Справа № 810/1898/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м.Київ 810/1898/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання: Волощук Л.В., в присутності

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської обласної державної адміністрації

про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київської обласної державної адміністрації в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Київської обласної державної адміністрації в наданні йому дозволу на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту;

- зобовязати Київську обласну державну адміністрацію надати йому дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 було визнано протиправною відмову Київської обласної державної адміністрації в наданні йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту.

Вказана постанова суду набрала законної сили 26.01.2016.

Водночас, звернувшись до відповідача повторно з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва він знову отримав відповідь про відмову у задоволенні його заяви.

Позивач стверджує, що рішення відповідача про відмову у наданні йому дозволу на розробку документації із землеустрою є протиправною, оскільки право на отримання земельної ділянки для особистого житлового будівництва, гарантоване йому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу».

Крім того, зауважив позивач, відмова відповідача у наданні йому дозволу на розробку документації із землеустрою на ту саму земельну ділянку та з тих самих підстав вже була визнана судом протиправною. Проте, відповідачем безпідставно не було враховано висновків суду та прийнято оскаржуване рішення.

В судовому засіданні позивач доводи викладені в адміністративному позові підримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Разом з цим, додатково пояснив, що вказана земельна ділянка знаходиться біля багатоповерхівних бутлових будинків, школи та дитячого садка, а тому доводи відповідача, що зазначена земельна ділянка знаходиться поза межами населенного пункту не відповідає дійсності.

Крім того, звертав увагу суду, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 йому було відмовлено в задоволенні позовної вимоги щодо зобов?язання відповідача надати дозвіл на розробку документації із землеустрою, оскільки вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки чи про відмову у наданні такого дозволу є дискриційними повноваженнями відповідача. Водночас, враховуючи, що відповідачем було повторно відмовлено у наданні відповідного дозволу, то, на думку позивача, єдиним можливим способом захисту його порушених прав та інтересів є саме зобовязання відповідача надати такий дозвіл.

Представник відповідача у судовому засіданні надав письмові заперечення на адміністративний позов та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що земельна ділянка про яку йде мова в зверненні позивача знаходиться за межами населеного пункту. Отже, відповідно до вимог статей 38, 39, 122, 123 Земельного кодексу України, а також враховуючи зміст листів Головного управління Держземагентства у Київській області від 20.03.2016 № Д-165/0-440/6-15 та від 05.06.2015 № 13-10-0.31-9752/2-15, управління Держземагентства у Білоцерківському районі Київської області від 05.06.2015 № 10-1005-0.7-3682/2-15 вказана земельна ділянка не може бути передана у власність для індивідуального житлового будівництва.

Крім того, відповідач стверджує, що за відсутності плану зонування або детального плану територій в силу статті 24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передача земельних ділянок у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Представник відповідача також пояснив суду, що оскільки на даний час на замовлення Білоцерківської міської ради інститутом НДПІ містобудування (м. Київ) виготовляється генеральний план міста Біла Церква, який буде затверджено у першому півріччі 2016 року, після чого буде розроблятися план зонування територій, яким будуть визначені території для конкретних потреб будівництва, адміністрацією було правомірно відмовлено позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва.

За таких обставин відповідач переконаний, що при розгляді заяви позивача орган державної влади діяв правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відповідача також звертав увагу суду, що вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки є виключною компетенцією Київської обласної державної адміністрації, а тому вимога позивача про зобовязання надати такий дозвіл є необґрунтованою.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема постанови Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2015, в лютому 2015 року позивач звернувся до відповідача заявою про надання йому у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку на території колишнього військового містечка № 50, а на час звернення до суду (28.04.2015) мікрорайону (вулиці) Гайок м. Біла Церква Київської області та про надання дозволу на розробку проекту відведення такої земельної ділянки.

У свою чергу, 02.03.2015 в порядку передбаченому Законом України Про звернення громадян відповідачем було надано відповідь позивачу в якій розяснено порядок звернення зацікавленої особи, яка має намір одержати у користування земельну ділянку, визначений статтями 123 та 122 Земельного кодексу України.

ОСОБА_1, вважаючи таку відповідь Київської облдержадміністрації за відмову у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки звернувся до суду про її оскарження, а також зобов?язання відповідача надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва.

Крім того, в ході розгляду адміністративної справи № 810/1817/15 судом було встановлено, що відповідач не може задовольнити заяву позивача та надати відповідний дозвіл, оскільки землі, з яких ОСОБА_1 бажає отримати у власність земельну ділянку, є землями лісового фонду і, відповідно до українського законодавства, не можуть бути передані особі для індивідуального житлового будівництва. При цьому, зазначені землі знаходяться щей поза межами населеного пункту, що підтверджуються листами Управління Держземагенства у Білоцерківському районі від 24.03.2015 № 34-1005-0.2-2220/2-15, від 05.06.2015 № 13-10-0.31-9752/2-15, а тому виділення в межах таких земель земельних ділянок для індивідуальної забудови суперечить статтям 38 та 39 Земельного кодексу України.

Водночас, як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи постанови суду від 27.10.2015 в адміністративній справі № 810/1817/15 суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною відмови Київської обласної державної адміністрації в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту та їх задоволення.

Вказане рішення суду набрало законної сили 26.01.2016.

У подальшому, а саме 25.02.2016 позивач знову звернувся до Київської обласної державної адміністрації з заявою (клопотанням) про надання йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту.

До вказаної заяви позивач також додав копію постанови Київського окружного адміністративного суду у справі № 810/1817/15 від 27.10.2015 та копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2016, якою рішення першої інстанції було залишено без змін.

21.03.2016 Київською обласною державною адміністрацією було розглянуто звернення позивача та надано відповідь в якій ОСОБА_1 розяснено вимоги статей 38, 118, 121, 122 Земельного кодексу України та рекомендовано для вирішення питання зазначеного ним у клопотанні (заяві) звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування з заявою та відповідними додатками у визначеному законом порядку.

05.04.2016 позивач звернувся з заявою до Голови Київської обласної державної адміністрації з клопотанням про перегляд рішення Київської обласної державної адміністрації 21.03.2016 та надання відповідного дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва.

У свою чергу, першим заступником голови адміністрації позивачу було надано відповідь за № Д27-1377-2 від 29.04.2016 в якій зазначено, що Київська обласна державна адміністрація не наділена повноваженнями щодо вирішення питання зазначеного ним у зверненні.

Крім іншого, у вказаній відповіді позивачу розяснено, що додані ним до заяви рішення суду не зобовязують Київську обласну державну адміністрацію надати йому дозвіл на розробку проекту відведення зазначеної ним земельної ділянки у власність.

Вважаючи повторну відмову Київської обласної державної адміністрації в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, - громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому суд враховує положення частини 3 статті 27 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, згідно якої забороняється передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб у разі відсутності плану зонування або детального плану території, про що також зазначалося відповідачем у ході судового розгляду.

У свою чергу, судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки слугувало те, що відповідач стверджує про відсутність у адміністрації компетенції щодо вирішення такого питання, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до приписів частини 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Стаття 40 Земельного кодексу України визначає, що землі житлової забудови, також наявні в складі земель колишнього військового містечка № 50 Гайок, можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Враховуючи викладене суд зазначає, що вирішення питання щодо передання у власність земельної ділянки поза межами населеного пункту для будівництва та обслуговування жилого будинку віднесено до компетенції відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечуючи те, що саме відповідач є розпорядником земельної ділянки, на якій розташовані будівлі та споруди колишнього військового містечка № 50 Гайок, зазначив, що Київська обласна державна адміністрація не може задовольнити заяву позивача, оскільки землі, з яких останній бажає отримати у власність земельну ділянку, є землями лісового фонду і, відповідно до українського законодавства, не можуть бути передані особі для індивідуального житлового будівництва. Крім того, відповідач також вказав, що зазначені землі знаходяться поза межами населеного пункту, і виділення в межах таких земель земельних ділянок для індивідуальної забудови суперечить статтям 38 та 39 ЗК України.

Водночас, судом встановлено, що таким доводам відповідача вже надавалась правова оцінка під час судового розгляду адміністративної справи № 810/1817/15, що вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи постанови суду, яка набрала законної сили.

Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так судом в ході розгляду адміністративної справи № 810/1817/15 було встановлено, що вказана позивачем земельна ділянка перебуває в складі земель запасу Фурсівської сільської ради та знаходиться за межами населеного пункту.

Щодо цільового призначення цієї земельної ділянки, суд (в постанові від 27.10.2015 у справі № 810/1817/15) зазначив, що станом як на час розгляду справи, так і на час надання відповіді Управлінням Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області від 05.06.2015, українським законодавством не передбачено такої категорії земель як землі лісового фонду. Такий термін існував у Земельному кодексі України від 18.12.1990 року, який втратив чинність ще 25.10.2001 року у зв?язку з набранням чинності нині чинним Земельним кодексом України від 25.10.2001 року № 2768-III.

Крім того, судом також було зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства України до земель лісогосподарського призначення належать не всі землі, які вкриті лісовою рослинністю, а лише ті, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

При цьому, суд звертає увагу, що Київською обласною державною адміністрацією як під час розгляду адміністративної справи № 810/1817/15 так і в ході розгляду даної адміністративної справи не було надано суду ніяких відомостей щодо передачі та використання земель колишнього військового містечка № 50 Гайок для потреб лісового господарства.

Натомість, в ході розгляду адміністративної справи № 810/1817/15 судом було встановлено, що зі змісту розпорядження Білоцерківської районної державної від 07.07.2006 № 251 Про передачу земельних ділянок до складу земель запасу слідує, що такі землі не використовувались і не передавались для потреб лісового господарства.

Судом (в ході розгляду адміністративної справи № 810/1817/15) також було враховано, що згідно відомостей Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області, наданих в листі від 09.10.2015, в складі земель запасу Фурсівської сільської ради відсутні землі лісогосподарського призначення.

Отже, з огляду на зазначене, вказані доводи представника відповідача є безпідставними.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на отримання у власність земельної ділянки (орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту) для індивідуального житлового будівництва суд звертає особливу увагу на те, що таке право було визнано за позивачем в судовому порядку, про що зазначено в судовому рішенні від 27.10.2015 по адміністративній справі № 810/1817/15.

Так, як вбачається зі змісту вказаного рішення, судом було чітко зазначено, що позивач має право на отримання земельної ділянки, для індивідуального будівництва, і судом не встановлено обставин, які б вказували на відсутність в складі земель колишнього військового містечка № 50 Гайок таких земель, які не можуть бути передані позивачу в порядку і спосіб передбачений законодавством України для індивідуального будівництва.

При цьому, суд враховує приписи статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, де законодавцем передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, враховуючи викладене, суд не приймає доводи відповідача в обґрунтування доводів заперечень на адміністративний позов з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Крім того, з огляду на те, що вказаним відповідачем в обґрунтування доводів заперечень обставинам вже надавалась правова оцінка під час розгляду іншої адміністративної справи (рішення в якій набрало законної сили), то відповідач взагалі не мав жодних підстав знову посилатись на ті самі обставини та ставити під сумнів право позивача на отримання зазначеної ним земельної ділянки.

Суд також звертає увагу, що клопотання про надання дозволу на розробку проекту є похідним від клопотання про передачу земельної ділянки у власність.

З наявних в матеріалах справи відповідей Київської обласної державної адміністрації на звернення позивача (від 21.03.2016 № Д 27-731-2 та від 29.04.2016 № Д 27-1377-2) судом встановлено, що вони не містять конкретного рішення (ні про задоволення клопотання, ні про відмову в його задоволенні) щодо вирішення питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Разом з тим, зважаючи на право позивача, відповідно до статті 123 Земельного кодексу України, оскаржити відмову у наданні дозволу на розроблення проекту відведення до суду, а також те, що надані відповідачем відповіді не містять позитивного вирішення зазначеного клопотання позивача, суд вважає таку відповідь відмовою в розумінні статті 123 Земельного кодексу України.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною відмови Київської обласної державної адміністрації в наданні йому дозволу на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобовязання відповідача надати ОСОБА_1 відповідний дозвіл на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва, суд зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, суд під час розгляду адміністративної справи № 810/1817/15, зазначив, що надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки чи про відмову у наданні такого дозволу належить до виключної компетенції відповідача. Судом також було вказано, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) зазначеного суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. У звя'зку з зазначеним, судом було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог з частині зобов'язання відповідача надати йому дозвіл на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га., що розташована в межах Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту .

З аналізу статей 122, 123 Земельного кодексу України дійсно вбачається, що вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки чи про відмову у наданні такого дозволу є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому суд не має правових підстав для зобовязання відповідача надати такий дозвіл.

У свою чергу, суд звертає увагу, що під час повторного розгляду клопотання позивача про надання йому дозволу на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачем було безпідставно проігноровано вимоги частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, а також частини 1 статті 124 Конституції України, відповідно до змісту яких судові рішення є обовязковими до виконання, та відмовлено у задоволенні його заяви з тих самих підстав, що і в перший раз.

Водночас, суд наголошує, що згідно з приписами статті 19 Конституції України органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, частиною 4 статті 55 Конституції України статті визначено право кожної особи будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

При цьому, згідно з вимогами статей 8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права та законності, відповідно до яких, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Як вже зазначалось, відповідачем при розгляді повторної заяви позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, було безпідставно проігноровано висновки суду зазначені в постанові від 27.10.2015 по адміністративній справі № 810/1817/15.

При цьому, в запереченнях на адміністративний позов Київська обласна державна адміністрація в огрунтування доводів заперечень посилається саме на ту обставину, що у вказаному рішенні суду по справі № 810/1817/15 не було зобовязано відповідача надати відповідний дозвіл позивачу.

Таким чином, з огляду на зазначене, враховуючи визнання протиправною відмови Київської обласної державної адміністрації в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з метою повного захисту законних прав позивача та недопущення їх подальшого порушення з боку субєкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність зобовязання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, за відсутності в матеріалах справи доказів понесення ним інших витрат, судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Київської обласної державної адміністрації в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту.

3. Зобовязати Київську обласну державну адміністрацію надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 25 липня 2016 р.