Справа № 182/4922/15-а
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/4922/15-а
Провадження № 2-а/0182/48/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01.08.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

прокурора Колодяжного І.Д.

представника позивача Пометій М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі адміністративну справу за позовом Нікопольського місцевого прокурора в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та приватне підприємство „Нікопольська приватна пивоварня", про визнання протиправними та скасування рішень, зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування рішень, зобов"язання вчинити певні дії.

В обгрунтування своїх вимог посилається на наступне.

Згідно ст.121 Конституції України, обов'язком прокурора є захист інтересів

держави в суді. На органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках визначених законом. Відповідно до ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. За наявності підстав, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями). Частиною 2 статті 60 КАС України передбачено, що прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99, під поняттям „орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надане повноваження органу виконавчої влади. Крім того, у п.4 зазначеного рішення визначено, що інтереси держави можуть як збігатися, так і не збігатися з інтересами державних органів. Поняття інтереси держави є оціночним, і у кожному випадку прокурор самостійно визначає, в чому відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту. Оскільки відповідно до ч.1,3 ст.142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад; держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування, завданням органів прокуратури є проведення представницьких заходів, що полягають у здійсненні прокурором від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави. Відповідно до пп.1 п.„б" ст.31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва, зокрема, участь у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку та у випадках, встановлених законом. Згідно ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Враховуючи, що предметом спору у даній справі є визнання протиправними дій та скасування рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, на підставі якого у особи неправомірно виникло право власності на нерухоме майно та право користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій воно розміщено, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, є Нікопольська міська рада як власник земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та як орган, уповноважений брати участь у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. За вищевикладених обставин, прокурор звертається з позовною заявою в інтересах Нікопольської міської ради, що уповноважена державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та права якої в даному випадку порушуються. Так, Нікопольською міжрайонною прокуратурою встановлено, що 25.03.2013 ОСОБА_5 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду з позовом до ПП „Нікопольська приватна пивоварня", третя особа: виконавчий комітет Нікопольської міської ради, про визнання права власності на самовільно збудовану будівлю „Т", яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду по справі №182/3311/13-ц від 17.05.2013 позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено та визнано за ним право власності на вищезазначену самочинно збудовану будівлю. На підставі вказаного судового рішення 08.07.2013 року державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Дахно A.M. прийнято рішення № 3742906 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на будівлю „Т" за адресою: АДРЕСА_1. На даний час у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 804/4174/15 за позовом Нікопольського міжрайонного прокурора від 16.03.2015 року про скасування рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Дахно A.M. № 3742906 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В подальшому, 09.12.2013 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду по справі №182/3311/13-ц від 17.05.2013 року оскаржено Нікопольським міжрайонним прокурором до апеляційного суду Дніпропетровської області. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2014 року у справі № 22-ц/774/1775/14 апеляційну скаргу прокурора задоволено, рішення Нікопольського міськрайонного суду від 17.05.2013 року скасовано, в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Проте, в ході розгляду судом апеляційної скарги Нікопольського міжрайонного прокурора по справі №182/3311/13-ц, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 21.02.2014 року за № 125 посвідчено договір дарування ОСОБА_5 громадянці ОСОБА_3 1/2 частки будівлі „Т" за адресою: АДРЕСА_1. Цього ж дня - 21.02.2014 року, на підставі договору дарування від 21.02.2014 року, приватним нотаріусом ОСОБА_2 за індексним номером 11110194 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/1671/15-ц від 18.06.2015 року договір дарування ОСОБА_5 громадянці ОСОБА_3 1/2 частки будівлі „Т" за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 21.02.2014 року за № 125 визнано недійсним. Слід зазначити, що рішення Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/1671/15-ц від 18.06.2015 року, є документом, що підтверджує припинення права

