Справа № 465/87/16-а
Суддя: Масендич В. В.
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

18.03.2016 м.Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого- судді Масендич В.В.

при секретарі- Левицькому М.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м.Львові, про скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з адміністративним позовом в суд до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м.Львові, про скасування постанови.

Позов мотивує тим, що 21.12.2015р. він керував транспортним засобом марки Тойота Авенсіс д.н.з. НОМЕР_1 та їхав з м.Львова в напрямку м.Тернопіль, та рухався з м.Львова та по вул. Галицькій що в м. Львів-Винники. В звязку з необхідністю придбати продукти та ліки, він проїхавши перехрестя вул. Галицька вул. Шевченка зупинив свій автомобіль біля будинку №18, що по вул. Галицькій в м.Львів-Винники, та пішов в магазин. При цьому в напрямку руху його автомобіля не було жодних знаків які б забороняли зупинку. Вийшовши з автомобіля, позивач пішов в магазин. Повернувшись з магазину він побачив працівників УПП МВС м.Львова які знаходились біля його автомобіля, які не представились та вказали йому, що він порушив правила ПДР, оскільки він зупинив автомобіль в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена». Позивач повідомив працівникам УПП МВС м.Львова про те, що жодних знаків які б забороняли зупинку в місці де було зупинено його автомобіль по ходу руху не було, як і не було інших знаків які не дозволяли інших знаків які не дозволяли або обмежували зупинку. Не зважаючи на вказані пояснення та заперечення щодо скоєного правопорушення працівником УПП МВС м.Львова було винесено постанову серії ПС3 №124331 по справі про адміністративне правопорушення від 21.12.2015р. Згідно вказаної постанови позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Проте позивач не згідний із даною постановою, та вважає таку необґрунтованою, складеною за відсутності належних доказів з грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в його діях не було ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП України.

Як вбачається із оскаржуваної постанови його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП України, ОСОБА_1 здійснив зупинку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території чим порушив вимоги ПДР України, а саме п.15.9 «и» ПДР України та здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена» чим порушив п.8.4 «в» ПДР України. Проте, із вказаним позивач не погоджується, зазначаючи те, що за адресою м.Львів-Винники, вул. Галицька, 18 відсутні виїзди з прилеглих територій1, оскільки, вздовж вказаної адреси розташований ряд магазинів, та відсутні будь-які заїзди чи виїзди. Крім того, за допомогою яких технічних засобів було встановлено відстань менше 10 м. та до якого виїзду не відомо. Будь-яких замірів працівником УПП МВС м.Львова не проводилось. Позивач зазначає, що по ходу руху його автомобіля та в місці зупинки були відсутні будь-які знаки котрі б забороняли зупинку в тому числі і знак 3.34 «Зупинка заборонена». Також, позивач відмічає те, що за адресою м.Львів-Винники, вул. Галицька, 18 встановлено знак 5.38 «Місце для стоянки», який застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Таким чином, позивач вважає, що у постанові про адміністративне правопорушення немає жодних доказів того, що ним було порушено будь-які правила дорожнього руху, оскільки, в даному випадку ним було здійснено зупинку в місці де така дозволена, транспортний засіб було зупинено з краю проїжджої частини, такий не перешкоджав руху інших транспортних засобів котрі рухались по вул. Галицьій в м.Львів-Винники, як в попутному напрямку так і в зустрічному та не перешкоджав розїзду транспортних засобів, а отже, його дії повністю відповідали вимогам ПДР України, а тому, в таких відсутній склад адміністративного правопорушення. Просить позов задоволити та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ПСЗ №124331 від 21.12.2015р.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позову, просить відмовити у ньому повністю.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

З оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення ПС3 №124331 від 21.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 21.12.2015р. о 21:20 год. в м.Львів-Винники по вул. Галицька, 18 здійснив зупинку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території чим порушив вимоги ПДР п.15.9 «и» та здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 чим порушив вимоги п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн..

Відповідно до положень ст.245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що, виходячи із положень вище згаданих статтей КпАП України, суб'єктом оскарження при складанні протоколу та винесенні оскаржуваної постанови було виконано вимоги цих статей, виходячи з наступного.

Так, оскаржувана постанова винесена 21.12.2015 року, серія ПС3 №124331, копія якої отримана позивача, про що останній розписався у самій постанові.

З представлених на розгляд суду матеріалів вбачається вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, постанова винесена правомочною особою, стягнення накладено в межах санкції статті з врахуванням вимог ст.33 КпАП України та строків накладення адміністративного стягнення.

Позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, які б заперечували правомірність винесеної постанови в справі про адміністративне правопорушення ПС3 №124331 від 21.12.2015 року. Відтак, в судовому засіданні не встановлено неправомірності дій працівника патрульної поліції по винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України державні органи повинні діяти тільки на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією України та законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач, відповідно до ст.71 КАС України довів правомірність своїх дій, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 17, 19, 128, 158, 160, 161, 162, 167, 171-2 КАС України, ст.ст.293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м.Львові, про скасування постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена у загальному порядку, передбаченому КАС України.

Суддя: Масендич В.В.