Справа № 759/2054/16-а
Суддя: Арапіна Н. Є.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участю

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про адміністративне правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що 25 січня 2016 року постановою інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління Патрульної поліції м. Києва лейтенанта поліції Чайки Анастасії Анатоліївни на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 510,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП України. З даною постановою позивач не згоден. Просив постанову про адміністративне правопорушення від 25 січня 2016 року скасувати.

Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що його автомобіль не знаходився на пішохідному переході, тому при складанні постанови про адміністративне правопорушення заперечував скоєння правопорушення. Постанова була складена на підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в місті Києві в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

25 січня 2016 року інспектором роти № 2 батальйону № 3 Управління Патрульної поліції м. Києва лейтенанта поліції Чайки Анастасії Анатоліївни винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.32).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно ст.104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3 статті 122, статті 126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 статті 258 КУпАП).

Відповідно до ч. 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015року за № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 Інструкції).

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 23 січня 2016 року о 11 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «Audi A6» д/н НОМЕР_2 по вул. Академіка Сіркова, 143 здійснив стоянку на пішохідному переході, що створює перешкоду та небезпеку руху пішоходів, чим порушив пункти 15.10 д, 15.10 а, 15.9 г Правил дорожнього руху України, за що адміністративна відповідальність встановлена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно п. 15.10 д Правил дорожнього руху стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Згідно п. 15.10 а цих Правил стоянка забороняється,зокрема, у місцях, де заборонена зупинка.

Пункт 15.9 г зазначених Правил забороняє зупинку, зокрема, на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

При цьому пунктом 1.10 Правил дорожнього руху пішохідний перехід визначено як ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням роз'яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, частинами 4 та 5 зазначеної статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи; зобов'язує суд запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.п. 15.10 д, 15.10 а, 15.9 г. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивач заперечує скоєння правопорушення, в якому його звинувачують, при цьому пояснив суду, що він заперечував це і під час складання інспектором спірної постанови.

На підтвердження заперечень позивачем надано акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23 січня 2016 року, складеного інспектором патрульної поліції роти №8 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України капралом поліції Завальною Н.М., з якого вбачається, що було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу марки «Audi A6» д/н НОМЕР_2 у зв»язку з порушенням Правил дорожнього руху - ч. 3 ст. 122, п.15.9 Правил (стоянка на пішохідному переході)(а.с.7).

Отже суд приходить до висновку, що, не склавши при таких обставинах протокол про адміністративне правопорушення, інспектор роти № 2 батальйону № 3 Управління Патрульної поліції м. Києва лейтенанта поліції Чайка А.А. порушила вимоги ч.3 ст. 258 КУпАП

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КУпАП , при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, в судове засідання представник відповідача не з'явився, заперечень не надав, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надав. Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить посилань на будь-які докази скоєння адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є не доведеним.

Крім того, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення не відповідає бланку постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі відповідно Додатку 6 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позивач просив про скасування постанови про адміністративне правопорушення .

Пункт 1 частини 2 ст. 162 КАС України встановлює способи захисту від протиправного рішення суб»єкта владних повноважень. Тому передусім суд повинен зробити висновок про протиправність такого рішення, яка полягає у незаконності чи невідповідності іншому правовому акту з вищою юридичною силою.

Тобто застосування одного із встановлених законом засобів захисту порушеного права позивача - скасування рішення - можливо у разі задоволення вимог про визнання протиправним рішення суб»єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та більш конкретніше сформулювати резолютивну частину постанови з метою повного захисту прав та інтересів позивача, а саме, визнати постанову № 051450 серія ПС3 від 25 січня 2016 року інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенанта поліції Чайки Анастасії Анатоліївни про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 протиправною.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що постанова № 051450 серія ПС3 від 25 січня 2016 року інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенанта поліції Чайки Анастасії Анатоліївни про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню.

Також позивач просить про стягнення судових витрат.

Судові витрати складають із судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать,зокрема, витрати на правову допомогу (ст.87 КАС України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється частиною 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, згідно з якою розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підтвердження надання правової допомоги суду надано договір про надання юридичних послуг від 26 січня 2016 року, платіжне доручення від 03 лютого 2016 року про оплату гонорару та акт виконаних робіт від 03 лютого 2016 року, а саме, надання юридичних послуг за період з 26 січня 2016 року по 03 лютого 2016 року вартістю 3 000,00 грн. (а.с. 13,14,15).

Однак позивачем не надано суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про здійснення діяльності у сфері права та диплом спеціаліста.

Тому у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити повністю. Визнати постанову № 051450 серія ПС3 від 25 січня 2016 року інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенанта поліції Чайки Анастасії Анатоліївни про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 протиправною та скасувати. У задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу відмовити.

Керуючись ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», ч.3 ст.122 , ст.ст. 222, 251, 258, 283 КУпАП, Правилами дорожнього руху України, п.п. 4, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення", ст..2, ч.2 ст.11,ст.ст. 71,87, 90, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України,

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Визнати постанову № 051450 серія ПС3 від 25 січня 2016 року інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенанта поліції Чайки Анастасії Анатоліївни про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 протиправною та скасувати.

У задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу відмовити.

Повний текст постанови виготовлено 29 липня 2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя