової вихідної допомоги при звільненні військовослужбовців (наказ МВС України №638 від 04.07.2014 року) судом до уваги не береться, оскільки, як вже було вказано вище, вказана ОСОБА_3 стосується виключно військовослужбовців Національної гвардії України, які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з'єднаннях, військових частинах, підрозділах і загонах, вищих навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, установах та закладах Національної гвардії України.

У зв'язку з чим, в задоволенні цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський