Справа № 22-а-27078/11
Суддя: Мережко М. В.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Оношко Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області про зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату доплати до пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А :

12 січня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області про зобов'язання проведення перерахунку і виплати недоотриманих сум доплати непрацюючому пенсіонеру проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року. Вимоги обґрунтовувала тим, що їй як непрацюючому пенсіонеру проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року має виплачуватися щомісячна грошова доплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 23 лютого 2010 року позов задоволено частково.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість як непрацюючому пенсіонеру проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, передбачену ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати незаконне, на його думку, рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в позові в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення Білоцерківським міськрайонним суду норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області, як непрацюючий пенсіонер. Проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується документами, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з Постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року місто Біла Церква віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться оплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених ч. 1 ст. 39 вищезазначеного Закону (ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем виплачувалась доплата до пенсії відповідно до вимог постанови КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

ОСОБА_1 оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала доплату значно нищу, ніж це передбачено ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.

Пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-VІ та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було замінено. Згідно з новою редакцією цієї норми громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Однак, у подальшому ці положення також було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008.

Таким чином, починаючи з 22.05.2008 року (після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008) законодавче регулювання відносин з виплати доплати непрацюючим пенсіонерам проживаючим в зоні посиленого радіоекологічного контролю визначалось ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції від 06.06.1996 року №230/96-ВР), оскільки обмеження щодо її застосування було скасовано, а жодних інших обмежень Верховна Рада України не встановлювала.

Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивачка має право на перерахунок доплати до пенсії як непрацюючий пенсіонер.

Разом з тим суд першої інстанції при постановленні рішення допустив помилку не застосувавши ст. 99 КАС України. Так, відповідно до ст. 99 КАС України (на момент постановлення рішення) для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи було встановлено строк в один рік, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква районі задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського районного суду Київської області від 23 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгйованість як непрацюючому пенсіонеру проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, передбачену ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: