Справа № 753/12248/16-а
Суддя: Цимбал І. К.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/597/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.

при секретарі - Корпусенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про зобов'язання перерахувати та виплачувати з 30 грудня 2015 року пенсію із розрахунку 90% заробітної плати начальника управління Верховного Суду України, з урахуванням постанови Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2016 року по справі № 753/21566/15-а, враховуючи індексацію та проведені виплати.

В ході судового розгляду справи, позивач змінив свої позовні вимоги та просив суд зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати ОСОБА_2 з 30 грудня 2015 року пенсію без обмежень із розрахунку 90% заробітної плати начальника управління Верховного Суду України, згідно довідки Верховного Суду України від 07.10.2015 року № 767, підвищення пенсії, як інваліду війни 3-ї групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-категорії, за шкоду заподіяну здоров'ю - 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням постанови Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2016 року по справі № 753/21566/15-а, враховуючи індексацію та проведені виплати. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, та пояснив, що з липня 2006 року одержує пенсію за віком нарахованої згідно із Законом України «Про державну службу», як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалід війни 3-ї групи і знаходиться на пенсійному обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. Пенсія йому призначена з останньої посади начальника управління Верховного Суду України із розрахунку 90 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Представник відповідача, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що на даний час позивач, відповідно до ЗУ «Про державну службу» перерахування пенсій державним службовцям на передбачено. Крім того, вказує, що позивач отримує пенсію в розмірі 60% на підставі постанови від 03.02.2016 року, а підстав для перерахунку пенсії у розмірі 90% у позивача відсутні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що позивач знаходиться на пенсійному обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з липня 2006 року отримує пенсію за віком, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалід війни 3-ї групи, нарахованої згідно із Законом України «Про Державну службу».

В жовтні 2015 року, позивач звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про перерахунок пенсії на підставі довідки Верховного Суду України, відповідно до якої заробітна плата за посадою начальника управління, з якої йому призначена пенсія, змінилася з 9 вересня 2015 року (відповідно до постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 зі змінами внесеними згідно постанови КМУ від 02.09.2015 року № 644) /а.с. 16/. На всі виплати, включені у довідку, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. УПФ України в Дарницькому районі м. Києва, було відмовлено позивачу в перерахуванні пенсії, посилаючись на те, що згідно Закону України № 213 від 02.03.2015 року з 01.06.2015 року, скасовано норми, щодо пенсійного забезпечення в частині призначення пенсій за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим перерахунок раніше призначених пенсій державним службовцям також не проводиться, а тому підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до довідки Верховного Суду України № 767 від 07.10.2015 року відсутні /а.с. 33/.

Не погоджуючись з такими рішеннями позивач подав позов до суду і просив суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва щодо відмови у перерахуванні пенсії ОСОБА_2. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва перерахувати та виплачувати ОСОБА_2 з 9 вересня 2015 року пенсію без обмежень із розрахунку 60% заробітної плати начальника управління Верховного Суду України згідно довідки Верховного Суду України від 07.10.2015 року № 767, підвищення пенсії, як інваліду війни 3-ї групи - 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2011 року додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-категорії, за шкоду заподіяну здоров'ю - 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням їх періодичного збільшення та проведених виплат. На підставі вимог п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України звернути до негайного виконання постанову суду у разі стягнення всієї суми боргу.

03.02.2016 року Дарницький районний суд м. Києва виніс постанову, якою визнав дії Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 - протиправними. Зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію без обмежень із розрахунку 60% заробітної плати начальника управління Верховного Суду України згідно довідки Верховного Суду України від 07.10.2015 року № 767, підвищення пенсії, як інваліду війни 3-ї групи у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність починаючи з 09.09.2015 року, додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням вже проведений виплат, починаючи з 18.05.2015 року /а.с.12-14/ .

Крім того, 19 лютого 2009 року Окружний адміністративний суд міста Києва виніс постанову, якою зобов'язав управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію без обмежень, хоча на час винесення рішення судом пенсія державного службовця була обмежена максимальним розміром пенсії не більше десяти мінімальних прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність, підвищення пенсії, як інваліду війни третьої групи - 30% мінімальної пенсії за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія - 1)- 50% мінімальної пенсії за віком /а.с. 17-18/. Позивач також зазначив, що після нарахування йому в 2006 року пенсії із розрахунку 90% заробітної плати за посадою начальника управління Верховного Суду України, були внесені зміни в законодавчі акти. Так, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (Закон № 3668-VI), були внесені зміни в ст. 37 Закону «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, згідно яких призначення пенсії державним службовцям змінено з розміру 90 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі на 80 відсотків. Законом України « Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII (п.п. 2 п. 24 розділу ІІ) призначення пенсії державним службовцям змінено з розміру 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі на 70 відсотків. Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України № 76-VIII від 28.12.2014 року, в ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу», внесені зміни, згідно яких, призначення пенсії державним службовцям змінено з розміру 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі на 60%відсотків.

Листами управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва № 592/М-536 від 22.10.2015 року та головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 23686/М-2078 від 10.11.2015 року позивачу відмовлено у перерахунку та виплаті пенсії без обмежень з посиланнями на те, що згідно Закону України № 213 від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з 01.06.2015 року скасовано норми, щодо пенсійного забезпечення в частині призначення пенсій за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим перерахунок раніше призначених пенсій державним службовцям також не проводиться і тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до довідки Верховного Суду України № 767 від 07.10.2015 року. Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави».

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону № 76-VIII від 28.12.2014 року), пенсія державним службовцям, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, призначається в розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закон № 76-VIII від 28.12.2014 року), умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 р. N 865, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України, заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії. Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи Згідно ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У зв'язку з цим, винесені постанови: Окружним адміністративним судом міста Києва від 19.02.2009 року, Дарницьким районним судом м. Києва від 03.02.2016 року, щодо перерахування та виплати пенсії без обмежень, підвищення пенсії, як інваліду війни 3-ї групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-категорії, за шкоду заподіяну здоров'ю - 50% мінімальної пенсії за віком, не підлягають доказуванню при винесенні рішення при розгляді іншої справи. Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453), до внесення Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (Закон № 3668) змін передбачала: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». Таким чином, визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (Закон № 2453) порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (Закон № 3668), внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668 звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Враховуючи, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій, Конституційний Суд України вважає, що положення частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (Закон № 2453), яка змінена Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (Закон № 3668), не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Основного Закону України та такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (Закон № 2453) у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIІІ (Закон № 213), а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді», Конституційний Суд України виходить з того, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу. У статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (Закон № 2453) до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIІІ (Закон № 213), тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIІІ (Закон № 192), закріплювалося, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та встановлювалося, що «у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання». З наведеного вбачається, що до визначеного у Законі № 2453 порядку нарахування щомісячного довічного грошового утримання внесено зміни Законом № 213, яким зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів та виключено положення про можливість здійснення його перерахунку. Конституційний Суд України дійшов висновку, що при зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 80 до 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посад без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відбулося зниження рівня матеріального забезпечення судді у відставці і як наслідок - гарантій незалежності такого судді, що може впливати на здійснення справедливого правосуддя та реалізацію права кожного на захист судом. Таким чином, положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (Закон № 2453) у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIІІ (Закон № 213) звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить частині першій статті 55, частині першої статті 126 Основного Закону України. Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, розглядаючи питання максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати 10740 грн.), зазначив що він уже розглядав питання про недопустимість визначення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, зокрема у рішенні від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, від 03.06.2013 року. У цих рішеннях Конституційний Суд України наголошував, що закріплення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів обмежує гарантії їх незалежності. Конституційний Суд України вважає, що положення першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону № 2453 в редакції Закону № 213, Закону № 911 щодо встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішення від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007 зазначив, що частина друга статті 123 Закону України "Про судоустрій України" (Закон № 3018-14) передбачає, що розмір заробітної плати працівників апарату судів та працівників державної судової адміністрації, їх побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються Законом України "Про державну службу" (Закон № 3723-12), іншими нормативними актами і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців апаратів законодавчої та виконавчої влади. Частина друга статті 130 Закону України "Про судоустрій України" (Закон № 3018-14) визначає, що за умовами оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного та транспортного забезпечення працівники апарату суду прирівнюються до відповідних категорій службовців апарату вищого, центральних або місцевих органів виконавчої влади. Зупинення дії цих норм призвело до зниження у 2007 році рівня забезпечення працівників судів та працівників державної судової адміністрації у порівнянні з відповідними категоріями державних службовців виконавчої та законодавчої влади. За змістом положень частин другої, третьої статті 22 Основного Закону України (254к/96-ВР) конституційні права і свободи гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частина перша статті 24 Конституції України (254к/96-ВР) встановлює принцип, згідно з яким громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Конституційний Суд України дійшов висновку, що пункт 50 статті 71 Закону ( 489-16 ) суперечить положенням частин другої, третьої статті 22, частини першої статті 24 Конституції України ( 254к/96-ВР ).

Також, у Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, зазначено, що відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (Закон № 3668), виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється суддям без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та без проведення інших перерахунків, передбачених законами України. Конституційний Суд України вважає, що Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (Закон № 3668), поширюючи дію положень абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), залишив незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, але звузив обсяг цього права та встановив обмеження в перерахунках передбачених законами України пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Таким чином, зазначені положення Закону № 3668 в частині поширення їх дії на Закон № 2453 стосовно виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці суперечить вимогам частини першої статті 126 Конституції України.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії законів України, визнаних неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржено. Верховний Суд України у своїй постанові, при розгляді справи від 10 грудня 2013 року № 21-348а13, зазначив, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому дійшла такого правового висновку: внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (Закон № 3668) зміни щодо розміру пенсії у відсотках стосується порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону в часі, колегія суддів виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Новий порядок призначення та виплати пенсій, встановлений Законом № 3668-VI не поширюється на пенсіонерів, яким призначена пенсія до набрання ним чинності, а тому до даних спірних правовідносин слід застосовувати норми закону (в редакції до набрання чинності Закону № 3668-VI), оскільки редакція цього закону звужує права позивача в частині розміру нарахування пенсії. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року (справа № 21-445а13).

Відповідно до ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну правову норму. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно ст. 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», зазначено що відповідно до ст.ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, які скасовують конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Оцінивши належність, допустимість, а також достатність доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, оскільки пенсія позивачу призначена до внесення змін до ЗУ «Про державну службу», відмова відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу є незаконною, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 17, 18, 72, 158, 159, 160, 161, 162, 163, Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити. Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати з 30 грудня 2015 року ОСОБА_2 пенсію без обмежень із розрахунку 90% заробітної плати начальника управління Верховного Суду України згідно довідки Верховного Суду України від 07.10.2015 року № 767, підвищення пенсії, як інваліду війни 3-ї групи - 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-категорії, за шкоду заподіяну здоров'ю - 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням індексації та проведених виплат.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: