Справа № 815/2102/16
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2102/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд колегією в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

судді Марина П.П.,

судді Стефанова С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Кабонго Муанза Папі до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 25.02.2016 року, зобовязання вчинити певні дії,-

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом Кабонго Муанза Папі до Державної міграційної служби України в якому позивач просив суд:

-рішення Державної міграційної служби України від 25.02.2016 року № 115-16 про відмову у визнанні громадянина ДР Конго Кабонго Муанза Папі біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визнати неправомірним та скасувати;

-зобовязати ОСОБА_1 міграційну службу України прийняти рішення відносно громадянина ДР Конго Кабонго Муанза Папі про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Позивач отримав повідомлення № 117 від 25.03.2016 року від Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМСУ в Одеській області про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зазначене повідомлення прийняте на підставі рішення ДМС України від 25.02.2016 року № 115-15.

Позивач вважає рішення ДМС України необґрунтованим та таким, що належить до скасування.

28.07.2016 року через канцелярію суду представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день час та місце слухання справи повідомлявся завчасно та належним чином.

Представник відповідача 19.05.2016 року через канцелярію суду надав письмові заперечення на адміністративний позов , в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.20-25).

Представник відповідача в обґрунтування письмових заперечень зазначив, що в 2000 році позивач звертався до регіональної міграційної служби Одеського регіону та отримав відмову в наданні статусу біженця (наказ від 09.11.2000 року №107-м). Позивач оскаржував зазначене рішення в Державному департаменті у справах національностей та міграції, було прийняте рішення про відмову в наданні статусу біженця від 05.12.2000 року № 122/3.

В період 2000-2004 років Кабонго Муанза Папі перебував на території України нелегально. Повторне звернення з приводу набуття статусу біженця відбулося у 2004 році. Рішенням Державного Комітету України у справах національностей та міграції від 17.03.2005 року №164, позивачу відмовлено в наданні статусу біженця.

Зазначене рішення оскаржено позивачем в судовому порядку. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2006 року позов Кабонго Муанза Папі задоволено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням ДКУ у справах національності та міграції було подано апеляційну скаргу. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 13.06.2007 року апеляційну скаргу ДКУ у справах національності та міграції задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.11.2011 року за справою № К-14395/08, касаційну скаргу залишено без задоволення

У вересні 2012 року позивач втретє звернувся із заявою про набуття статусу біженця та додаткового захисту в Україні.

Представник відповідача вважає, що рішення ДМС від 25.02.2016 року № 115-16 про відмову позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту приймалось з урахуванням та дослідженням усіх обставин справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Учасники процесу після надання своїх усних пояснень не заперечували проти подальшого розгляду справи в поряду письмового провадження.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд,

ВСТАНОВИВ:

Кабонго Муанза Папі ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин ДР Конго, уродженец ІНФОРМАЦІЯ_2 за національністю конголезець, за віросповіданням християнин католик. За сімейним станом одружений на громадянці України має двох дітей.

Позивач має середню освіту, яку здобув у період 1979-1993 років у школі «Бамбіно». Також позивач протягом 1997-1999 років навчався в Одеському національному морському університеті, який не закінчив через фінансові труднощі.

На територію України позивач потрапив 11.02.1997 року, легально на підставі національного паспорту та студентської візи.

Позивач вже втретє звертається з заявою про набуття статусу біженця та додаткового захисту в Україні.

Позивач отримав повідомлення № 117 від 25.03.2016 року від Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.12).

Повідомлення прийняте на підставі рішення ДМС України від 25.02.2016 року №115-16 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.30).

В рішенні ДМС України № 115-16 зазначено, що на підставі всебічного вивчення усіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання Кабонго Муанза Папі біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, підтримуючи висновок Головного управління ДМС в Одеській області встановлено, що стосовно позивача умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відсутні.

Суд встановив, що виїзд позивача з країни громадського походження пов'язаний із навчанням та пошуками кращого життя.

Також суд встановив, що позивач у вересні 2012 року виходячи з нової редакції Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового та тимчасового захисту в Україні», втретє звернувся із заявою про набуття статусу біженця та додаткового захисту в Україні.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (далі Закон).

Відповідач ОСОБА_1 міграційна служба України відповідно до Положення про ОСОБА_1 міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06.04.2011 року, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України. ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону біженець це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. Закону додатковий захист це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.

Пунктом 13 ст. 1 Закону встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно з статтею 4 ОСОБА_4 Європейського Союзу Про мінімальні стандарти для кваліфікації і статусу громадян третьої країни та осіб без громадянства як біженців чи як осіб, які потребують міжнародного захисту з інших причин, а також змісту цього захисту (29 квітня 2004 року) в разі, якщо аспекти тверджень заявника не підтверджуються документальними або іншими доказами, ці аспекти не вимагають підтвердження, якщо виконуються наступні умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати заяву; всі важливі факти, наявні в його/її розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення щодо відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними та не суперечать наявній конкретній та загальній інформації у його справі; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше, якщо заявник не зможе привести поважну причину відсутності подачі цієї заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Суд встановив, що проаналізувавши наведені позивачем твердження, можливо зробити висновок, що його історія є надуманою з декількох причин.

З аналізу матеріалів звернення 2004 та 20012 років виявляється, що при зверненні від 2004 року в анкеті позивач вказав лише на існування: батька, матері, рідного брата та сестри. Інших сестер, яких ще нараховується три вказано не було. Також слід зазначити, що під час проведення протоколу співбесіди від 08.07.2004 року родичі мають різні дати народження. Також позивач зазначив, що його брата було вбито.

Крім цього, в матеріалах особової справи зазначено, що родина зникла у період 1998 -1999 років, позивач намагався їх знайти, пошуки результату відсутні.

Також суд встановив, що жодних проблем у позивача на Батьківщині на момент його виїзду не виникало та вони проявилися вже після тривалого перебування в Україні.

Враховуючи надання до міграційної служби різної інформації щодо складу родини позивача на території ДР Конго, сумнівної інформації про вбивство рідного брата та обставин, які могли стати таким результатом.

Таким чином, аналізом матеріалів особової справи неможливо обґрунтувати причину виїзду позивача з ДР Конго з позиції надання міжнародного захисту в Україні, ані під час перебування на Батьківщині, ані перебуваючи за межами країни громадської належності. Позивач не зазначав і не зазначає жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.1 Закону, а саме в нього відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Відповідно до положень ст.1 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року, п.1 ч.1 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (далі Закону України) під цією особою визначають особу, яка не є громадянином країни прибуття, внаслідок ґрунтовних побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

При розгляді справ щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту необхідно враховувати, що інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації. Відповідно до частини другої статті 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, звільнені від подальшого доказування.

Таким чином, особа, яка шукає статусу біженця, має довести, що його подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі, і така ситуація склалася внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Тобто, згідно з п. F Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців, позивач, є мігрантом, а не біженцем (мігрант це особа, яка добровільно залишає свою країну, щоб оселитися в іншому місці. Він може бути рухомим бажанням змін чи пригод, сімейними чи іншими причинами особистого характеру. Якщо особа переїздить виключно з економічних міркувань, то вона є економічним мігрантом, а не біженцем).

Суд, дослідивши особову справу позивача разом з інформацією, наданою позивачем, дійшов висновку, що твердження позивача про наявність підстав для надання йому статусу біженця, або особи яка потребує додаткового захисту відсутні.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями відповідача, що під час судового розгляду справи знайшли своє підтвердження висновки органу міграційної служби відносно того, що не має підстав вважати, що позивач має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за расовою належністю, віросповіданням, національністю, громадянством та підданством, відношення до певної соціальної групи, політичних переконань. А виїзд позивача з країни походження був обумовлений загальним станом країни походження в цілому, економічними проблемами, бажанням потрапити до економічно стабільної країни, та переїхати до чоловіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов Кабонго Мунза Папі до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 25.02.2016 року, зобовязання вчинити певні дії не належить до задоволення.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в порядку п.23 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ст.ст. 69-71, 86, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Копії постанови направити сторонам.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя О.Я. Бойко

Суддя М.М. Марин

Суддя С.О. Стефанов