Справа № 826/11441/15
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Київ К/800/11885/16

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Голубєва Г.К., Юрченко В.П.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - Поліщук О.В.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Інспекція)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015

у справі № 826/11441/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Джуна" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.01.2015 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2015 у задоволенні позову відмовлено. Постанову мотивовано тим, що позивач не підтвердив належними і достатніми доказами реальність виконання господарських операцій з придбання товарів у задекларованого контрагента, тоді як формально складений пакет документів, що не супроводжується дійсним рухом активів, не породжує податкових наслідків.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено.

У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що подані платником документи підтверджують фактичне виконання задекларованих господарських операцій, тоді як добросовісність платника не може ставитися під сумнів лише через сумнівний характер дій його постачальників по ланцюгу.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, покладеними в основу прийняття оскаржуваної постанови, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення апеляційного суду та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору як скасовану незаконно.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями під час розгляду справи встановлено, що Інспекцією було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгтрейдинг» за період з 01.06.2014 по 30.09.2014, оформлену актом від 22.12.2014 № 6790/10-08-22-02/39118572.

За наслідками цієї перевірки відповідачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 16.01.2015 № , за яким Товариству визначено суму завищення від'ємного значення ПДВ за вересень 2014 року в розмірі 241 675 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 16.01.2015 № про донарахування позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 66696 грн. за основним платежем та 33348 грн. за штрафними санкціями.

Підставою для прийняття цих актів індивідуальної дії слугував висновок податкового органу про те, що господарські операцій з поставки названим постачальником товарів позивачеві не здійснювалися, подані платником первинні документи на підтвердження виконання цих операцій є штучно оформленим документообігом з метою одержання необґрунтованої податкової вигоди.

На обґрунтування цього висновку Інспекція посилається на обставини, установлені у ході проведення зустрічної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Торгтрейдинг», щодо перебування цього постачальника у правовідносинах з підприємствами з ознаками фіктивності.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведені норми ПК свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

У справі, що переглядається, суди встановили, що за договором поставки від 02.06.2014 № 880 товариство з обмеженою відповідальністю «Торгтрейдинг» (постачальник) зобов'язалося поставити у власність позивача (покупець) товар відповідно до попереднього замовлення. На підтвердження фактичного виконання поставок за цим договором Товариством подано акти приймання товарів, довіреності на їх отримання, податкові накладні, видаткові накладні; оплата поставленого товару здійснена у безготівковому порядку за платіжними дорученнями.

Слід враховувати, що у сфері податкових правовідносин діє презумпція добросовісності платника, що, з одного боку, передбачає надання правового захисту платникам, які у повному обсязі виконують свої обов'язки з правильного нарахування, утримання та перерахування до бюджету законно встановлених податків, а також з дотримання необхідних умов для використання права на податкову вигоду; з іншого ж боку, розглядувана презумпція передбачає покладення на контролюючий орган тягаря доказування наявності складу податкового правопорушення у діях (бездіяльності) платника, який у протилежному випадку вважається добросовісним.

У даному випадку Інспекція, ставлячи під сумнів реальність розглядуваних операцій, посилається виключно на висновки контролюючого органу, зроблені під час проведення податкової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Торгтрейдинг», щодо фіктивності його правовідносин з іншими суб'єктами господарювання. При цьому зв'язку між цими правовідносинами та операціями товариства з обмеженою відповідальністю «Торгтрейдинг» з позивачем у справі Інспекцією не встановлено; джерело походження товарів, поставленого позивачеві, не досліджено; обставин щодо руху цих товарів по штучно сформованому ланцюгу постачання не виявлено.

Апеляційним судом перевірено наявність у позивача орендованих складських приміщень для зберігання придбаних товарів та встановлено, що відповідно до умов поставок обов'язок з перевезення товару покладався на постачальника, що зумовлює відсутність у Товариства товарно-супровідних документів, оформлених у процесі виконання цих операцій.

Як вірно зазначив апеляційний суд, власне ж сумнівний характер контрагентів товариства з обмеженою відповідальністю «Торгтрейдинг», з якими позивач не перебував у безпосередніх господарських правовідносинах, не може бути свідченням недобросовісності позивача у сфері оподаткування.

За таких обставин Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про незаконність оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Норми матеріального права застосовані апеляційним судом правильно; порушень процесуальних норм, які тягнуть зміну або скасування оскаржуваного рішень, касаційним судом не виявлено.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 у справі № 826/11441/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:Г.К. Голубєва
В.П. Юрченко