власності на 1/2 частини вказаної будівлі. В силу ч.1 ст.72 КАС України, вказане рішення суду має преюдиціальне значення при вирішення даного спору, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Проте, фактично виконати вказане рішення суду на теперішній час неможливо, з огляду на наявність державної реєстрації права власності на будівлю „Т" за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, що перешкоджає праву власності на земельну ділянку Нікопольської міської ради. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби остаточне, зобов'язальне судове рішення залишалось бездієвим на шкоду одній зі сторін (рішення від 27.07.2004 року по справі „Ромашов проти України"). Враховуючи вищевикладене, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте 21.02.2014 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за індексним номером 11110194 є незаконним та підлягає скасуванню. Так, відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 року проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно ст.9 Закону, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Частиною 2 статті 26 Закону визначається, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор або нотаріус вносить записи до державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав, у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав. У разі, коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав. Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування рішення державного реєстратора та скасування записів Державного реєстру прав установлює Мін'юст. Так, відповідно до п.2.1. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, заява про внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав подається до органу державної реєстрації прав або нотаріуса, яким було проведено державну реєстрацію прав. Стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи

бездіяльності. Згідно п.1 ч.1 ст.18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. Відповідно до ч.5 ст.18 КАС України, у разі невизначеності цим Кодексом предметної підсудності адміністративної справи, така справа розглядається місцевим адміністративним судом за вибором позивача. Згідно п.1, 2 ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов'язання відповідача вчинити певні дії. За таких обставин звернулись до суду.

В судовому засіданні прокурор Колодяжний І.Д. позовні вимоги підтримав в

повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Представник позивача Пометій М.І. в судовому засіданні позовні вимоги також підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які отримував особисто та через довірену особу. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заперечень на позов не надав.

Згідно з ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб"єкта

владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - в судовому

засіданні позов не визнав і суду надав пояснення, згідно поданих ним заперечень, в яких посилався на те, що при поданні позовної заяви були всі підстави для залишення її без руху та відмови у відкритті провадження у адміністративній справі, що було проігноровано судом, а на даний момент існують всі підстави для залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження у справі. А саме: не сплачено судовий збір; не підтверджено повноважень особи, яка подала позовну заяву. Крім того, справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. До того ж, для звернення до суду в інтересах Нікопольської міської ради, прокурору необхідно було додержатися порядку, передбаченому ст.23 ЗУ „Про прокуратуру" та ст.60 КАС України, чого зроблено не було. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Позивачем не було обґрунтовано належним чином підстав для представництва Нікопольсьої міської ради в суді, а судом не було відповідною ухвалою підтверджено цих підстав, та позбавило їх права на оскарження. Що стосується юрисдикції цієї справи, вважає, що вона відноситься до розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до Узагальнень ВСС України від 07 лютого 2014 року „Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ „Про нотаріат" (Закон № 3425-ХІІ). Частиною 1 статті 1 Закону № 3425-ХІІ встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 статті 1 Закону № 3425-ХІІ передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Згідно з ч.1 ст.1

Закону № 3425-ХІІ, нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Враховуючи норми ст.50 Закону № 3425-ХІІ та норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу (ЦПК), справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Ні ЦПК, ні Законом № 3425-ХІІ не визначено, до суду якої юрисдикції має звертатися особа, права якої порушено нотаріальною дією або відмовою в її вчиненні. Згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Тлумачення поняття „суб'єкт владних повноважень" надано у п.7 ч.1 ст.3 КАС, де зазначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень, хоча він і є посадовою особою (але не державним службовцем), а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову, оскільки вона здійснюється від імені держави. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб'єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання. Слід зазначити, що незалежно від того, є нотаріус приватним чи працює у державній нотаріальній конторі (Закон № 3425-ХІІ фактично прирівнює за правовим статусом державних і приватних нотаріусів), він не може вважатися суб'єктом владних повноважень. Чинним законодавством не визначено, які саме дії повинен вчинити нотаріус у разі задоволення позову у справах про оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. З наведеного можна зробити висновок, що нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому, такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства як спір про право. Тоді, в разі подання позову щодо оскарження нотаріальної дії з підстав недотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства при їх вчиненні, відповідачем буде сам приватний нотаріус. На підставі викладеного можна зазначити, що відповідач ОСОБА_2 як приватний нотаріус не є суб'єктом владних повноважень, а тому питання протиправності його дій, скасування його рішень та зобов'язання вчинити певні дії не можуть розглядатися в адміністративному провадженні, а є предметом цивільного судочинства, і стосуються лише аналізу. Згідно ст.46-1 Закону України „Про нотаріат", нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію та/або здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", нотаріус може здійснювати державну реєстрацію прав у зв'язку з вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном; незалежно від нотаріальної дії нотаріус може здійснювати тільки державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Прокурором не було проведено звернення до відповідача з відповідною заявою про скасування державної реєстрації права власності, а тому не можна говорити, що нотаріусом в цьому випадку порушені чиї-небуть права, які потребують судового захисту в розумінні ст.6 КАС України. Відповідно до Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 року „Про судове рішення в адміністративній справі", скасування акту суб"єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту

прийняття такого акту. Тому в позові просить відмовити в повному обсязі.

Треті особи - ОСОБА_3 та приватне підприємство „Нікопольська приватна пивоварня" в судове засідання не прибули, про день та час розгляду справи по суті були повідомлені належним чином судовими повістками з поштовими

повідомленнями. Про причини неявки до суду суд не повідомили, будь-яких заяв не надали. Справа слухалась у відсутність третіх осіб.

Вислухавши прокурора, представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Віповідно до ч.1 ст.9 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав

на нерухоме майно та їх обтяжень", у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб"єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб"єкт. Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження.

Згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ „Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", судам при розгляді позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно слід пам"ятати, що це справи адміністративної юрисдикції, згідно з п.8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 „Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".

Як встановлено в судовому засіданні, Нікопольська міська рада є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. 25.03.2013 року ОСОБА_5 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду з позовом до ПП „Нікопольська приватна пивоварня", третя особа - виконавчий комітет Нікопольської міської ради, про визнання права власності на самовільно збудовану будівлю „Т", яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду по справі №182/3311/13-ц від 17.05.2013 позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено та визнано за ним право власності на вищезазначену самочинно збудовану будівлю (а.с.7). На підставі вказаного судового рішення 08.07.2013 року державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Дахно A.M. прийнято рішення № 3742906 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на будівлю „Т" за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13). 09.12.2013 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду по справі №182/3311/13-ц від 17.05.2013 року було оскаржено Нікопольським міжрайонним прокурором до апеляційного суду Дніпропетровської області. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2014 року у справі № 22-ц/774/1775/14 апеляційну скаргу прокурора задоволено, рішення Нікопольського міськрайонного суду від 17.05.2013 року скасовано, в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено (а.с.8-9). Однак, 21.02.2014 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було посвідчено договір дарування ОСОБА_5 громадянці ОСОБА_3 1/2 частки будівлі „Т" за адресою: АДРЕСА_1 (р. за № 125) (а.с.10-11). Цього ж дня - 21.02.2014 року, на підставі договору дарування від 21.02.2014 року, приватним нотаріусом ОСОБА_2 за індексним номером 11110194 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.12). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/1671/15-ц від 18.06.2015 року договір дарування ОСОБА_5 громадянці ОСОБА_3 1/2 частки будівлі „Т" за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 21.02.2014 року за № 125 визнано недійсним (а.с.15). За таких обставин, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте 21.02.2014 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за індексним номером 11110194 є незаконним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.17, 60, 159-163 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного

нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.02.2014 року за індексним номером 11110194 про реєстрацію за ОСОБА_3 1/2 частки будівлі „Т" за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати приватного нотаріуса Нікопольського

міського нотаріального округу ОСОБА_2 внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/2 частки будівлі „Т" за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію речового права №11110194 від 21.02.2014 року).

Стягнути з приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал