Справа № 725/956/16-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/956/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Стоцька Л.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

27 липня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов'язання призначити щомісячне грошове утримання судді у відставці,

В С Т А Н О В И В :

03.03.2016 року позивач - ОСОБА_3 звернулась до Першотравневого районного суду міста Чернівці з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов'язання призначити щомісячне грошове утримання судді у відставці.

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28.03.2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, позивач в судове засідання не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як встановлено з матеріалів справи, 15 лютого 2016 року позивачка була звільнена з посади судді Апеляційного суду Чернівецької області на підставі постанови Верховної Ради України від 04 лютого 2015 року №996-VIII у зв'язку з поданням нею заяви про відставку.

Стаж роботи позивача на посаді судді Апеляційного суду Чернівецької області з 30 грудня 1993 року до дня звільнення становить 22 роки 1 місяць і 16 днів, а стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Чернівецької області становить 7 років 8 місяців і 9 днів.

16 лютого 2016 року позивачка звернулась до управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 84 відсотків заробітної плати судді , на підставі п.4 ст.43 Закону України Про статус суддів в редакції 1992 року ст..138 ч.3 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року , починаючи з 1 грудня 2015 року.

25 лютого 2016 року позивачка отримала відповідь з управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях про відмову в призначенні щомісячного грошового утримання , оскільки на думку відповідача за заявою судді поданою після 1 червня 2015 року пенсії / щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів не призначається, а відтак, вважаючи дану відмову протиправною, ОСОБА_3 і звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

За результатом розгляду справ, суд І інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з даним висновком та надаючи правову оцінку публічно - правовому спору в межах апеляційної скарги, зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України. Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-УІ. Постановою управління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України" віл 25.01.2008 р. № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) та іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально - побутове забезпечення, в тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення судців та статус суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1 ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності суддів.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно з ч. 1,3, 4, 5 ст. 109 Закону №2453-У1 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку (в редакції на час подання заяви про відставку).

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 6 статті 111 Закону № 2453-УІ визначено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Частинами 1, 2, 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення віку, встановленого першим реченням цієї частини, право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", або пенсії, передбаченої іншими законами України.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

12 лютого 2015 року прийнятий Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 192-VII. Частина третя статті 141 Закону "Про судоустрій та статус суддів" № 2453-УІ у редакції Закону N 192-УШ передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

3 прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-УШ (набрав чинності 01.04.2015р.) частини третю - п'яту статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-УШ) викладено в іншій редакції: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Отже, після подання позивачем заяви про відставку до набрання чинності Законом України № 213-УПІ тривала дія Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-УІІ, яким визначено розмір довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі більшому, ніж встановлювали Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції станом на 01.01.2015 р.), Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення". Таким законодавчим актом значно покращувалось становище претендента на отримання довічного грошового утримання, він ставився у вигідніше положення із збільшенням розміру довічного грошового утримання у відсотковому значенні, порівняно із зменшенням та погіршенням у вказаних Законах.

Крім того, колегія суддів вважає у вказаному спорі також слід виходити з того, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, встановлені на день виникнення у нього права на відставку, не можуть скасовуватись ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів та пов'язуватись із нестабільністю законодавства, що регулює правовідносини із вказаного питання. Слід також зазначити, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), а в момент виникнення права на її призначення.

Зокрема, в рішенні від 3 червня 2013 року Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" змінено визначений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності судців, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України також врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5- рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004,11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року, згідно з якими "визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя".

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-УІІІ від 2 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", ;Про прокуратуру, ;Про судоустрій і статус суддів, ;Про статус народного депутата України", ;Про Кабінет Міністрів України, ;Про судову експертизу, ;Про Національний банк України, ;Про службу в органах місцевого самоврядування, ;Про дипломатичну службу, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Доводи відповідача щодо необхідності застосування п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213, з 01 червня 2015 р., якими скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", колегія суддів вважає необгрунтованими і безпідставними, оскільки право на даний вид пенсійного забезпечення виникло у позивачки в грудні 2013 року, в той час як вказаний Закон прийнятий 02 березня 2015 р., а набув чинності лише 01 квітня 2015 р..

Крім того, норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не поширюються на правовідносини позивача щодо отримання і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не скасовують набуте позивачем право на щомісячне довічне грошове утримання.

Із наведеного випливає, що Закон України від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не може суперечити рішенню Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Крім цього, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач, маючи право на відставку, звернувся у встановленому законом порядку з відповідною заявою до набрання чинності закону №213-VI та мав всі законні підстави на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначення якого не може ставитись у залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Таким чином порушене право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке передбачене чинним законодавством України на момент виникнення даного права, підлягає захисту та відновленню шляхом зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії, зокрема, призначити та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого рішення, яке постановлене із дотриманням судом норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 02 серпня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5