Справа № 817/46/16
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"02" серпня 2016 р. Справа № 817/46/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "13" квітня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування вимоги та рішення ,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2016 року №Ф на суму 217708,49 грн., рішення від 05.01.2016 року № про застосування штрафних санкцій на суму 23315,80 грн..

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 зазначала, що у періоді, що перевірявся, позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець та мала право на здійснення оптової торгівлі камяним вугіллям із сплатою єдиного податку. Підстав для переходу до загального порядку оподаткування, передбачених п.298.2.3 Податкового кодексу України, у неї не було. Позивач зазначила, що здійснювала придбання та продаж кам'яного вугілля як товару, а не його видобуток та реалізацію як корисної копалини, а тому висновок податкового органу в акті перевірки про неможливість позивача застосовувати спрощену систему оподаткування, на її думку, є помилковим.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13.04.2016р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що кам'яне вугілля, реалізацію якого здійснює позивач відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, а відтак, як зазначено у пункті 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, платниками єдиного податку не можуть бути суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої позивач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що податковий орган прийняв неправомірні рішення, оскільки відповідач зареєстрував позивача платником єдиного податку видавши відповідне свідоцтво, що надає право на здійснення визначених видів діяльності, зокрема за КВЕД-2010 46.71, що передбачає оптову торгівлю твердим, рідким, газоподібними паливом і подібними продуктами, що включає, у тому числі, оптову торгівлю кам'яним вугіллям, що провадить позивач. При цьому, позивач зазначив, що висновки податкового органу про здійснення позивачем реалізації корисних копалин (кам'яного вугілля) є хибними, оскільки позивач провадить оптову торгівлю кам'яним вугіллям після його первинної переробки, тобто, за твердженням позивача, здійснює торгівлю кам'яним вугіллям як товаром, а не як корисною копалиною. Покликаючись до визначень у статті 14 ПК України позивач наголошує на відмінність у видобуванні та реалізації корисних копалин, яким є кам'яне вугілля, що можуть провадити лише гірничодобувні підприємства у шахтах, та торгівлею кам'яним вугіллям, що власне пройшло первинну переробку корисних копалин, що набуло статусу товару, відтак не є корисною копалиною для визначення критерію надання права оподаткування відповідних операцій єдиним податком. Оскільки позивач купував кам'яне вугілля-товар, що пройшов первинну переробку певних корисних копалин, що, на переконання позивача, не пов'язане із самим добуванням та реалізацією корисних копалин, а право на провадження відповідної діяльності за КВЕД-2010 клас 46.71 визначене виданим податковим органом свідоцтвом платника єдиного податку, позивач не вбачає законних підстав для позбавлення статусу платника єдиного податку та перебування на спрощеній системі оподаткування, а відтак вважає висновки суду першої інстанції та контролюючого орану помилковими, а нарахування податкових зобов'язань позбавлене законних підстав.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Судом встановлено, що 21.06.2008 року ОСОБА_3 зареєстрована Здолбунівським районним управлінням юстиції Рівненській області як самозайнята особа.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку, виданого ОСОБА_3, остання з 01.01.2012р. перейшла на спрощену систему податку із застосуванням ставки єдиного податку 5% група 3 за видами діяльності: оптова торгівля: 46.63; 46.71; 46.90; 46.73.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в межах своєї господарської діяльності здійснювала реалізацію камяного вугілля, придбаного у ВП Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля» на підставі договору купівлі-продажу вугілля в 2012 році №32 від 11.01.2012 року (а.с.94), накладних на відпуск вугілля (а.с.88-93).

Факт реалізації кам'яного вугілля не заперечувався позивачем в ході судового розгляду справи та підтверджується також актом перевірки: «Проведеною перевіркою встановлено реалізацію вугілля кам'яного в четвертому кварталі 2012 року, а саме: 13.12.2012 року згідно накладної №27 реалізовано 127 тон вугілля для КЗ Володимирецька ЦРЛ на загальну суму 99060 грн.» (а.с.104).

31.07.2015 року ОСОБА_3 подала до податкового органу ліквідаційну податкову декларацію платника єдиного податку-фізичної особи, у зв'язку з чим в Єдиний державний реєстр внесено запис про рішення про припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до КВЕД позивач у звітному періоді здійснювала такі види підприємницької діяльності: 46.63 Оптова торгівля машинами та устаткованням для добувної промисловості та будівництва; 46.69 Оптова торгівля іншими машинами та устаткованням; 46.71 Оптова торгівля паливом; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 51.51.0 Оптова торгівля паливом

На підставі наказу №220 від 31.08.2015 року та направлення №109 від 31.07.2015 року посадовими особами Здолбунівської ОДПІ в період з 31.07.2015 року по 03.08.2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.04.2012 року по 31.07.2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 0.01.2011 року по 31.07.2015 року, за результатами якої складено акт №378/17- від 10.08.2015 року (а.с.101-110).

Зміст акту перевірки свідчить, що «під час проведення перевірки встановлено, що відповідно до абз.5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 ст.298 Податкового кодексу України ОСОБА_3 зобов'язана перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Кодексом, у зв'язку із здійсненням виду діяльності оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, КВЕД 46.71, який не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування».

За результатами перевірки, посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем, зокрема, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»: не нараховано єдиного соціального внеску в сумі 217708,49 грн., в т.ч. за 2013 рік 81193,84 грн., за 2014 рік 86219,78 грн., за 2015 рік 50294,87 грн.(а.с.110).

На підставі вказаних висновків відповідачем прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску №Ф- від 05.01.2016 року в сумі 217708,49 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 05.01.2016 року.

Наведені обставини слугували підставою звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні у справи докази та положення законодавства, колегією суддів враховано, що відповідно до пункту 291.2 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У відповідності до пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення.

Статтею 1 Гірничого закону України визначено, що корисні копалини - природні мінеральні речовини, які можуть використовуватися безпосередньо або після їх обробки.

Згідно з підпунктом 14.1.91 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, корисні копалини - природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, у тому числі будь-які підземні води, а також техногенні мінеральні утворення в місцях видалення відходів виробництва та втрат продуктів переробки мінеральної сировини, які можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання безпосередньо або після первинної переробки.

Пунктом 3.10 глави 3 Класифікатору корисних копалин ДК 008:2007, затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 357 від 12.12.2007, визначено, що корисні копалини - це природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, на поверхні землі, у джерелах вод і газів, на дні водоймищ, придатні для промислового використання. Корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин державного та місцевого значення визначає Кабінет Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр.

Відповідно до пункту 3.18 глави 3 зазначеного Класифікатору, до твердих горючих корисних копалин відносяться скупчення в осадових породах метаморфізованих змертвілих рослин (вугілля) або змертвілих і неповністю розкладених болотних рослин під впливом біохімічних процесів за умов підвищеної вологості і нестачі кисню (торф).

Главою 5 встановлений класифікатор корисних копалин, де кам'яному вугіллю встановлений код об'єкта класифікації 13 003 000, а антрациту - 13 001 000.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 затверджено «Перелік корисних копалин загальнодержавного значення» та «Перелік корисних копалин місцевого значення», відповідно до яких, до корисних копалин загальнодержавного значення відноситься також, серед іншого, кам'яне вугілля та антрацит.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що кам'яне вугілля, реалізацію якого здійснював позивач, відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, а тому норми податкового законодавства не дозволяють здійснювати торгівлю кам'яним вугіллям, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 10.11.2015р. по справі №808/3510/14.

В силу вимог пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції та податкового органу, що ОСОБА_3, реалізовуючи в 2012 році камяне вугілля, втратила право на застосування пільги по єдиному соціальному внеску, так як не мала права перебувати на єдиному податку в 2013-2015 роках та повинна була сплачувати єдиний соціальний внесок з фактично отриманого чистого доходу на загальній системі оподаткування.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, що застосовується у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2464).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону №2464 визначено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Частина 1 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на те, що твердження податкового органу про порушення позивачем п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що податковий орган, приймаючи вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 05.01.2016 року № та рішення про застосування штрафних санкцій від 05.01.2016 року № діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином на думку колегії суддів, вимога про сплату боргу (недоїмку) від 05.01.2016 року № та рішення про застосування штрафних санкцій від 05.01.2016 року № відповідають вказаним критеріям правомірності, а тому не підлягають скасуванню.

За вищевказаних обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "13" квітня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 вул.Нова,22,м.Здолбунів,Рівненська область,35705

3- відповідачу/відповідачам: Здолбунівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області вул.Приходька, 1 А,м.Здолбунів,Рівненська область,35700

4- представнику позивача ОСОБА_4, м.Здолбунів, вул.С.Бандери, 27, Рівненська обл.,

5 - представнику позивача ОСОБА_5, вул.Приходька, 4, м.Здолбунів.

- ,