Справа № 484/1243/16-а
Суддя: Закревський В. І.
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 484/1243/16-а
Провадження № 2-а/484/59/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді Закревського В.І.

при секретарі - Ярославській С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області в особі голови Дромашко Людмили Григорівни, третя особа: управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради, про визнання дій (бездіяльності) міського голови протиправними та зобов'язати суб'єкта владних повноважень надати інформацію та здійснити відповідні дії,

В СТАНОВИВ:

07.04.2016р. позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області в особі голови Дромашко Л. Г., третя особа: управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради, - про визнання дій (бездіяльності) міського голови протиправними та зобов'язати суб'єкта владних повноважень надати інформацію та здійснити відповідні дії, в котрому просив визнати протиправними дії (бездіяльність) голови Первомайської міської ради Миколаївської області Дромашко Л. Г. в частині ненадання інформації на запитання депутата Первомайської міської ради ОСОБА_1, зобов'язати Первомайську міську раду Миколаївської області в особі голови Дромашко Л. Г. надати депутату Первомайської міської ради ОСОБА_1 інформацію на депутатське запитання від 26.01.2016р. та здійснити дії щодо створення комісії по факту використання земельної ділянки ПрАТ «Санта Україна».

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 січня 2016р., він, ОСОБА_1 звернувся до Первомайської міської ради Миколаївської області з депутатським запитанням, в якому просив надати інформацію на сім запитань, які стосувалися земельної ділянки, що використовує ПрАТ «Санта Україна», а саме:

1)Чи звертався Відповідач до суду, щоб повернути землю громаді, або щоб громада отримувала кошти за земельну ділянку, займану підприємством пана ОСОБА_4?

2)Які кошти недоотримав бюджет міста за всі роки з цієї ділянки?

3)Скільки коштів бюджет міста недоотримує щорічно?

4)Хто винен і яке поніс покарання за те, що бюджет міста недоотримав кошти по цій земельній ділянці?

5)Чи приймала міський голова міри для того, щоб бюджет отримав кошти по земельній ділянці?

6)Чому міський голова не вжила заходів до усунення порушення та в разі необхідності притягнення винних до відповідальності?

Також в даному запитанні просив створити комісію, щоб з'ясувати скільки дійсно займає землі підприємство «Санта Україна» та включити його до даної комісії як депутата місцевої ради.

05.02.2016р. за № 719/03.1-22 Відповідачем по справі була надана відповідь позивачу, в якій відповідач об'єднав всі звернення Позивача за 26.02.2016р. та по суті ухилився від надання повної та достовірної інформації на депутатське запитання, що стосується використання земельної ділянки ПрАТ «Сайта Україна». Так у п. 2 відповіді було вказано,що «рішенням Конституційного суду від 22.09.2005р. № 5-рп/2005 пункт 6 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України визнано неконституційним, тому зобов'язати ПрАТ «Санта Україна» переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди немає підстав». По суті це єдина інформація, яка стосувалася поставлених в депутатському запитанні. Також до часу звернення до суду з даним позовом не була створена комісія задля визначення фактичного розміру земельної ділянки, яка використовується ПрАТ «Санта Україна» без правовстановлюючих документів. Встановлення фактичних меж використання земельної ділянки та укладення договору оренди дасть змогу поповнення місцевого бюджету, шляхом надходження орендної плати за неї від ПрАТ «Санта Україна».

Однак, на думку позивача, вказана інформація не може розцінюватися як повна та достовірна, тому з огляду на викладене, позивач вважає, що Відповідач ухиляється від надання повної та достовірної інформації з необ'єктивних та незаконних підстав йому, як депутату, чим порушив вимоги ряду статей Закону, в саме ч.7 ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997р., відповідно до котрої депутат має право звернутися із запитом до керівників ради та її органів, сільського, селищного, міського голови, керівників органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих або зареєстрованих на відповідній території, а депутат міської (міста обласного значення), районної, обласної ради - також до голови місцевої державної адміністрації з питань, віднесених до відання ради.

Позивач вважає, що із відповіді від 05.02.2016 № 719/03.1-22 вбачається, що Відповідачем на виконання депутатського запиту було надано відповідь, яка містила не повний перелік інформації, яку просив надати позивач, а тому така бездіяльність Відповідача є неправомірною та незаконною, що і змусило його звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному об'ємі з тих підстав, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача по справі голови Первомайської міськради Миколаївської області заявлений позов не визнала, просила залучити до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради, поскільки саме дане управління відповідальне за безпосереднє вирішення питань стосовно земельних відносин відділу комунальної власності.

Також представник відповідача надала по справі заперечення, в котрих вказала, що дійсно, 26.01.2016р. позивач звернувся до Первомайської міської ради Миколаївської області із депутатським запитанням, в якому просив надати інформацію по семи пунктам, вказаним у даному запитанні. Депутатське запитання, про яке йдеться, стосувалося земельної ділянки, яка надана у постійне користування ПрАТ «Санта Україна» для обслуговування адміністративних, складських приміщень і будівель, відповідно до державного акту на право постійного користування землею, серія МК від 24.01. 1994р., виданого акціонерному товариству «Первомайська швейна фабрика».

Відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

П.6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за даним Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні були до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Але, з метою уникнення порушення конституційних прав громадян та юридичних осіб щодо незаконного позбавлення права користування земельними ділянками, Конституційним Судом України розглянуто положення ст.92, п.6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та викладено свою правову позицію у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005р. №5-рп/2005 по справі №1-17/2005. Зі змісту даного рішення вбачається, що поняття "набувають права" за змістом ч.2 ст.92 та ч.1 ст. 116 ЗК України в аспекті вимоги переоформлення права користування земельною ділянкою не відповідає вимозі ясності і визначеності правової норми: зазначені положення припускають поширення цього поняття лише на випадки первинного отримання земельної ділянки із земель державної та комунальної власності підприємствами, установами та організаціями, що належать до державної або комунальної власності, а також громадянами та юридичними особами, які набувають права власності та користування земельними ділянками.

Натомість, у п. 6 Перехідних положень ЗК України йдеться про переоформлення права власності або оренди громадянами та юридичними особами, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві. Переоформлення також має два значення: повторити оформлення і оформити заново, за новими правилами.

Таким же невизначеним є словосполучення "переоформити у встановленому порядку" без посилання на відповідні норми Земельного кодексу України або інших законів. При цьому в зазначеному Кодексі та інших законах немає спеціальних норм щодо такого порядку переоформлення права постійного користування. Оскільки переоформлення може означати оформлення за тих самих умов, що й раніше, а також за новими, іншими умовами, то ці умови мають бути зазначені в Перехідних положеннях ЗК України. Відсутність розмежування надання земельної ділянки і зміни титулу прав на земельні ділянки ускладнює переоформлення і на практиці вирішується довільно.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі, їх дія поширюється на відносини, які виникли раніше, лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Цей принцип закріплено на конституційному рівні (стаття 58 Конституції України), що є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі між державою і громадянином. Він гарантує впевненість громадян у тому, що їхнє теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.

Проте п. 6 Перехідних положень ЗК України зобов'язує громадян та юридичних осіб переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельні ділянки. При переоформленні права постійного користування у довгострокову оренду її строк визначається "відповідно до закону", що є неконкретним у зв'язку з невизначеністю цього закону, як і закону, який встановив би порядок переоформлення.

Конституційний Суд України вважає, що встановлення обов'язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 1 січня 2008 року потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України. У зв'язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення, громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Земельного кодексу України у встановлений строк.

На підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України через відсутність встановленого порядку переоформлення права власності або оренди та унеможливлення безоплатного проведення робіт із землеустрою і виготовлення технічних матеріалів та документів для переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди в строки, визначені зазначеним Кодексом, суперечить положенням частини четвертої статті 13, частини другої статті 14, частини третьої статті 22, частини першої статті 24, частин першої, другої, четвертої статті 41 Конституції України.

Тому, виходячи з викладеного, Конституційний Суд України вирішив визнати такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), зокрема, положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

На підставі вищезазначеного, спеціалістами управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради 05.02.2016р. ОСОБА_1 надано відповідь за вих. №719/03.1-22. У даній відповіді зазначено про те, що рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005, пункт 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України визнано неконституційним, тому зобов'язати ПрАТ «Санта Україна» переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди немає підстав. Дана позиція викладена і у відповіді Первомайської місцевої прокуратури на звернення ОСОБА_1

Також представник відповідача вважає, що посилання на вказане рішення Конституційного Суду України виключає необхідність надавати інформацію на пункти 1-4 та 6, 7 депутатського запитання, оскільки законодавчо унеможливлює наявність передчасних та необгрунтованих висновків щодо недоотриманих бюджетних коштів за право постійного користування земельною ділянкою, зайнятою ПрАТ «Санта Україна».

Також зазначене рішення Конституційного Суду України виключає правові підстави звернення до суду щодо повернення земельної ділянки, про що йдеться у пункті 1 депутатського запитання.

