Справа № 815/3709/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3709/16
УХВАЛА

29 липня 2016 року ОСОБА_1 окружного адміністративного суду ОСОБА_2, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_3 ОСОБА_1 міської ради, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, Комунального підприємства ЖКС «Порто-Франківський» про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень незаконними та відшкодування матеріальної шкоди, завданою його незаконною бездіяльністю

ВСТАНОВИВ:

До ОСОБА_1 окружного адміністративного суд надійшов зазначений адміністративний позов, за результатом якого ОСОБА_4 просить суд визнати бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради та Комунального підприємства ЖКС «Порто-Франківський» та невиконання своїх обовязків щодо здійснення контролю за технічним станом, використанням та утриманням обєкту нерухомого майна житлового будинку, за адресою: м. Одеса, вул. Разумовська, 40 та проведення необхідного капітального ремонту та інших заходів для уникнення обвалу вищевказаного будинку, - незаконним та протиправним.

Стягнути з відповідачей на користь ОСОБА_3 відшкодування, понесених нею матеріальних збитків внаслідок протиправної бездіяльності відповідачей суми у розмірі 959 318,40 гривень за втрачену квартиру, майно та інші витрати, які були направлені на покращення житлових умов та уникнення подальшого руйнування свого помешкання.

Стягнути з відповідачей на користь ОСОБА_3, компенсацію на понесені нею витрати на правову допомогу.

Стягнути з відповідачей на користь ОСОБА_3, сплачений нею судовий збір, що підтверджується квитанцією.

Вивчивши матеріали адміністративного позову, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.п.5,6 ч.1 статті 107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, серед іншого, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження у справі.

Рішенням Конституційного Суду України №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини), зазначено, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення встановлений закономпоширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, підсумовуючи наведене, та беручи до уваги, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розгляне справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС, України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до положень ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Частиною 2 статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин.

Водночас, публічно-правові відносини - це відносини між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень і фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві. Натомість, спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних чи господарських правовідносин, до адміністративної юрисдикції законодавчо не віднесено, оскільки врегульовано положеннями Цивільного та Господарського кодексу України.

Посилання позивача на п.27 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 8 є вирваним з контексту, та стосується відшкодування шкоди у справах щодо проходження публічної служби.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 8, яким встановлено, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Позивач, в свою чергу посилається на абзац другий пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 8 яким зазначено, що з огляду на положення частини другої статті 17 КАС України спори, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно-правовими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Суд вважає такі посилання позивача помилковими, оскільки описані в абзаці другому пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 8 не співпадають із предметом позову, а отже мають розглядатись відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України.

Предмет позову, окрім іншого, фактично містить вимогу про визнання бездіяльності відповідачів субєктів владних повноважень щодо ненадання належних житлово-комунальних послуг, та посилається на неодноразові звернення до відповідачів стосовно цього.

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг відносяться до категорії цивільно-правових, оскільки дії відповідачів містять не владні чи управлінські функцій при наданні зазначених послуг, а господарські.

Таким чином, визначаючись щодо підвідомчості даного спору, суд виходить з того, що позовні вимоги позивача висунуто в межах цивільних правовідносин, позов є суто приватноправовим, та жодним чином не є публічним. При цьому, сама по собі наявність у правовідносинах органу місцевого самоврядування чи державного органу автоматично не перетворює такі правовідносини на публічно-правові.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-ІV(ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи вищевикладене, ретельно дослідивши обставини справи, та системно проаналізувавши законодавчі приписи, суд доходить висновку, що даний спір не є публічним, а має приватноправовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_1 міської ради, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, Комунального підприємства ЖКС «Порто-Франківський» про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень незаконними та відшкодування матеріальної шкоди, завданою його незаконною бездіяльністю, з вищенаведених підстав.

Керуючись п.1 ч.1 ст.17, п.п.5,6 ч.1 статті 107, п.1 ч.1 ст.109, ст.ст.160,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 ОСОБА_1 міської ради, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, Комунального підприємства ЖКС «Порто-Франківський» про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень незаконними та відшкодування матеріальної шкоди, завданою його незаконною бездіяльністю.

Розяснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду в межах положень цивільного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Н.В. Бжассо