Справа № 826/16731/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 липня 2016 року № 826/16731/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, за участю третіх осіб - ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - позивач, ПАТ «Дельта Банк») до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича (далі - відповідач, Приватний нотаріус), за участю третьої особи - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права власності від 29.12.2014 14:43:32, індексний номер: 18448820, приватний нотаріус Ковальчук Сергій Павлович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ щодо складського приміщення під літерою «Л», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею (кв.м.): 1104,00, номер запису про право власності: 8300327;

зобов'язати відповідача скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності на складське приміщення під літерою «Л», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею (кв.м.): 1104,00, номер запису про право власності: 8300327, власник: ОСОБА_2;

зобов'язати відповідача скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про припинення права власності на складське приміщення під літерою «Л», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею (кв.м.): 1 104,00, внесений до реєстру 29.12.2014 14:44:15, індексний номер рішення: 18448820.

зобов'язати відповідача повернути ПАТ «Дельта «Банк» () оригінал свідоцтва про право власності на складське приміщення під літерою «Л», загальною площею 1104,00 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, посвідчене приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевичем О.О. 10.02.2014, реєстраційний № 157;

зобов'язати відповідача повернути ПАТ «Дельта «Банк» () оригінал витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень на складське приміщення під літерою «Л», загальною площею 1104,00 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, індексний номер 17599829, дата, час формування: 10.02.2014 18:14:22.

Протокольною ухвалою, судом залучено в якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи, відповідач та Фонд явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, з урахуванням чого адміністративна справа відповідно ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.12.2014 між ПАТ «Дельта Банк» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого, продавець передає у власність, а покупець приймає і зобов'язується оплатити на викладених в Договорі умовах складське приміщення під літерою «Л», загальною площею 1104,00 кв.м.), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір купівлі-продажу від 29.12.2014 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстраційним № 10811.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 13.08.2015, індексний номер 42229361, 29.12.2014 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. внесений запис номер 8300327 про право власності ОСОБА_2 на вказаний об'єкт нерухомості, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер: 10811, виданий 29.12.2014, підстава внесення запису - рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18448820 від 29.12.2014 14:43:32.

Водночас, постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Разом з тим, постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», Банк було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження у діяльності Банку, зокрема, заборонено здійснювати будь-яке відчуження будівель і споруд без погодження Національного Банку України.

З матеріалів справи також видно, що листом від 14.07.2015 № 5127 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» надіслала ОСОБА_2 повідомлення, з посиланням на п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність договору купівлі-продажу від 29.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстраційним № 10811.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 37 названого Закону уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що паротягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У силу вимог ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

При цьому, для застосування санкцій, передбачених ст. 228 ЦК України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Крім того, відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Під час судового розгляду справи позивачем не наведено, а судом не встановлено, підстав для визнання нікчемним правочину, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, а також не надано доказів, які б свідчили, що правочин в межах спірних правовідносин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Необґрунтованими є посилання позивача на звіт про оцінку майна № GR-0066, як на беззаперечний доказ продажу банком 29.12.2014 нерухомого майна за ціною нижче ринкової, оскільки безпосередньо зі змісту даного звіту неможливо встановити за якими характеристиками та критеріями проводилася оцінка об'єкта нерухомого майна, перелік інформаційних джерел, що були використані в роботі оцінювача - ФОП ОСОБА_4

Також позивач не надав судових рішень про визнання недійсним правочину, а саме договору купівлі-продажу від 29.12.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстраційним № 10811.

Суд звертає увагу на те, що ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних з 02.03.2015, а до категорії проблемних - 30.10.2014, в той час як спірний договір купівлі-продажу укладений 29.12.2014, тобто, на момент укладення правочину в діяльності ПАТ «Дельта Банк» не було жодних обмежень, які, в свою чергу, давали б підстави для посилання позивача на п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу нікчемності такого правочину, а відтак наведене посилання позивача є помилковим.

Водночас, правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначаються Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до змісту ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт. Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 81) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Таким чином, нотаріус як державний реєстратор наділений повноваженнями щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, у встановленому Законом порядку.

Таким чином, нотаріус, як державний реєстратор, наділений повноваженнями щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, у встановленому Законом порядку.

Враховуючи встановлену судом відсутність підстав для визнання нікчемним правочину, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, доказів, які б свідчили, що правочин в межах спірних правовідносин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави, відсутність судових рішень про визнання недійсним спірного правочину, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є необґрунтованими та задоволенню за висновком суду не підлягають.

З огляду на те, що решта позовних вимог: про зобов'язання відповідача скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відповідні записи та повернути позивачу відповідні оригінали документів, є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в їх задоволенні також слід відмовити.

Крім того, судом також враховується, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача повернути ПАТ «Дельта «Банк» оригінали документів, позивачем жодним чином не обґрунтовані, а також, позивачем не наведено аргументів та доводів, яким чином у такий спосіб буде захищено або порушено права позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко