Справа № 802/946/16-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

28 липня 2016 р. Справа № 802/946/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни, розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2; Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2; Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Як вбачається із змісту заявлених позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправними рішення (наказ) уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 №266 від 05.05.2015 року щодо визнання нікчемним договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "Златобанк", за яким здійснено виконання зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором №188/10/CL від 25 листопада 2010 року;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 здійснити відповідно до умов договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "Златобанк" договірне списання коштів в розмірі 174998,37 грн. з рахунків ОСОБА_1, відкритих в АТ "Златобанк" №9216 та № 9216 для виконання зобов'язань за цим договором ОСОБА_3 по сплаті грошових коштів за кредитним договором №188/10/CL від 25 листопада 2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 не було правових підстав для визнання нікчемним договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "Златобанк", за яким здійснено виконання зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором №188/10/CL від 25 листопада 2010 року.

Сторони в судове засідання не з"явились. Позивач та третя особа просили здійснювати судовий розгляд справи без їх участі. Відповідачі на судовий розгляд не прибули.

Визначаючись щодо заявлених вимог, суд встановив наступне.

14.11.2014 між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ "Златобанк" укладено Угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №073816 (Договір банківського вкладу), згідно з яким банком було розміщено на рахунку вклад (депозит) строком до 14.05.2015.

12.02.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Златобанк" укладено угоду про виконання зобов'язання третьою особою, відповідно до умов якої новий боржник ОСОБА_1 здійснює виконання зобов"язань ОСОБА_3М за кредитним договором від 25.11.2010, а кредитор надає свою згоду на виконання новим боржником зобов"язань за первісного боржника за вказаним договором.

05.05.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 прийнято рішення (наказ) №266 щодо визнання нікчемним договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 на підставі п. 7 ч. 3 ст 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Про дане рішення позивачу, як зазначено в позові, стало відомо в ході розгляду цивільної справи №127/345//16-ц в лютому 2016.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 року №105 "Про віднесення ПАТ "Златобанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 року №30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Златобанк", згідно з яким з 14.02.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2

Відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (ч.2. ст 38).

Згідно п. 7 ч. 3 ст 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, матеріалів адміністративного позову, суд вважає, що спір щодо визнання нікчемним договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 виник на стадії ліквідації (банкрутства) банку.

З даного приводу суд зазначає, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України у Постанові від 15.06.2016 року дійшла висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку не поширюються юрисдикція адміністративних судів. За змістом вказаного судового рішення, виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року №2121-ІІІ «Про банки та банківську діяльність», пункту шостого статті 2 Закону №4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Крім того, як зазначено в постанові Верховного Суду України, абзацом другим ч. 2 ст. 215 ЦК передбачено, що у випадках встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відтак, на думку суду, адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2; Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії підлягає закриттю.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено статтею 17 КАС України, яка відповідно до пункту 1 частини 2 поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Крім того, частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Виходячи із спірних правовідноси, враховуючи позицію ВСУ, положення ЦК, суд приходить до переконання, що спір щодо визнання нікчемного правочину дійсним повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 165, 186, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2; Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії- закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: