Справа № 318/1271/16-а
Суддя: Петров В. В.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 318/1271/16-а
Номер провадження №2-а/318/32/2016
ПОСТАНОВА

18.07.2016 року м. Кам'янка-Дніпровська

Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Петрова В.В., при секретарі Александрові М.І

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язання вчинити певні дії.

26.11.2015 року вона звернулася до відповідача з заявою щодо перерахунку пенсії із загальних підстав призначення пенсії на пенсію по інвалідності відповідно до ч. 9, ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII. До вищезазначеної заяви нею були додані необхідні документи, які підтверджують II групу інвалідності та стаж роботи, що дає право на пенсію по інвалідності, який, станом на 11.11.2015 р, становив 23 роки 10 місяців 13 днів тощо. Листом від 11.12.2015р відповідач відмовив позивачу у переведенні на пенсію по інвалідності. Однак, позивач з такими висновками не згоден та вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними та неправомірними. Згідно з довідкою, виданою прокуратурою Запорізької області від 20.10.2015 р за №18-672вих-15, заробітна плата, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування складає 6500 грн. 17 коп. Таким чином, 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати складає 6500:100*60=3900 гривень (три тисячі дев'ятсот гривень). Однак, відповідачем позивачеві призначена та нарахована пенсія на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ст.ЗЗ Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам І групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону. Згідно з наданою УПФУ в Кам'янсько-Дніпровському районі довідкою ОСОБА_1 нарахована та виплачена пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання у розмірі: серпень- 2221 грн.81 коп., вересень- 3289 грн.94 коп., жовтень -3289 грн.94 коп., листопад -3289 грн.94 коп., грудень- 3454 грн.46 коп. Вважає, що дії відповідача щодо відмови їй у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», є неправомірними. Просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII та зобов'язати відповідача у переведенні її на пенсію по інвалідності з 11.08.2015 відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІІ у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0302399 від 11.08.2015 року (а.с.10)

Згідно з довідкою, виданою прокуратурою Запорізької області від 20.10.2015 за №18-672вих-15, заробітна плата, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування складає 6500 грн. 17 коп. (шість тисяч п'ятсот гривень 17 копійок) (а.с.12-13)

У позивача станом на 11.11.2015 р загальний стаж роботи складає 23 роки 10 місяців 13 днів, стаж роботи в органах прокуратури - 21 рік 03.місяця 16 днів, що підтверджується довідкою прокуратури Запорізької області № 11-2888 вих.-15 від 11.11.2015 рік (а.с.11)

Факт наявності необхідного стажу роботи в органах прокуратури позивача також підтверджується копією трудової книжки серії БТ-11 № 2951926 від 06.07.1989 року (а.с.14-16)

Позивач 26.11.2015 р звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку пенсії із загальних підстав призначення пенсії на пенсію по інвалідності відповідно до вимог ч.9, ч.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.8)

Відповідачем по справі листом від 11.12.2015 р. № 51/Г-2 позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії із загальних підстав на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру». (а.с. 9).

Згідно довідки № 224, виданою 22.03.2016 р відповідачем, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам другої групи. (а.с.17)

В розділі другом Конституції України зазначаються права, свободи та обов'язки людини і громадянина, в даному випадку Конституція України гарантує громадянам право на соціальний захист.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закон та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України, має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частина перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. (ч.2 ст.19 Конституції України)

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст.58 Конституції України)

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено і позивача, встановлено приписами статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ та приписами статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Згідно з ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, прокурорам, визнаним інвалідами І або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Пенсія призначається прокурорам у розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. ( ч.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-УІІ)

Крім того, питання щодо дії нормативнр-правових актів у часі неодноразово розглядалось Конституційним Судом України та відображено в Рішеннях N 1-зп від 13 травня 1997 року, N 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року та N З-рп/2001 від 5 квітня 2001 року. При цьому, зазначеними рішеннями встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Необхідно також зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Це зазначено в рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Порядок проходження служби у правоохоронних органах врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій правоохоронців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Посилання ж відповідача на те, що з 1 червня 2015 року не здійснюється ні призначення, а ні перерахунки пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме відповідно до Закону України «Про прокуратуру», суд вважає безпідставним, оскільки після набрання чинності з 01.04.2015 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, відповідно до прикінцевих положень якого, норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури набули чинності 15 липня 2015 року та на цей час є чинними.

Зокрема, відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІІ, прокурорам, визнаним інвалідами І або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Згідно з частиною 2 статті 86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, на зміну вимог статті 50-1 Закону «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ з 15 липня 2015 року набули чинності положення статті 86 Закону №1697-VII «Про прокуратуру», відповідно до яких в повній мірі збережено право працівників прокуратури на пенсійне забезпечення по інвалідності. При цьому, положення статті 86 Закону «Про прокуратуру» №1697-VII, аналогічні приписам статті 50-1 Закону «Про прокуратуру»№ 1789-ХІІ щодо права на призначення пенсії по інвалідності..

У свою чергу, як зазначалось раніше, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13). Крім того, вирішуючи питання про застосування наведеного Закону в часі, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (Стаття 2 КАС України).

Частина 1 ст.8 КАС України зазначає, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Відповідно до п.п.3 п.2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах одним із основних завдань управління є призначення (перерахунок) пенсій. На підставі п.п.2 п.2.3 згаданого Положення управління має право проводити планові та в передбачених законодавством випадках позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, в установах, організаціях, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, інших документів, пов'язаних із нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, призначенням пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості, зокрема письмові, з питань, що виникають у процесі таких перевірок.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015, прикінцевими положеннями якого скасовуються норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення осіб, оскільки це суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності своєї відмови позивачу у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст..86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, а її позовні вимоги задовольняються, тому, враховуючи положення ст..94 КАС України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.

На підставі наведеного, керуючись Конституцією України, ст..ст.2, 4-11, 18, 70-72, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, Законом України «Про прокуратуру», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області перевести ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності з 11.08.2015 року відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області на користь держави судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст 160 КАС України апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В. В. Петров