Справа № 802/919/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/919/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

позивача: Капітанчука Є.В.,

представника відповідача: Поліхуна В.О., Луцика А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач ) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( далі відповідач ) про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 та має право на грошову компенсацію за не отримане речове майно, оскільки під час проходження військової служби його не отримав. Проте, відповідач протиправно не виплатив позивачу в день виключення зі списків особового складу частини зазначяену грошову компенсацію.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позов не визнали, подали до суду письмові заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачено порядку виплати компенсації замість неотриманого під час проходження військової служби речового майна військовослужбовцям, звільненим у запас або відставку ( а.с. 20 ).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 травня 2016 року №15РС ОСОБА_1 з 10.05.2016 звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" частини 6 (за станом здоров"я) ст.26 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" ( а.с. 7 )

Також 10 травня 2016 року наказом №89 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ( а.с. 7 ).

16 травня 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачу видано довідку №7/3 від 12.05.2016 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі (а.с. 8 ). Відповідно до вказаної довідки на день виключення позивача зі списків особового складу частини йому не виплачено грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі, в загальній сумі 41894,70 грн.

27 травня 2016 року позивачем на адресу Військової частини НОМЕР_1 надіслано заяву про виплату йому грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, в сумі 41894,70 грн. ( а.с. 9 - 10 ).

За наслідком розгляду поданої заяви відповідач листом №1394 від 06.06.2016 повідомив позивача про відсутність у нього права на отримання грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно. При цьому військова частина НОМЕР_1 посилається на норми ст. 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 №1459, якою дію ч. 2 ст. 9 Закону України " Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зупинено в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно. Окрім того, відповідач вказує, що положення п.2 ч.1 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає, що компенсація замість речового майна виплачується військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, однак вона не поширюється на військовослужбовців, звільнених з військової служби ( а.с. 11-12 ).

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції від 30.07.2015, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються, зокрема, Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вищенаведеної норми Закону Кабінетом Міністрів України 16 березня 2016 року прийнято постанову № 178, якою затверджено "Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (далі - Порядок №178).

Згідно з п.2 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Пунктом 3 зазначеного Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації ( п. 4 Порядку №178 ).

При цьому, у відповідності до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 ( далі - Положення ), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного ( міського ) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім п. 242 вищезазначеного Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, оскільки відповідає вимогам, встановленим п. 2 та 3 Порядку № 178, та подав за місцем військової служби відповідну заяву, передбачену п.4 вказаного Порядку.

Суд зауважує, що військовою частиною НОМЕР_1 видано ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, передбачену п. 5 Порядку №178, в якій відповідачем нараховано грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі, проте компенсація не виплачена позивачу.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в день виключення зі списків особового складу частини компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно є протиправною, і нарахована, але не виплачена сума грошової компенсації підлягає стягненню з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача.

Щодо доводів представника відповідача (а.с. 20), в яких він посилається на норми ст. 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 №1459, якою дію ч. 2 ст. 9 Закону України " Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зупинено в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно, а також вказує на неможливість застосовувати "Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час", затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. № 1444 ( далі - Положення №1444 ), суд зауважує наступне.

При вирішенні справи суд не керувався наведеними представником відповідача правовими нормами, оскільки судом встановлено, що на час виникнення між сторонами спірних правовідносин вони регулювалися іншим законодавством та нормативно - правовими актами, зміст яких наведений судом вище, в той час як представник відповідача посилається на правові норми, що втратили юридичну силу, оскільки або була змінена редакція статті ( п. 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), або Положення втратило чинність ( Положення №1444 ).

Крім того, суд не враховує правові висновки щодо застосування норм матеріального права в такій категорії справ, що містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2013 року ( № 21-38а13 ) та від 27.05.2014 року ( 21-132а14 ), оскільки спірні правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі, та правовідносини, оцінка яким надавалась Верховним Судом України у вищезазначених постановах, в різний час регулювались різним ( відмінним ) законодавством, а тому не є ідентичними.

Згідно частини другої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в день виключення зі списків особового складу частини компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 41894,70 грн. (сорок одна тисяча вісімсот дев`яносто чотири гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна