Справа № 357/3732/16-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/3732/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Жарікова О.В.
2-а/357/136/16 Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Аліменко В.О., Мацедонської В.Е., при секретарі - Кравченко Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області (надалі за текстом - «Узинська міськрада») № 2-15/2015 від 08.12.2015 р. в частині відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Позивач просив також зобов'язати Узинську міськраду розглянути на черговому пленарному засіданні сесії ради подане ним клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та надати такий дозвіл.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача № 2-15/2015 від 08.12.2015 р. в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та зобов'язано Узинську міськраду розглянути на черговому пленарному засіданні сесії ради подане ним клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. В іншій частині позову відмовлено.

Цим же судовим рішенням з Узинської міськради стягнуто на користь позивача 551 грн. 20 коп. у рахунок відшкодування судових витрат із сплати судового збору, 42 грн. витрат, пов'язаних з переїздом з м. Узин до м. Біла Церква та 11 грн. 40 коп. витрат, пов'язаних з направленням до суду адміністративного позову засобами поштового зв'язку, а всього 604 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат, просить скасувати вказане судове рішення у повному обсязі, як неправомірне, і направити справу до суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 грудня 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до Узинської міськради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1.

08 грудня 2015 р. відповідачем прийнято рішення № 2-15/2015 «Про безоплатну приватизацію земельних ділянок громадянами м. Узин, вилучення з користування громадян та організацій земельних ділянок, інші питання землекористування».

Пунктом 1 названого рішення позивачеві відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 з тих підстав, що ця земельна ділянка не передбачається для індивідуального житлового будівництва та у зв'язку з відсутністю розробленої містобудівної документації (детального плану території).

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом пункту «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах у розмірі не більше 0,10 гектара.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із матеріалами справи вбачається, що в якості додатка до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 подано частину карти м. Узин та супутниковий знімок відповідної території міста із яких неможливо визначити бажане місце розташування земельної ділянки.

У зв'язку з цим, суд попередньої інстанції припустився помилки, не взявши до уваги пояснення відповідача про те, що згідно генерального плану м. Узин земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, взагалі не входить до проекту вулиці Першотравнева та не передбачена для будівництва садибних житлових будинків.

Тобто, позивачем було порушено порядок звернення із клопотанням про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, визначений в статті 118 Земельного кодексу України.

Крім того, Узинська міськрада звертала увагу суду, що детальний план території по АДРЕСА_1 не розроблено, а згідно частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 р. № 3038-VI у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Відповідно до пункту 4.4 ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 107 від 12.03.2012 р., затверджений детальний план є основою для визначення вихідних даних, зокрема, для відведення, вилучення земельних ділянок, встановлення та зміни їх цільового призначення, розміщення об'єктів будівництва, реконструкції забудови.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, приймаючи спірне рішення від 08.12.2015 р., діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості, то воно підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника, що Кодексом адміністративного судочинства України суду апеляційної інстанції не надано право повертати справу на новий розгляд у разі скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.О.Аліменко

суддя В.Е.Мацедонська

Постанова складена в повному обсязі 01 серпня 2016 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Аліменко В.О.