Справа № 295/8892/16-а
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/8892/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 року м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА В СКЛАДІ:

Головуючого - судді Стрілецької О.В.

За участю секретаря Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання провести нарахування та виплату пенсій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить зобов'язати відповідача негайно здійснити нарахування та виплату пенсії з 01.07.2016 року, як інваліду війни першої групи відповідно до рішень адміністративних судів України трьох інстанцій, згідно ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та рішення Європейського суду з прав людини.

В обгрунтування позову вказав, що відповідно до постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 21.05.2009 року та постанови Апеляційного суду Житомирської області від 05.07.2011 року задоволено його позов та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити йому перерахунок пенсії відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.02.2012 року постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 21.05.2009 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 05.07.2011 року залишено без змін.

03.12.2015 року Європеський суд з прав людини визнав законними та такими, які прийняті відповідно Конституції України, рішення Корольовського районного суду м. Житомира, Апеляційного суду Житомирської області, Вищого адміністративного суду України. Разом з тим визнано надмірну тривалість виконання рішень національних судів.

В червні 2016 року позивачу стало відомо, що йому нараховано пенсію по інвалідності відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі меншому, ніж який підлягав нарахуванню згідно вказаних вище рішень.

Посилаючись на норми Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 10.05.2008 року, вважає такі дії відповідача неправомірними, зазначає, що має право на пенсію по інвалідності на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно яких було винесено рішення Корольовським районним судом м. Житомира від 21.05.2009 року.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити з підстав, викладених в ньому.

Представник відповідача Погорлецький Є.А. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Вказав, що розмір пенсії позивача визначений відповідно до вимог закону, який є чинний на момент звернення ОСОБА_1 з заявою про переведення з одного виду пенсію на інший. Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, оглянувши пенсійну справу ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримував пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.01.2007 року по 31.03.2008 року.

24.03.2008 року позивач подав заяву про припинення виплати пенсій у зв'язку з переходом на інший вид пенсії.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 21.05.2009 року задоволено позов ОСОБА_1, визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірі, передбаченому ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 9840,12 грн. недовиплаченої пенсії за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 рік, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу за період з 01.01.2008 року в розмірі, передбаченому ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( а.с. 10).

05.07.2011 року постановою Апеляційного суду Житомирської області скасовано постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 21.05.2009 року в частині задоволення вимог про стягнення коштів та зобов'язання виплачувати пенсію з 01.01.2008 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 рік. Відмовлено в задоволенні позову про зобов'язання виплачувати пенсію з 01.01.2008 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В решті постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 21.05.2009 року залишено без змін (а.с. 11-12).

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 28.02.2012 року постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 21.05.2009 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 05.07.2011 року залишено без змін (а.с. 13-14).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини держава України визнала надмірну тривалість виконання рішень національних судів та готова забезпечити їх виконання (а.с.15-16).

Судом встановлено, що з 01.04.2008 року по 30.06.2016 року позивач перебував на обліку в Житомирському об'єднаному управлінні пенсійного фонду України та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

09.06.2016 року позивач подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про поновлення виплати пенсії згідно рішень національних судів та Європейського Суду з прав людини (а.с. 2 пенсійної справи).

Згідно протоколу призначення пенсії позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно поданої ним заяви, починаючи з 01.07.2016 року.

Розмір пенсії обчислено згідно норм ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п. 11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" та Постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".

Відповідно до статті 1-11 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

Статею 7 цього ж Закону визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Судом встановлено, що 09 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про поновлення виплати йому пенсії по інвалідності за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Заяву позивача було задоволено, виплату пенсії по інвалідності на підставі цього Закону йому було поновлено з 01.07 2016 року, згідно положень статті 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", п. 11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", постанови Кабінету Міністрів України N 1381 від 28.12.2011 року.

Підстави поновлення виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", передбачені статтями 28, 62 цього Закону, згідно з якими поновлення виплати пенсії здійснюється інвалідам в разі переривання ними інвалідності та громадянам, які виїжджали на постійне місце проживання за кордон.

Саме за таких обставин відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Разом з тим ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії у зв'язку з переходом на інший вид пенсії, а тому при поверненні до раніше призначеної пенсії відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" фактично відбулося її нове призначення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 року по справі № 21-540а14, яка в силу норм ст. 244-2 КАС України, повинна бути врахована судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 фактично було призначено пенсію, то при призначенні пенсії підлягають застосуванню норми права, чинні на час звернення позивача з відповідною заявою про перехід з одного виду пенсії на інший.

Нормами ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено мінімальні розміри пенсій по інвалідності.

Згідно п. 11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний Бюджет України на 2016 року" встановлено, що норми і положення частин першої та другої статті 9, статей 14, 22, 36, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" визначено мінімальні розміри пенсії, в тому числі і по інвалідності, які призначаються згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на підставі яких позивачу здійснено призначення пенсії по інвалідності з 01.07.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 року, відповідно до якого визнано неконституційними положення п. 29 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 25.12.2007 року, яким було внесено зміни до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Суд звертає увагу, що згідно п. 2 розділу ІІІ вказаного вище Закону від 25.12.2007 року Розділ ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» діяв лише до 31.12.2008 року.

Разом з тим, Конституційний Суд України у п. 2.1 Рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення, в тому числі, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України, роз'яснено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності, який передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону України про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при призначенні пенсії позивачу Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області діяло в межах та у спосіб, передбачених законом, пенсія позивачу призначена з дотриманням нормативно-правових актів, чинних на момент зверенння ОСОБА_1 з заявою про перехід з одного виду пенсії на інший.

Не грунтуються на вимогах закону доводи позивача, що призначення йому пенсії з 01.07.2016 року повинно бути здійснено на підставі постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 21.05.2009 року та постанови Апеляційного суду Житомирської області від 05.07.2011 року, оскільки згідно вказаних процесуальних рішень зобов'язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виключно за певний період - з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року. Ніяких обов'язків на Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області по нарахуванню та виплаті пенсії на майбутнє не встановлено, а тому підстави для поновлення виплати пенсії позивачу відповідно до вказаних вище рішень національних судів відсутні.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позову відсутні, а тому суд відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 11, 17, 160- 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Стрілецька