Справа № 826/27666/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2016 року № 826/27666/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Київської міської ради

про визнання протиправними дій та зобов»язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача Київської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправними дії Київської міської ради, що полягають у наданні відповіді № 225-СК-4395 від 03.12.2015 р., якою було надано відповідь за запитом про надання публічної інформації не по суті запиту;

- зобов'язати Київську міську раду у спосіб та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», надати інформацію на запит від 30.11.2015 р. ОСОБА_1;

- стягнути з бюджету Київської міської ради користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) витрати на правову допомогу, які складають 4409,60 грн.

Відповідачем скеровано до суду письмові заперечення на адміністративний позов, згідно яких він позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні з питань необґрунтованості та невмотивованості.

Разом з тим, за результатами судового засідання, беручи до увагу клопотання представника позивача про продовження розгляду справи без його участі, суд ухвалив продовжити розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Отже, розглянувши наявні у справі подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2015 р. (вх. від 30.11.2015 р. №08/722(3)) позивач, керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації», звернулась до Київської міської ради шляхом надсилання інформаційного запиту на офіційну електрону адресу відповідача - , повідомила, що у 4 мікрорайоні Дарницького району міста Києва біля стадіону, відображеного у детальному плані території, що затверджений рішенням Київської міської ради від 25.12.2012 р. №718/9002 «Про затвердження детального плану території в районі вулиць Тепловозної, Здолбунівської, Драгоманова у Дарницькому районі м. Києва та про внесення змін до проекту прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва у Дарницькому районі, затвердженого рішенням Київської міської ради від 26.02.2010 р. №33/3471 «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва», наявний інформаційний банер, на якому зазначено, що будівництво зазначених у банері об'єктів здійснюється за дорученням Київського міського голови.

При цьому, як йдеться у запиті, жодних змін до актуальної містобудівної документації Київрадою не вносилося. Замовником згідно даних банеру є КП «Житлоінвестбуд - УКБ».

Як встановлено судом, позивач просила надати у відповідь на запит публічну інформацію, яка знаходиться в розпорядженні Київської міської ради (далі - КМР) та стосується отриманої інформації, створеної в процесі виконання КМР своїх повноважень, передбачених ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», а саме:

- надати копію доручення Київського міського голови, на підставі якого буде здійснюватися будівництво зазначених на банері об'єктів;

- надати інформацію про хід виконання підготовчих робіт, наявність декларації про початок виконання таких робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт;

Окрім цього, позивачем також зазначено про необхідність скерування у відповідь на запит копію «Інструкції з діловодства в Київській міській раді».

До інформаційного запиту додано, як вбачається, фото банеру, у 4 мікрорайоні Дарницького району міста Києва.

Листом від 03.12.2015 р. №225-СК-4395 КМР за підписом керуючого справами Гота А. в частині компетенції секретаріату КМР надано копію розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міської ради від 14.07.2014 р. №27 «Про затвердження інструкції з діловодства в Київській міській раді».

Відтак, вважаючи, що листом від 03.12.2015 р. №225-СК-4395 КМР позивачу відповідь надано не по суті запиту, за захистом порушених прав та інтересів звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно до статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Забороняється вилучення і знищення друкованих видань, експонатів, інформаційних банків, документів з архівних, бібліотечних, музейних фондів, крім встановлених законом випадків або на підставі рішення суду.

Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939) встановлено, що публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Доступ до інформації серед іншого забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закону №2939).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону №2939 запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (ч. 5 ст. 19 Закону №2939).

Так, як визначено положеннями ст. 20 Закону №2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1). У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (ч. 2).

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4).

Між тим, як зазначено Вищим адміністративним судом України у довідці про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 01.06.2013 р. (далі - Довідка), характерними ознаками, які виокремлюють публічну інформацію з-поміж інших видів інформації, є наступні:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо несуб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Згідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону №2939 розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Частиною 2 цієї статті закріплено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч. 3 ст. 22 Закону №2939).

В той же час, як йдеться у запереченнях на позов та підтверджується наданими до суду документами, на виконання доручення керуючого справами Київської міської ради від 01.12.2015 р. №225-СК-4346 відповідно до ст. 22 «Про доступ до публічної інформації» запит ОСОБА_1 направлено за належністю першому заступнику керівника апарату виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та начальнику по роботі із кореспонденцією Київського міського голови та Київської міської ради.

Між тим, як уже встановлено судом, 03.12.2015 р. листом №225-СК-4395 відповідачем направлено ОСОБА_1 копію розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міської ради від 14.07.2014 №27 «Про затвердження Інструкції з діловодства в Київській міській раді», тобто частково надано відповідь на запит про надання публічної інформації.

На виконання доручення першого заступника керівника апарату виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) запит на інформацію позивача направлено до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

08.12.2015 р. листом №055-10888 Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у відповідь позивачу повідомлено, що згідно до електронної бази даних інформація щодо підготовки на надання містобудівних умов і обмежень для проектування будівництва соціальних об'єктів за вказаною у запиті адресою відсутня.

При цьому зауважено, що згідно до затвердженого розпорядженням КМДА від 29.12.2014 р. №1550 питання ведення реєстру доручень Київського міського голови не входить до компетенції Департаменту містобудування та архітектури.

Також зазначено, що видача дозвільної документації на виконання будівельних робіт та ведення єдиного реєстру виданої документації здійснює територіальне відділення Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яке до складу виконавчого органу КМР (КМДА) не входить, з огляду на що запит позивача згаданим листом від 08.12.2015 р. №055-10888 направлено за залежністю до Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Також листом від 08.12.2015 р. №114/7-90/2 КП з питань житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» надано відповідь за Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Відтак, беручи до уваги наведені вище законодавчі положення, а також враховуючи наявні у справі доводи сторін у справі, проаналізувавши при цьому також за змістом наведені вище листи-відповіді КМР, суд прийшов до висновку про їх відповідність вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», з огляду на що, на переконання суду, доводи позивача є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі матеріалами, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська