Справа № 816/291/16
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 р.Справа № 816/291/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - Гаєвської І.В., третіх осіб ОСОБА_3,

ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2016р. по справі № 816/291/16

за позовом ОСОБА_7

до Державного реєстратора Чутівської районної державної адміністрації треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5

про визнання дій протиправними, визнання нечинним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА

10 березня 2016 року ОСОБА_7 (далі по тексту - ОСОБА_7, позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Чутівського районного управління юстиції (далі по тексту - Реєстраційна служба Чутівського РУЮ), державного реєстратора Реєстраційної служби Чутівського районного управління юстиції Ляховенко Оксани Анатоліївни, Чутівського районного управління юстиції Полтавської області (далі по тексту - Чутівське РУЮ Полтавської області), треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_5, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.06.2016 р., прийнятої судом, просила суд:

- визнати протиправними дій державного реєстратора Реєстраційної служби Чутівського районного управління юстиції Ляховенко Оксани Анатоліївни щодо реєстрації права власності (номер запису 6482697 від 21.07.2014 р.) за ОСОБА_5 на об"єкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 за іпотечним договором №1282 від 15.10.2010 р., прийнятого на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука А.В. №14745648 від 28.07.2014 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- визнати нечинним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14745648 від 28.07.2014 р. на об"єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 54: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м. на підставі іпотечного договору №1282 від 15.10.2010 р. за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року по справі № 816/291/16 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Чутівське районне управління юстиції Полтавської області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року по справі № 816/291/16 залучено до участі у справі в якості другого відповідача державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року по справі № 816/291/16 замінено неналежних відповідачів - Реєстраційну службу Чутівського районного управління юстиції, державного реєстратора Реєстраційної служби Чутівського районного управління юстиції Ляховенко Оксану Анатоліївну, Чутівське районне управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича на належного відповідача - державного реєстратора Чутівської районної державної адміністрації (далі по тексту - державний реєстратор, відповідач).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 р. по справі № 816/291/16 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 до державного реєстратора Чутівської районної державної адміністрації, треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, визнання нечинним та скасування рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 р. по справі № 816/291/16 скасувати, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснила, що 15.10.2015 року між ОСОБА_7 (позичальник) та ОСОБА_5 (позикодавець) було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 було надано ОСОБА_7 в позику кошти в сумі 46000 грн. строком на 6 місяців (до 15.04.2011 року), зі сплатою щомісячно 10% від основної суми, загальна сума процентів складає 27600 грн. Виконання позичальником грошових зобов'язань перед третьою особою було забезпечено іпотечним договором від 15.10.2010 р., предметом якого було нерухоме майно, що належало на праві спільної власності ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - двокімнатна квартира АДРЕСА_1. На підставі зазначеного договору іпотеки 21.07.2015 року державним реєстратором Чутівського РУЮ Ляховенко О.А. було проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_5 Вважає, що державна реєстрація права власності на вказане нерухоме майно була проведена відповідачем неправомірно та безпідставно, а саме за відсутності в матеріалах реєстраційної справи належних доказів факту невиконання основного зобов'язання боржником та отримання іпотекодавцями листа -попередження з вимогою про необхідність усунення порушення основого зобов'язання. Так, на думку представника позивача, наявна в матеріалах реєстраційної справи копія розписки про отримання коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_5 не є належним документом для підтвердження невиконання грошового зобов'язання позивачки перед позичальником, оскільки вказана розписка була надана державному реєстратору лише в копії, засвідченій адвокатом ОСОБА_6, яка не мала повноважень для засвідчення копії розписки. Крім того, вказала, що позивач та третя особа ОСОБА_9 повідомлень про неохідність виконання зобов'язання за іпотечним договором не отримували, і не могли отримати, оскільки постійно проживають на території Російської Федерації, а третім особам ОСОБА_4, ОСОБА_12 направлялись вищезазначені повідомлення іншого змісту, ніж ті, що наявні в матеріалах реєстраційної справи. При цьому, отримані ОСОБА_4 та ОСОБА_12. повідомлення не відповідають вимогам, встановленим постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавста при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Так, отримані ОСОБА_4 та ОСОБА_12. повідомлення містять лише стислий зміст порушення ОСОБА_7 взятих на себе грошових зобов'язань, без вказівки суми несплаченого боргу та без зазначення в опису кількості аркушів цієї вимоги. Однак, у вимогах-повідомленнях, копії яких наявні в матеріалах реєстраційної справи, зазначено, що позивачка не повернула ОСОБА_5 позику в сумі 46000 грн., та відсотків на суму 12500 грн., а всього не виплатила борг у встановлений строк на суму 58500 грн., що не відповідає дійсності. Наявні в матеріалах реєстраційної справи повідомлення про вручення поштових відправлень, нібито отриманих ОСОБА_7 та ОСОБА_9, не містять підписів останніх про вручення їм вказаних вимог іпотекодержателя. Враховуючи вищевикладене, вважає, що у державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстрації служби України Сидорчука А.В. не було законних підстав для достовірного встановлення факту невиконання боржником свого основного зобов'язання згідно з договором позики від 15.10.2010 р.

Також представник позивача стверджує, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом є або договір купівлі-продажу, або окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між усіма іпотекодавцями та іпотекодержателем, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відмічає, що в іпотечному договорі від 15.10.2015 р. зазначено лише про загальну можливість переходу права власності на предмет іпотеки без визначення конкретних умов, а додаткова згода іпотекодавців на включення вказаного вище застереження до договору іпотеки не надавалась, хоча повина була надаватися обов'язково.

Також, зазначила, що позивачка сплатила повністю суму боргу за договором позики, однак, не може надати всі докази на підтвердження цього факту. Сплата ОСОБА_7 через свого сина ОСОБА_9 суми в розмірі 59654,30 грн. на користь ОСОБА_5 підтверджується, на думку представника позивача, довідкою ПАТ «Приватбанк» від 06.08.2014 року, однак, вищезазначена довідка не була надана державному реєстратору, в матеріалах реєстраційної справи вона відсутня, а у вимогах-повідомленнях зазначено про суму боргу ОСОБА_7, в розмірі 58500 грн., що є неправдивою інформацією.

Отже, на думку представника позивача, державний реєстратор всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час розгляду заяви про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей, не встановив наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або договір пов'язує можливість державної реєстрації виникнення права на нерухоме майно, натомість дійшов хибного висновку про невиконання боржником ОСОБА_7 основного зобов'язання перед іпотекодержателем на підставі недостовірної інформації та неналежно оформлених документів.

Відмітила, що оскаржуване рішення державного реєстратора Укрдержреєстру Сидорчука А.В. від 21.07.2014 року, наявне в матеріалах реєстраційної справи, не містить його підпису та печатки. Вказує, що ОСОБА_5 звернувся до державного реєстратора після спливу трирічного строку позовної давності з дня закінчення дії договору, а відтак, реєстратор не мав права вчиняти реєстрацію права власності за ОСОБА_5

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала з підстав, викладених в останній, просила суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 р. по справі № 816/291/16 скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову. В судове засідання, призначене на 27.07.2016 року не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Стверджує, що державний реєстратор прав на нерухоме майно Чутівської РДА не є належним відповідачем по справі в частині визнання протиправними дій державного реєстратора, у зв'язку з тим, що рішення про державну реєстрацію 28.07.2014 року було прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України (далі по тексту - державний реєстратор Укрдержреєстр) Сидорчуком А.В. Пояснив, що матеріали реєстраційної справи № 54 були сформовані не нею, як державним реєстратором Чутівської РДА, а були прийняті нею від Чутівського районного управління юстиції. Разом з тим, вказала, що в картці прийому заяви про державну реєстрацію були зазначені усі документи, що подавались для проведення державної реєстрації, з відміткою про те, що надавались ці документи в оригіналах та у копіях. Вважає, що відсутність на наявному в матеріалах реєстраційної справи рішенні державного реєстратора Укрдержреєстру Сидорчука А.В. підпису останнього та печатки не є підставою вважати це рішення недійсним, оскільки, у відповідності до вимог Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 р. 607/5 (далі по тексту - Порядок № 607/5), державним реєстратором Чутівського РУЮ було роздруковано примірник рішення для реєстраційної справи з Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 р. по справі № 816/291/16 скасувати, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Вказує на відсутність доказів повного виконання зобов'язань за договором позики від 15.10.2010 р., укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Зазначила, що у відповідності до п.15 зазначеного договору документом, що посвідчує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобов'язання, є розписка позичальника, яка знаходиться у позикодавця. Оскільки позивачкою грошове зобов'язання на час розгляду справи судом першої інстанції не було виконано належним чином, оригінал вказаної розписки залишився у ОСОБА_5 З посиланням на лист ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.08.2014 р. зазначила, що позивачкою було сплачено 40349 грн. 50 коп., тобто, не було сплачено в повному обсязі суму основного зобов'язання, проценти за користування коштами та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання. При цьому, позивачка, звернувшись 01.12.2015 року до Чутівського районного суду Полтавської області з позовом про визнання правовідносин за договором іпотеки припиненими, в подальшому відкликала свою позовну заяву, внаслідок чого останню було залишено судом без розгляду. Враховуючи викладене, вважає необґрунтованими доводи позивача про повне виконання нею зобов'язань за договором позики від 15.10.2010 р. Стверджує, що факт отримання ОСОБА_7, ОСОБА_12., ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вимог-повідомлень ОСОБА_5 про невиконання позивачкою грошового зобов'язання підтверджується їх підписами в рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, належність підписів у цих повідомленнях позивачу та ОСОБА_9 не спростовано. З посиланням на ст.ст.35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» пояснила, що те застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, яке мається у договорі іпотеки, за своїми правовими наслідками прирівнюється до окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та є належною підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 Вищевказане застереження передбачене в іпотечному договорі від 15.10.2010 р. (п.11.3 договору), який підписаний всіма іпотекодавцями, тобто підтверджена згода іпотекодавців на включення вказаного застереження до іпотечного договору, при цьому, у вказаному застереження чітко зазначені всі умови переходу права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки. Відмітила, що державному реєстратору разом із заявою про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 були подані всі оригінали документів відповідно до вимог законодавства, у т.ч. і оригінал боргової розписки, а також оригінали документів про вручення іпотекодавцям вимог-повідомлень, які підтверджують дотримання ОСОБА_5 встановленої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Оригінали наданих документів, у відповідності до вимог Порядку № 868, були повернуті державним реєстратором заявнику. При цьому, чинним на той час законодавством не висувалося вимог щодо обов'язокового нотаріального посвідчення копій документів, які подавались державному реєстратору, а відтак, з огляду на ст.20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат ОСОБА_6 мало право засвідчувати копії таких документів, зокрема, і боргової розписки. З посиланням на п.6 Порядку 607/5 зазначила, що рішення державного реєстратора Укрдержреєстру Сидорчука А.В., яке міститься в матеріалах реєстраційної справи, було виготовлено відповідно до вимог законодавства державним реєстратором Чутівського РУЮ Ляховенко О.А. за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав на нерухоме майно та долучено до матеріалів реєстраційної справи. Враховуючи викладене, вважає, що як рішення державного реєстратора Укрдержреєстру Сидорчука А.В. від 21.07.2014 р. № 147456648 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5, так і дії державного реєстратора Чутівського РУЮ Ляховенко О.А. щодо здійснення державної реєстрації права на вказану квартиру за ОСОБА_5, є цілком правомірними, оскільки державні реєстратори у спірних відносинах діяли з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, чинного на час виникнення спірних відносин. Крім того, з вказівкою на ст.17 Закону України «Про іпотеку» стверджує, що ОСОБА_5 було реалізовано своє право на звернення стягнення на нерухоме майно в межах строку дії іпотечного договору, а відтак, доводи представника позивача про пропущення строку для звернення до державного реєстратора є безпідставними.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що представник позивача та третя особа ОСОБА_9 належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу за їх відсутності.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за позивачем, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було зареєстровано право приватної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

15 жовтня 2010 року між ОСОБА_7 (позичальник) та ОСОБА_5 (позикодавець) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Панченковою О.Л. та зареєстрований в реєстрі за №1281.

Згідно п. 1 договору ОСОБА_5 позичив, а ОСОБА_7 прийняла гроші у сумі 46000 гривень на шість місяців, строком до 15.04.2011 р., які позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві у термін з 01 по 15 квітня 2011 року (а.с. 13).

15 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 (Іпотекодавці), укладено іпотечний договір (а.с. 14), за умовами якого Іпотекодавці, з метою забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошей, переданих за договором позики (ВРВ №304555, ВРВ №304556) передають в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Панченковою О.Л. та зареєстрований в реєстрі за №1282.

21.07.2014 р. ОСОБА_5 подано до Реєстраційної служби Чутівського районного управління юстиції заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права приватної власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказану заяву зареєстровано у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.07.2014 р. за реєстраційним номером 7461348 (т.1, а.с.64).

До заяви додано, зокрема, наступні документи: договір іпотеки від 15.10.2010 р., посвідчений 15.10.2010 р. приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Панченковою О.Л; договір позики від 15.10.2010 р., посвідчений 15.10.2010 р. приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Панченковою О.Л; вимоги - повідомлення та докази їх вручення іпотекодавцям.

Вказані вище документи були прийняті державним реєстратором Реєстраційної служби Чутівського РУЮ Ляховенко О.А., про що свідчить наявна в матеріалах справи копія картки прийому заяви № 14576730 (т.1, а.с.103-104).

28.07.2014 р. державним реєстратором Укрдержреєстру Сидорчуком А.В. було прийнято рішення № 14745648 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 (а.с.118).

На підставі вищезазначеного рішення державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чутівського РУЮ Ляховенко О.А. проведено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5, податковий номер НОМЕР_1.

Не погодившись з вищевказаним рішенням державного реєстратора Укрдержреєстру Сидорчука А.В. № 14745648 від 28.07.2014 р. та діями державного реєстратора Реєстраційної служби Чутівського РУЮ Ляховенко О.А. щодо реєстрації права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_5, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14745648 від 28.07.2014 р. прийнято з дотримання вимог Закону № 1952-IV та Порядку № 868, та з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, дії щодо проведення державної реєстрації на спірну квартиру за ОСОБА_5 вчинені державним реєстратором правомірно, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За визначенням ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

В силу положень пунктів 1, 2, 4, 5, 6 частини 2 статті 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Частиною 1 статті 15 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч.7 ст.16 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом (ч.1 ст.16 Закону № 1952-IV).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, 21.07.2014 р. уповноваженою особою ОСОБА_5 ОСОБА_6 подано державному реєстратору Реєстраційної служби Чутівського районного управління юстиції Полтавської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) та зареєстровано в базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.07.2014 за реєстраційним номером 7461348 (т.1, а.с.64).

Пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України №607/5 від 02.04.2013 р. "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб" (чинного на час виникнення спірних відносин) встановлено, що у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; на підприємства як єдині майнові комплекси; на новосформовані земельні ділянки лісогосподарського, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення, водного та природно-заповідного фонду загальною площею понад 1 га; на земельні ділянки загальною площею понад 1 га, які відводяться за рахунок земель лісогосподарського, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення, водного та природно-заповідного фонду (у тому числі із зміною цільового призначення); на підставі договорів про інвестування та/або договорів про спільну діяльність, однією із сторін у яких є держава в особі органу управління майном або територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування або підприємства, установи, організації державної чи комунальної форми власності (крім випадків державної реєстрації права власності на об'єкти житлової нерухомості за фізичними особами); на об'єкти нерухомого майна загальною площею понад 5000 кв. метрів, що розташовані на земельній ділянці, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Згідно із частиною 1 статті 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.3 ст.17 Закону № 1952-IV).

Частиною 13 статті 15 Закону № 1952-IV передбачено, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог Закону № 1952-IV постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі по тексту Порядок № 868).

Відповідно до пункту 36 Порядку № 868 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно з пп.1 п.37 Порядку № 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Отже, за вимогами Закону № 1952-IV та Порядку № 868 підставою для проведення державної реєстрації перш за все є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_5 звернувся із заявою про реєстрацію права власності на майно, передане йому в іпотеку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 № 898-IV (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ст.12 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

В силу приписів статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Пунктом 46 Порядку № 868 визначено вичерпний та безальтернативний перелік документів, що підлягають подачі у разі проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що саме по собі є імперативною вимогою.

Так, пунктом 46 Порядку № 868 встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем, окрім встановлення факту щодо переходу такого права до іпотекодержателя (договір іпотеки), з'ясуванню підлягають обставини, що підтверджують: 1) факт надсилання іпотекодержателем іпотекодавцеві вимоги про усунення порушень, 2) факт отримання іпотекодавцем вказаної вимоги, а також 3) наявність доказів того, що завершився 30 - денний строк з моменту отримання іпотекодавцем зазначеної вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 9 договору позики від 15.10.2010 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно підписаною позивальником в момент передачі йому суми позики. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно з п.12 договору позики, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, тобто, не сплачену у строк суму основного боргу, несплачені проценти за користування грошовими коштами та три проценти річних від простроченої суми.

Як встановлено статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що належним виконанням грошового зобов'язання за договором позики від 15.10.2010 року є повернення позичальником грошових коштів у строк, встановлений договором - до 15.04.2011 року, при цьому у цей строк повинна бути сплачена на користь ОСОБА_5 не лише сума основного боргу - 46000 грн., а й проценти за користування коштами - 27600 грн.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа ПАТ КБ «Приватбанк» та роздруківки по отриманим переказам на ім'я ОСОБА_5 за період з 15.10.2010 р., перша виплата від платника ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 була здійснена лише 02.08.2012 р., тобто, вже після спливу строку, передбаченого для виконання договору позики від 15.10.2010 р. (т.1, а.с.137).

Враховуючи викладене, виплати коштів на користь ОСОБА_5, які були здійснені ОСОБА_7 після спливу строку виконання договору позики, не можна вважати належним виконанням договору позики.

Відповідно до п.3 договору іпотеки від 15.10.2015 р. узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 49000 грн. 00 коп.

Між тим, позивачкою було сплачено на користь позикодавця ОСОБА_5 лише суму в розмірі 40349,50 грн.

Відповідно до п.7.4.3 іпотечного договору іпотекодержателю надано право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпеченим іпотекодавцем цим договором, вони не будуть виконані; у разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки реалізувати його відповідно до умов цього договору.

Згідно з п.10 договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя:

11.1. 3а рішенням суду. У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено іпотекодавцями виключно в судовому порядку.

11.2. 3гідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя.

11.3. Застереження. Так, задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцями у суді.

При частковому виконанні зобов'язань іпотекодавцем іпотека зберігається в попередньому обсязі (п.13 договору).

В разі зміни будь-якого строку виконання основного обов'язання право іпотеки не припиняється (п.14 договору).

При цьому, колегія суддів відмічає, що іпотечний договір укладався між ОСОБА_5 (іпотекодержатель) та іпотекодавцями - ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_12. та ОСОБА_4, у присутності нотаріуса Панченкової О.Л., і підписаний всіма іпотекодавцями, які, підписуючи договір, погодились, зокрема, з тим, що зміст, значення та правові наслідки цієї угоди відповідають дійсним намірам сторін цього правочину (п.21 договору іпотеки).

Враховуючи викладене, з огляду на приписи ст.36 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів вважає за необхідне вказати, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками прирівнюється законом до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного у вигляді окремого документу та посвідченого нотаріусом, про що зазначено в іпотечному договорі, узгодженому усіма іпотекодавцями.

Отже, доводи представника позивача про те, що єдиним належним документом, який є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки, є або договір купівлі-продажу, або окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, є хибними.

При цьому, колегія суддів відмічає, що усі іпотекодавці - ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 - підписавши договір іпотеки, погодились із цим застереженням, а відтак, твердження представника позивача про те, що в іпотечному договорі передбачено лише загальну можливість переходу права власності на предмет іпотеки без визначення конкретних умов, а додаткова згода іпотекодавців на включення вказаного вище застереження до договору іпотеки не надавалась, хоча повина була надаватися обов'язково, спростовуються наявною в матеріалах справи копією договору іпотеки.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що державному реєстратору було надано належний документ, що підтверджує виникнення у ОСОБА_5 на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, а саме іпотечний договір від 15.10.2014 р. із наявним у ньому застереженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання позичальником ОСОБА_7 основного зобов'язання.

Як зазначалось вище, у відповідності до п.9 договору позики після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути постачальнику розписку; наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Колегія суддів зазначає, що уповноваженою особою ОСОБА_5 для здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру надавалась державному реєстратору боргова розписка, власноручно написана ОСОБА_7

Беручи до уваги, що вказана розписка залишилась у ОСОБА_5, колегія суддів приходить до висновку, що грошові зобов'язання за договором позики від 15.10.2010 р. ОСОБА_7, в повній мірі виконані не були.

Зазначене вище підтверджується наявною в матеріалах справи копією листа ПАТ КБ «Приватбанк», згідно з яким станом на 06.08.2014 р. ОСОБА_7 через ОСОБА_9 було сплачено на користь ОСОБА_5 40349,50 грн.

При цьому, з приводу доводів представника позивача про те, що зазначена вище розписка не є належним доказом існування боргу ОСОБА_7 перед ОСОБА_5, оскільки державному реєстратору надавалась лише копія цієї розписки, засвідчена представником позикодавця адвокатом ОСОБА_6, яка, на думку представника позивача, не мала повноважень на засвідчення документів, що подавались для проведення державної реєстрації, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.1 Порядку № 607/5 цей Порядок визначає процедуру взаємодії системи органів державної реєстрації прав та державних реєстраторів прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав під час проведення державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають, зокрема, на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (п.2 Порядку № 607/5).

Згідно з п.3 Порядку № 868 разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Протягом одного робочого дня з дати прийняття заяви орган державної реєстрації прав забезпечує виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування оригіналів документів, що подаються для проведення державної реєстрації прав, та копій документів, що пред'являються для державної реєстрації прав, засвідчені в установленому порядку та розміщення у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.3 Порядку № 607/5).

Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису.

Відповідність електронних копій оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, оригіналам таких документів у паперовій формі забезпечує особа, яка їх виготовила.

Як встановлено пунктом 56 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабміну від 26.10.2011 р. № 1141 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державний реєстратор із оригіналів поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів та копій документів, які пред'являються для проведення державної реєстрації прав, виготовляє їх електронні копії шляхом сканування, які розміщує у відповідному розділі Державного реєстру прав (крім документів, які були ним видані або оформлені під час проведення державної реєстрації прав).

За приписами п.4 Порядку № 607/5 орган державної реєстрації прав у день прийняття відповідної заяви у випадках, передбачених пунктом 1 наказу, та виконання дій, передбачених пунктом 3 цього Порядку, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передає таку заяву на розгляд до Укрдержреєстру.

У свою чергу, державний реєстратор прав на нерухоме майно Укрдержреєстру з дотриманням процедури, визначеної Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, розглядає заяву, подані до неї електронні копії документів, поданих для державної реєстрації прав, та приймає відповідне рішення (п.5 Порядку № 607/5).

Згідно з п.26 Порядку № 868 орган державної реєстрації прав, нотаріус не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про державну реєстрацію прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення витяг з Державного реєстру прав, свідоцтво (в разі його формування) та документи, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав, одним із способів, зазначеним у заяві.

Після отримання документів особисто заявник у разі видачі йому картки прийому заяви повертає органові державної реєстрації прав таку картку з відміткою про отримання відповідних документів, яка підписується заявником із зазначенням дати отримання.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус не повертає подану заяву, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату державного мита та інші документи, визначені у пунктах 49, 50, 52-54 цього Порядку.

Відповідно до п.28 Порядку № 868 заява, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату державного мита, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав, у тому числі по одному примірнику витягу з Державного реєстру прав та свідоцтва (у разі його формування), долучаються ним до реєстраційної справи відповідно до законодавства.

Зі змісту наведених норм вбачається, що для проведення державної реєстрації заявником або уповноваженою ним особою надаються як оригінали документів, так і їх копії, які засвідчуються особою, яка звертається до державного реєстратора.

При цьому, усі документи, що надавались для проведення державної реєстрації, відображаються у картці прийому заяви, і у разі прийняття державним реєстратором Укрдержреєстру рішення про державну реєстрацію права разом з витягом з Державного реєстру прав, свідоцтвом (в разі його формування) видаються (повертаються) особисто заявнику (уповноваженій ним особі).

Матеріалами справи підтверджено, що державному реєстратору Ляховенко О.А. для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_5 надавались як оригінали договору позики, іпотечного договору, розписки ОСОБА_7 від 15.10.2010 р., вимог-повідомлень ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_12, вимоги про виконання ОСОБА_7, повідомлень про вручення поштових відправлень вказаним особам, поштових квитанцій та описів вкладення до поштових відправлень на ім'я вказаних осіб, так і копії вищезазначених документів, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія картки прийому заяви № 14576730 (т.1, а.с.103-104).

Оригінали зазначених вище документів, у відповідності до п.26 Порядку № 868, були повернуті особі, що звернулась за проведенням державної реєстрації, а копії, засвідчені нею згідно з приписами п.3 Порядку № 607/5, залишені в матеріалах реєстраційної справи.

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що згідно з п.9 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов'язковий спосіб посвідчення копій документів.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи копії договору від 01.07.2014 р. про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_5 (Замовник) та ОСОБА_6 (Виконавець), Замованик доручає Виконавцю надати юридичну допомогу Замовнику та представляти інтереси Замовника у правовідносинах, що виникли між Замовником як іпотекодержателем та іпотекодавцями ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_12. та ОСОБА_7, на підставі іпотечного договору від 15.10.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом ПМНО Полтавської області Панченковою О.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1281. Замовник доручає Виконавцю звернутись в інтересах Замовника до органів державної реєстраційної служби з метою оформлення державної реєстрації права власності на ім'я Замовника на квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, на підставі застереження в іпотечному договорі, посвідченому приватним нотаріусом ПМНО Полтавської області Панченковою О.Л. та зареєстрованому в реєстрі за № 1281.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що ані Законом № 1952-VІ, ані Порядком № 868, ані Порядком № 607/5 не передбачено обов'язкових вимог щодо нотаріального посвідчення копій документів, оригінали яких надаються для державної реєстрації, колегія суддів зазначає, що засвідчення представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 копії боргової розписки ОСОБА_7 від 15.10.2010 р., оригінал якої подавався державному реєстратору, не позбавляє вказану розписку правового значення та є належним і допустимим шляхом виконання ОСОБА_6 як уповноваженою особою ОСОБА_5, своїх зобов'язань перед ним за договором про надання правової допомоги від 01.07.2014 р.

Те саме стосується і копій вимоги про виконання на ім'я ОСОБА_7 та вимог-повідомлень, направлених ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_4

Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи копій повідомлень про вручення поштових відправлень, оригінали яких надавались державному реєстратору, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_12 отримали вказані вимоги-повідомлення 11.12.2013 р.

Наявні в матеріалах справи копії вимог-повідомлень, направлених на адресу ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_12, а також вимоги про виконання, направленої на адресу ОСОБА_7, містять усі необхідні реквізити, передбачені статтею 35 Закону України «Про іпотеку» : стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_4 надсилались повідомлення іншого змісту ніж ті, що надавались державному реєстратору, а ОСОБА_7 та ОСОБА_9 такі повідомлення не були отримані, колегія суддів вважає необґрунтованими належним чином.

Так, відповідно до п. 92 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабміну від 05.03.2009 р. № 270 (далі по тексту - Правила) підлягають доставці додому, зокрема, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів.

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (п.99 Правил).

Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи.

Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку (п.106 Правил).

З вищенаведеного вбачається, що у разі відсутності адресата за зареєстрованою адресою рекомендоване поштове відправлення вручається повнолітньому члену його сім'ї, а обов'язковість підпису саме адресата (а не працівника підприємства поштового зв'язку) на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено лише для рекомендованих листів позначкою «судова повістка».

Згідно з п.114 Правил одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом.

Разом з тим, колегія суддів відмічає, що факт отримання вимог-повідомлень ОСОБА_4 та ОСОБА_12. останніми не заперечується.

При цьому, беручи до уваги, що іпотечний договір був підписаний усіма іпотекодавцями, які були ознайомлені зі змістом цього договору, зокрема, із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання зобов'язання за договором позики, колегія суддів зазначає, що іпотекодавці, які отримали вимоги-повідомлення, незалежно від змісту вимог-повідомлень, які вони отримали, були обізнані про невиконання ОСОБА_7 умов основного договору та, як наслідок, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття (п.16 Порядку № 868).

Колегія суддів відмічає, що державним реєстратором Чутівського РУЮ Ляховенко О.А. не приймалось рішення про зупинення розгляду заяви, що свідчить про надання уповноваженою особою заявника ОСОБА_6 повного пакету документів, достатнього для проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5

У відповідності до п.4 Порядку № 607/5 орган державної реєстрації прав у день прийняття відповідної заяви у випадках, передбачених пунктом 1 наказу, та виконання дій, передбачених пунктом 3 цього Порядку, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передає таку заяву на розгляд до Укрдержреєстру.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Укрдержреєстру з дотриманням процедури, визначеної Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, розглядає заяву, подані до неї електронні копії документів, поданих для державної реєстрації прав, та приймає відповідне рішення (п.5 Порядку № 607/5).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що на час винесення оскаржуваного рішення державному реєстратору був наданий повний перелік документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_5, на підставі яких державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчуком А.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14745648 від 28.07.2014 р..

З приводу доводів представника позивача про те, що рішення державного реєстратора, наявне в матеріалах реєстраційної справи, не містить підпису та печатки державного реєстратора Сидорчука А.В., колегія суддів зазначає, що згідно з п.6 Порядку № 607/5 6. орган державної реєстрації прав, який прийняв відповідну заяву, після прийняття рішення державним реєстратором прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, забезпечує:

внесення запису про державну реєстрацію на підставі рішення, прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно Укрдержреєстру;

виготовлення за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та видачу або направлення рекомендованим листом з описом вкладення заявникові документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно та/або витяг про реєстрацію речових прав на таке майно);

виготовлення за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав у паперовому вигляді з проставленням напису «Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» для подальшого долучення до реєстраційної справи. Напис скріплюється підписом державного реєстратора прав на нерухоме майно органу державної реєстрації прав, який прийняв відповідну заяву, із зазначенням прізвища та ініціалів і засвідчується в установленому порядку печаткою.

Отже, рішення державного реєстратора Укрдержреєстру Сидорчука А.В. від 28.07.2014 р. № 14745648, яке наявне в матеріалах реєстраційної справи, було виготовлено згідно вимог законодавства державним реєстратором Реєстраційної служби Чутівського РУЮ Ляховенко О.А. за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та долучено до матеріалів реєстраційної справи, а відсутність на ньому підпису безпосередньо Сидорчука А.В. та печатки Укрдержреєстру не тягне за собою недійсності цього рішення.

З огляду на викладене, державний реєстратор Реєстраційної служби Чутівського РУЮ Ляховенко О.А. станом на 28.07.2014 р. мала всі передбачені законом підстави - чинне рішення державного реєстратора Укрдержреєстру Сидорчука А.В. про державну реєстрацію прав від 28.07.2014 р. № 14745648 - для проведення державної реєстрації право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, та цілком правомірно внесла відповідний запис № 6482697 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.18).

Колегія суддів відхиляє посилання представника позивача на пропущення ОСОБА_5 строку звернення до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації на предмет іпотеки, з наступних підстав.

Як зазначає представник позивача, дія договору іпотеки закінчилася 21.04.2011 року, а і зазначеною заявою ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_6 звернувся лише 21.07.2014 року, тобто, після спливу трирічного строку позовної давності.

Разом з тим, зазначений строк передбачено для звернення до суду з позовом, а не із заявою про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно з п.18 договору іпотеки від 15.10.2010 р. цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за Основним зобов'язанням.

У відповідності до п.14 договору іпотеки у разі зміни будь-якого строку виконання Основного зобов'язання право іпотеки не припиняється.

Беручи до уваги викладене, враховуючи, що позивачем станом на 21.07.2014 р. не було повністю виконано своїх зобов'язань за основним договором - договором позики, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 звернувся до державного реєстратора в межах дії договору іпотеки.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14745648 від 28.07.2014 р. прийнято з дотримання вимог Закону № 1952-IV та Порядку № 868, та з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання нечинним та скасування цього рішення, а також про визнання протиправними дій державного реєстратора Реєстраційної служби Чутівського РУЮ щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2016р. по справі № 816/291/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 01.08.2016 р.