Справа № 813/1919/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2016 року № 813/1919/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

судді Гулкевич І.З.

судді Клименко О.М.

секретар судового засідання Булавко О.З.

від позивача ОСОБА_1 ,

від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 - Сибірякова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття наказу про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту та про зобов`язання видати наказ про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що продовження строку дії контракту на проходження військової служби в особливий період повинно бути пов`язаним з існуванням дійсної, реальної загрози безпеки держави, її територіальної цілісності та політичної незалежності від застосування сили або загрози її застосування. В даному ж випадку, зазначає позивач, призупинення його конституційних прав шляхом продовження строку проходженні військової служби в умовах відсутності мобілізації чи воєнного стану, а відтак, і особливого періоду, та за умов відсутності станом на момент подання рапорту про звільнення з військової служби обставин вираженої іноземної військової агресії, є не співмірним та не відповідає критеріям пропорційності.

Відповідач Міністерство оборони України у письмових запереченнях проти позову та додаткових запереченнях зазначає, що згідно чинного законодавства України можна дійти висновку, що у громадян України встановлюється обов`язок щодо захисту Вітчизни. Мобілізація, у тому числі призов громадян на військову службу на особливий період, проводиться у разі Президентом України про таку мобілізацію з наступним схваленням такого рішення Верховною Радою України. Таке рішення приймається у випадку збройної агресії проти України або загрози таких дій. Окрім того, продовжує відповідач, звільнення з військової служби позивача можливе виключно з дотриманням норм ч.9 ст.23 та ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Підстав, які б вказували на наявність у позивача випадків, передбачених ч.8 ст.26 наведеного Закону, не має.

Відповідач Львівський обласний військовий комісаріат у письмових запереченнях проти позову зазначає, що закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. А тому, особливий період діє з 18.03.2014 року та станом на сьогоднішній день він не припинений. Таким чином, підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні.

Представник даного відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просить в його задоволенні відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Між Міністерством оборони України та ОСОБА_2 12.09.2011 року було укладено Контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України. Відповідно до п.3 цього Контракту, він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки.

Наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 13.10.2014 року, на підставі рапорту сержанта ОСОБА_2 від 13.10.2014 року вх.№6143, відповідно до ч.8 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у разі настання особливого періоду, сержанту ОСОБА_2 , начальнику групи зв`язку інформаційно-телекомунікаційного вузла, з 13.10.2014 року продовжено строк діючого контракту на період до оголошення демобілізації.

04.05.2016 року позивачем було подано рапорт на ім`я начальника телекомунікаційного вузла в якому той просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення з військової служби за контрактом у зв`язку із закінченням строку контракту.

Львівський обласний військовий комісаріат листом від 16.05.2016 року за №4954 повідомив позивача про те, що підстав для розгляду питання про звільнення з військової служби не встановлено.

Позивач не погодився із вищезазначеним рішенням та оскаржив його до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст.65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється та визначається Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року за №2232-XII, з наступними змінами та доповненнями.

Як передбачено ч.3 ст.23 даного Закону, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Пунктом 2 ч.9 цієї ж статті визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Згідно з визначеннями, закріпленими в ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року за № 3543-XII, з наступними змінами та доповненнями, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що указом Президента України від 17.03.2014 року за №303 було оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом слід пов`язувати настання особливого періоду.

При цьому, законодавством не визначено чіткого моменту з яким пов`язується припинення такого періоду.

Таким чином, на думку суду, на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби діяв особливий період.

Як передбачено п.«б» ч.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнення зі служби проводиться військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до ч.8 цієї ж статті, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

Також, з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання;

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

З огляду на викладене, суд вважає, що, оскільки позивачем було подано рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту під час особливого періоду, у відповідача були відсутні підстави для його звільнення з врахуванням того, що, у відповідності до вимог ч.3 ст.23 вищезгаданого Закону, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду.

При цьому, судом встановлено, що позивач не належить до жодної із категорій осіб, визначених ч.8 ст.26 цього ж Закону, якою встановлені виключні випадки, у яких військовослужбовці звільняються під час дії особливого періоду з військової служби. Будь-якого документального підтвердження належності до таких осіб позивачем не надано.

При цьому, покликання позивача на Укази Президента України, як на підставу для звільнення позивача, судом не беруться до уваги, оскільки такі прийняті щодо часткової демобілізації, а відтак не пов`язуються із закінченням особливого періоду.

За таких обставин, суд вважає, що Львівським обласним військовим комісаріатом правомірно було відмовлено позивачу звільненню з військової служби.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими, а в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 серпня 2016 року.

Головуючий - суддя В.Я.Мартинюк

суддя І.З.Гулкевич

суддя О.М.Клименко