Справа № 2а-10012/12/0170/27
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2016 року м. Київ К/800/16908/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційними скаргами відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у селищі міського типу Роздольне Автономної Республіки Крим та управління Пенсійного фонду України в Роздольненському районі Автономної Республіки Крим на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 03 жовтня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2013 року в справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Роздольненському районі Автономної Республіки Крим до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Роздольненському районі Автономної Республіки Крим про стягнення витрат на виплату та доставку пенсії по інвалідності,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року управління Пенсійного фонду України в Роздольненському районі Автономної Республіки Крим звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом й просило стягнути з відповідача суми невідшкодованих витрат на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з 01 червня по 31 серпня 2012 року у розмірі 2 526 грн., з яких, зокрема: 266,13 грн. - основний розмір пенсії, 2 250,60 грн. - державна адресна допомога, 9,27 грн. - щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, виплачені ОСОБА_4

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 03 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2013 року, позов задоволено частково: стягнуто суми не відшкодованих витрат на виплату і доставку основного розміру пенсії та щомісячної цільової грошової допомоги з інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 275,40 грн.

У касаційній скарзі позивач просив суд скасувати судові рішення та ухвалити нове посилаючись на те, що виплачена щомісячна державна адресна допомога повинна бути відшкодована Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідач у касаційній скарзі просив суд скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що відділення Фонду не здійснює перерахування грошових коштів відповідно до пункту 7 Порядку, яким передбачене централізоване відшкодування витрат, тому стягнення з відділення Фонду відповідних коштів може призвести до подвійного фінансування зазначених витрат.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Роздольненському районі Автономної Республіки Крим відмовилось прийняти до відшкодування 2 526 грн. витрат, пов'язаних з виплатами пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, зокрема ОСОБА_4 з огляду на те, що трудове каліцтво зазначена особа отримала в Росії.

Задовольняючи позов у частині стягнення з відповідача витрат з виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що страховиком, який має виплачувати зазначену пенсію, є Фонд соціального страхування, тому він має відшкодовувати витрати в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України. Адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності, тому Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи у межах доводів касаційних скарг колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму.

За змістом пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» щомісячної державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Частиною третьою статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до цієї статті Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

До страхових виплат, передбачених цим Законом, адресна допомога не включається.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 05-4/4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 0376/7697) передбачено, зокрема, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний відшкодовувати Пенсійному фонду України виплачену останнім суму основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Отже, виходячи зі змісту положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», якою передбачено надання щомісячної державної адресної допомоги, така виплата не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Вирішуючи питання, чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати те, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним з основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів, які відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Таким чином, зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога та підвищення до пенсії як окремі види соціальної допомоги не входять до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги

Отже висновок судів попередніх інстанцій про те, що відділення Фонду не зобов'язане відшкодувати управлінню Пенсійного фонду України витрати на виплату щомісячної державної адресної допомоги, які останнє здійснило на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», є правильним.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах цієї категорії, зокрема у постановах від 06 червня 2011 року №21-57а11, від 20 червня 2011 року №21-59а11, №21-118а11, від 20 лютого 2012 року № 21-462а11 та від 12 червня 2012 року № 21-165а12.

Статтею 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція. За змістом статті 18 зазначеного Закону виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду є, зокрема, її відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Згідно з пунктом 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене, вимоги управління Пенсійного фонду України про відшкодування відділенням Фонду витрат, пов'язаних із виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідають змісту його прав як робочого органу Пенсійного фонду України щодо відшкодування понесених ним витрат та узгоджуються із компетенцією та основними завданнями виконавчої дирекції Фонду, визначеними розділами 2, 3 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20 квітня 2001 року №15.

Верховний Суд України висловив свою правову позицію з цієї категорії справ. Так, у справах № 21-129а13 (постанова від 21 травня 2013 року), № 21-150а13 (постанова від 4 червня 2013 року) він дійшов висновку, що вимоги управління Пенсійного фонду України про відшкодування відділенням Фонду витрат, пов'язаних із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідають змісту його прав як робочого органу Пенсійного фонду України щодо відшкодування понесених ним витрат та узгоджуються із компетенцією та основними завданнями виконавчої дирекції Фонду.

З огляду на наведене, доводи відповідача щодо відсутності у відділення Фонду повноважень відшкодовувати витрати, пов'язані із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, є необґрунтованими.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування і ухвалення нового рішення не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у селищі міського типу Роздольне Автономної Республіки Крим та управління Пенсійного фонду України в Роздольненському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 03 жовтня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін В.І. Ємельянова М.Г. Кобилянський