Справа № 414/1207/16-а
Суддя: Акулов Є. М.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року Справа № 414/1207/16-а
Провадження № 2-а/414/39/2016
Кремінський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Акулова Є.М.
секретаря Дегтяренко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Кремінському Луганської області про визнання дій та рішення субєкта владних повноважень неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії
ОСОБА_1 12.07.2016 року звернулася до суду із адміністративним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона з 04 січня 1994 року працювала на посадах державних службовців та з 10 лютого 1999 року - в органах прокуратури Луганської області та має 22 річний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. Рішенням управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області від 12 лютого 2016 року № 762/02-10 їй відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з підстав не включення відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи на посадах юрисконсульта Кремінського райвійськомату, провідного юриста виконкому Кремінської районної ради, юрисконсульта Кремінської районної державної адміністрації та періоду навчання на денній формі у Вороніжському юридичному технікумі, тому просить задовольнити її вимоги, визнати незаконним рішення Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі № 762/02-10 від 12.02.2016 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі призначити пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 з моменту звернення з 05.02.2016 року, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років 06 років 3 місяці 1 день.
У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності. Уписьмових запереченнях проти позову посилається на те, що до 22 річного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років включаються посади державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, а не робота на цих посадах. Половина терміну навчання у Вороніжському юридичному технікумі неможливо зарахувати до стажу роботи, оскільки хоча він і є вищим навчальним закладом, але її диплом відповідає іншому освітньому рівню.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач в період з 01.09.1991 року по 28.06.1993 року навчалась на денному відділенні у Вороніжському юридичному технікумі та 28 червня 1993 року отримала диплом за спеціальністю «Право та організація соціального забезпечення» і здобула кваліфікацію юриста. (а.с.8)
Відповідно до записів трудової книжки позивач з 04.01.1994 року по 10.10.1994 року працювала на посаді юрисконсульта Кремінського райвійськкомату, з 11.10.1994 року по 09.01.1996 року на посаді провідного (ведучого) юриста Кремінської районної ради, з 10.01.1996 року по 09.02.1999 року на посаді головного спеціаліста (юрисконсульта) Кремінської райдержадміністрації. (а.с.15-20)
З 10.02.1999 року позивач працює на різних посадах в органах прокуратури: стажистом слідчого прокуратури, помічником прокурора, прокурором прокуратури, старшим прокурором прокуратури, старшим прокурором відділу представництва інтересів громадян та держави в судах, управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді, при цьому, стаж роботи в органах прокуратури на 05.02.2016 року становить 16 років 7 місяців 08 днів.
Позивач 05.02.2016 року звернулась із заявою до Управління про призначення їй пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697.
Рішенням відповідача від 12.02.2016 року на підставі ч.5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру», оскільки позивачем не дотримано вимог норми ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». (а.с.11-14)
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Однак ч. 4 цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж страховий», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.
Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.
Так, стаття 51 Закону № 1788-XII передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону № 1789-XII.
Відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року 22 роки 6 місяців, тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.
До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 15 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, в потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Аналізуючи встановлені обставини та норми законодавства, які врегульовують спірні правовідносини, суд погоджується з доводом відповідача, що позивач працювала в Кремінському райвійськкоматі, Кремінській районній раді та Кремінській райдержадміністрації не маючи вищої юридичної освіти.
Також, судом враховано зміни в законодавстві, зокрема, у Закон України «Про освіту», за приписами якого вищими навчальними закладами є: університет, академія, інститут, коледж.
Таким чином, законодавець привів вказаний Закон у відповідність до інших законів, тим самим усунув розбіжності у застосуванні його положень у системному зв`язку з іншими законами.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що навчання в технікумі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, хоча який і був вищим навчальним закладом відповідно до Закону Української РСР «Про освіту» в редакції від 23 травня 1991 року, проте не є тим закладом, після якого особа могла працювати в органах прокуратури.
Включення цього періоду до вислуги років суперечить юридичній природі (сутності) цього виду спеціального стажу, оскільки, крім вищезазначеного, закон пов`язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв`язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності до настання пенсійного віку.
Вирішуючи справу, суд бере до уваги правову позиція викладену у рішеннях Верховного Суду України, висловлену останнім, зокрема, в постановах від 05.11.2013р. (справа №21-289а13), 22.04.2014р. (справа №21-65а14) та від 25.11.2014р. (справа №21-464а14), яка підлягає обов`язковому застосуванню відповідно до абз. 2 частини 1 статті 244-2 КАС України в якій викладено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Отже, в ході судового розгляду відповідачем доведена правомірність свого рішення про відмову у призначені позивачу пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», тому в задоволенні позовних вимогах слід відмовити.
Керуючись ст. 51 Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 159-163 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Кремінському Луганської області про визнання дій та рішення субєкта владних повноважень неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подаються протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Суддя Є.М. Акулов