Справа № 367/7794/15-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/7794/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Пархоменко О.В. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Бібко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Ірпінської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2016 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Ірпінської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про скасування рішення - закрито.

На зазначену ухвалу суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Підставою для закриття провадження у справі суд першої інстанції визнав неналежність розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

З адміністративного позову вбачається, що в своїх позовних вимог ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Ірпінської міської ради № 5211-75-УІ від 13 липня 2015 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1».

Закриваючи провадження в справі суд першої інстанції, в обґрунтування своєї позиції, послався на те, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Колегія суддів не може погодитись з такою позицією з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії та бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 КАС України - справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.1 статті 17 КАС України - юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Згідно п. 4 Рішення Конституційного суду України № 10-рп від 01 квітня 2010 року - відповідно до п.п. «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Конституційний суд України в своєму рішення зазначив, що ці повноваження охоплюються зазначеним у статті 143 Конституції України поняттям «інші питання місцевого значення», а тому при їх здійсненні сільські, селищні, міські ради виступають як суб'єкти владних повноважень, які реалізують розпорядчі та інші функції.

Відповідно до п. 5 Рішення Конституційного суду України - за Конституцією і законами України публічно-правові спори в Україні розглядають і вирішують Конституційний суд України, суди загальної юрисдикції в порядку кримінального та адміністративного судочинства.

Конституційний суд України вважає, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно-правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Аналогічна позиція знайшла своє відображення в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року, в пункті 12 якої зазначено, що з аналізу норм статті 26 Закону № 280/97 - ВР, статті 6 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації», ч. 1 статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ випливає, що управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно-правовою діяльністю суб'єктів владних повноважень - органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, статті 148 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV власниками землі є держава, Автономна Республіка Крим та територіальні громади. Конституційний Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, п. 1 ч. 1 статті 17 КАС України вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб'єкти владних повноважень.

Земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до статті 69 Закону України від 16 жовтня 1996 року «Про Конституційний суд України» - рішення і висновки Конституційного суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

З урахуванням вказаного Рішення Конституційного суду України такі правила визначення юрисдикції адміністративних судів поширюються і на земельні спори за участю місцевих державних адміністрацій.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 слід вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином неправомірним є рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2016 року про закриття провадження у справі за даним адміністративним позовом.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з огляду на задоволення вимог апеляційцної скарги, на користь позивача належить присудити здійснені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінської міської ради.

Відповідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2016 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (нпп НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 450,00 грн. (одна тисяча чотириста п'ятдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінської міської ради.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.