Справа № 524/3004/16-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 р.Справа № 524/3004/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.06.2016р. по справі № 524/3004/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука

про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука (надалі по тексту відповідач) в якому просив суд:

-стягнути середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в період з 31 жовтня 2013 року по 25 квітня 2016 року в сумі 151140,76 грн.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.06.2016 року відмовлено у задоволенні вказаного позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.06.2016 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді завідуючого відділом архітектури та будівництва з 11 січня 2011 року до 31 жовтня 2013 року.

У 2011-2012 році позивач отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року.

При звільненні спору між роботодавцем та працівником щодо сум, які підлягають виплаті, не було.

У 2014 році позивач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 - 2012 роки.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 квітня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено (справа № 524/2527/14-а).

Визнано незаконними дії виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині обчислення та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2011 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010 - 2013 роки, а в розмірі посадового окладу.

Зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука обчислити та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2011 рік.

На виконання постанови виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахував та виплатив позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 829,77 грн.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 травня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено (справа № 524/2529/14-а).

Визнано незаконними дії виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2012 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010 - 2013 роки, а в розмірі посадового окладу.

Зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2012 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2012 рік.

На виконання постанови виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахував ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1644,41 грн., які на даний час не виплатив.

Оскільки станом на день подання даного позову вищевказане рішення суду не виконано, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 31 жовтня 2013 року по 25 квітня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За приписами ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних, тобто нарахованих, працівникові на час звільнення сум.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 - 2012 р.р., право на отримання якої підтверджено судовими рішеннями від 07.04.2014 р. та від 28.05.2014 р.

Позивач працював у відповідача на посаді завідуючого відділом архітектури та будівництва з 11 січня 2011 року.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.04.2014 року встановлено, що розміри матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам виконкому, зокрема, завідуючим відділів було визначено розпорядженням Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука за № 120 від 24.10.2011 року.

31 жовтня 2013 року позивач звільнився з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука.

При цьому, на час звільнення позивача з роботи розміри матеріальної допомоги завідуючим відділів були встановлені відповідними розпорядженнями Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука на 2011 р. та 2012 р. та у відповідних роках у встановленому розмірі нараховані та виплачені позивачу. Отже, до моменту звільнення позивача з роботи вказана допомога була позивачу нарахована, виплачена та ним отримана. До суду з позовом щодо незаконності дій відповідача з виплати та нарахуванню матеріальної допомоги позивач звернувся після звільнення у 2014 році.

Таким чином, при звільненні з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука між роботодавцем та працівником спору щодо сум, які підлягають виплаті позивачу, не було.

Враховуючи, що суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати на день звільнення позивачу встановлені та нараховані не були, а отже на день звільнення йому не належали, спір про їх розмір, законність та обґрунтованість розпоряджень Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука про визначення розмірів матеріальної допомоги на 2011 р. та 2012 р. між сторонами на день звільнення позивача був відсутній, за таких обставин у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу допомоги в іншому розмірі ніж нараховано та визначено розпорядженнями Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача обов'язку передбаченого ст. 117 КЗпП України щодо виплати позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку з виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Верховного Суду України від 15.09.2015 року, від 03.07.2013 року, від 29.01.2014 року, від 01.04.2015 року, від 21.01.2015 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновки Верховного Суду України, наведені у вказаних судових рішеннях, стосуються правовідносин щодо невиплати належної працівникові на час звільнення заробітної плати, а у даному випадку допомога була нарахована та виплачена у 2011 р. та 2012 р., спору щодо її розміру у сторін на час звільнення позивача з роботи не існувало, а тому вказана виплата позивачу на день звільнення не належала.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.06.2016р. по справі № 524/3004/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Мінаєва О.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 01.08.2016 р.