Зміст пункту 5 запитання, про яке йдеться, не вимагає надання інформації, а стосується вчинення певних дій, а саме - створення комісії з метою з'ясування дійсної площі земельної ділянки, яку займає ПрАТ «Санта Україна». Слід звернути увагу на те, що механізм встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) визначає Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376. Відповідно до пункту 1.2 даної Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Пунктом 1.3 даної інструкції визначено, що виконавцем, який є уповноваженим здійснювати зазначені види робіт є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Можна зробити висновок, що виконавчі органи міської ради не наділені повноваженнями щодо проведення вимірів меж земельних ділянок. Представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 було надано повну, обґрунтовану відповідь на депутатське запитання від 26.01.2016р., не порушуючи терміни, визначені ст.13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», а тому просила відмовити в позові в повному об'ємі.

При розгляді справи в судовому засіданні представник відповідача повністю підтримала викладені в заперечені пояснення і не визнала позов з вказаних в запереченні підстав.

Також при розгляді справи представник відповідача надала копію рішення виконавчого комітету Первомайської міської Ради №1 від 22.01.2016р. «Про розподіл функціональних обов'язків між міським головою, секретарем міської ради, першим заступником міського голови, заступником міського голови та керуючою справами виконавчого комітету міської ради», відповідно до котрого, а саме п.4.3 заступник міського голови по комунальній власності, земельних відносинах та архітектурних питаннях спрямовує, координує та контролює діяльність управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань міської ради.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань міської ради, - головний спеціаліст відділу комунальної власності та земельних відносин управління МАКВЗП міської ради О.В. Артемєва О.В. в судовому засіданні пояснила, що дійсно їй на виконання було скеровано депутатський запит депутата міської ради ОСОБА_1, після вивчення даного запиту та отриманих правових консультацій вона підготувала та надала на підпис міського голови відповідь, котра міститься в матеріалах справи. Дана відповідь була обґрунтована тими положеннями діючого законодавства, що викладені представником відповідача в запереченях на позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 26 січня 2016р. ОСОБА_1 звернувся до Первомайської міської ради Миколаївської області з депутатським запитанням, в котрому просив надати інформацію на питань, які стосувалися земельної ділянки, що використовує ПрАТ «Санта Україна», а саме:

-Чи звертався Відповідач до суду, щоб повернути землю громаді, або щоб громада отримувала кошти за земельну ділянку займану підприємством пана ОСОБА_4?

- Які кошти недоотримав бюджет міста за всі роки з цієї ділянки?

- Скільки коштів бюджет міста недоотримує щорічно?

- Хто винен і яке поніс покарання за те, що бюджет міста недоотримав кошти по цій земельній ділянці?

- Чи приймала міський голова міри для того, щоб бюджет отримав кошти по земельній ділянці?

- Чому міський голова не вжила заходів до усунення порушення та в разі необхідності притягнення винних до відповідальності?

Також в даному запитанні просив створити комісію, щоб з'ясувати, скільки дійсно займає землі підприємство «Санта Україна» та включити його до даної комісії як депутата місцевої ради.

Дане звернення, відповідно до копії даного депутатського запитання, зареєстровано в Первомайському міськвиконкомі за вхід. № 206/03-1 від 26.01.2016р.

В цей же день, 26.01.2016р., міським головою дане депутатське запитання для виконання було направлено заступнику мера Свідерко С.В., а та відповідно скерувала безпосередньому виконавцю Артемєвій О.В.

05.02.2016р. за № 719/03.1-22 Відповідачем по справі була надана відповідь позивачу, в якій відповідач об'єднав всі звернення Позивача за 26.02.2016р. та надав відповідь по суті депутатського запитання слідуючого змісту: «рішенням Конституційного суду від 22.09.2005р. № 5-рп/2005 пункт 6 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України визнано неконституційним, тому зобов'язати ПрАТ «Санта Україна» переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди немає підстав». Дана відповідь підписана міським головою. Виконавцем на відповіді вказана Артемьєва О.В.

Ч.7 ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997р. встановлено, що депутат має право звернутися із запитом до керівників ради та її органів, сільського, селищного, міського голови, керівників органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих або зареєстрованих на відповідній території, а депутат міської (міста обласного значення), районної, обласної ради - також до голови місцевої державної адміністрації з питань, віднесених до відання ради.

Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 р. було визначено статус депутата місцевої ради як представника інтересів відповідної територіальної громади, встановлено гарантії депутатської діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має право на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання.

Згідно з ч.І ст.13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутатське звернення викладене в письмовій формі, вимога депутата місцевої ради з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

У відповідності до ч.2, 3 ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»_місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання і надані йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніше як у місячний строк. Якщо депутатське звернення з об'єктивних причин не може бути розглянуто у встановлений строк, депутату місцевої ради зобов'язані письмово повідомити про це з обґрунтуванням мотивів необхідності продовження строку.

Ч.5 ст.13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено, що в разі, якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до ст. 22 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини -виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органїв місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. З ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини -виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Рішенням виконавчого комітету №1 від 22.01.2016р. Первомайської міської ради Миколаївської області «Про розподіл функціональних обов'язків між міським головою, секретарем міської ради, першим заступником міського голови, заступниками міського голови та керуючою справами виконавчого комітету міської ради» визначено, що :

- відповідно до розділу 1 - міський голова,

- п.1.4. - організує в межах, визначених законодавством, роботу міської ради та її виконавчого комітету;

- п.1.21. - забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх обєднань.

Відповідно до розділу 4, - заступник міського голови по комунальній власності, земельних відносинах та архітектурних питаннях, - п.4.3. спрямовує, координує та контролює діяльність управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань міської ради.

Відповідно до Положення про управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради, а саме п.4.5.1. - дане Управління у сфері земельних відносин займається укладенням договорів оренди землі, внесення до них змін, поновлення договору оренди землі, та вирішенням інших питань, пов'язаних з використанням землі.

П.1.1. Посадової інструкції головного спеціаліста з земельних питань відділу комунальної власності та земельних відносин, дана посадова особа здійснює виконання покладених на відділ завдань та дотримання вимог діючого законодавства щодо реалізації державної політики у сфері управління комунальною власністю.

Аналізуючи діюче законодавство в межах виникших правовідносин, суд не знаходить доведеним той факт, що свідчив би про протиправність дій чи бездіяльності голови Первомайської міської ради Миколаївської області в частині ненадання інформації на запитання депутата Первомайської міської ради ОСОБА_1 від 26.01.2016р., поскільки в судовому засіданні є доведеним те, що при розгляді даного депутатського запитання саме міський голова діяла відповідно до вимог законодавства та посадових повноважень, а саме в встановлений термін, відповідно до розподілення обов'язків скерувала дане депутатське запитання до відповідного заступника та в встановлений термін надала відповідь на запитання, котре підготовлене відповідними фахівцями безпосередньо.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнати протиправними дії (бездіяльність) голови Первомайської міської ради Миколаївської області Дромашко Л. Г. в частині ненаданпя інформації на запитання депутата Первомайської міської ради ОСОБА_1, не підлягають задоволенню та в цій частині позивачу необхідно відмовити.

Разом с тим суд вважає, що при вирішенні депутатського запитання депутата Первомайської міської ради Миколаївської області ОСОБА_1 від 26.01.2016р. не було в повній мірі дотримано вимог, передбачених ч.2, 3 ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» в частині надання повної та обгрутованої відповіді на депутатське запитання.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», - якщо депутат місцевої ради незадоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники

підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону.

У контексті положень ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Проте суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи з третіх осіб, про захист яких вони просять.

При вирішенні даної справи суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що таке можливо відновити, зобов'язавши Первомайську міську раду Миколаївської області повторно розглянути депутатське запитання позивача ОСОБА_1 від. 26.01.2016р. та надати повну, обгрунтовану конкретизовану на кожне вказане в запитанні питання, що ставиться.

В частині заявленого позивачем вимоги зобов'язати Первомайську міську раду Миколаївської області в особі голови Дромашко Л. Г. здійснити дії щодо створення комісії по факту використання земельної ділянки ПрАТ «Санта Україна» не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вищезазначеної норми Конституції України слідує, що кожен орган державної влади зобов'язаний діяти виключно в межах, передбачених чинним законодавством. Відповідно, суд при вирішенні питання щодо правомірності дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо відповідності таких дій нормам чинного законодавства, однак не може заміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього органу державної влади.

Отже, поскільки вирішення питання щодо створення будь яких комісій відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування з дотримання відповідної процедури, а відтак судові органи не вправі перебирати на себе його повноваження.

Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008 року, згідно з яким суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Відповідно до вимог статі 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання чинним рішення чи окремих його положень.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із наявних матеріалів справи, норм чинного законодавства, необхідності відновлення порушеного права позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Ст. 94 КАС України передбачено:

- ч. 1- якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

- ч. 2 - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

- ч. 3 - якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

- ч. 4 - у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

- ч.5 - у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Зобо'язати Первомайську міську раду Миколаївської обалсті в особі голови Дромашко Людмили Григорівни надати депутату Первомайської міської ради ОСОБА_1 інформацію на депутатське звернення від 26.01.2016 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Первомайської міської ради Миколаївської області на користь ОСОБА_1 судовий збір 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ :