Справа № 824/257/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

29 липня 2016 р. м. Чернівці справа № 824/257/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Мандрик І. А.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідач - не з'явився

третя особа - з'явилася

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявської Олени Степанівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням нової редакції позову та клопотань про виправлення технічних помилок просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та на здійснення ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявської О.С. щодо не включення до переліку (реєстру) вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відомостей про банківські вклади ОСОБА_2 відповідно до укладених 52 -х договорів банківського вкладу (депозиту);

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та на здійснення ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявську О.С. включити ОСОБА_2 до переліку (реєстру) вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" шляхом надання Фонду гарантування вкладів фізичних особі додаткової інформації стосовно збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних особі щодо ОСОБА_2 відповідно до укладених 52-х договорів банківського вкладу (депозиту) із визначенням розрахункової суми нарахованих відсотків за вкладами по день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та на здійснення ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявську О.С. включити ОСОБА_2 до III та IV черги кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" із вимогами за укладеними 52 договорами банківського вкладу (депозиту) із визначенням розрахункової суми нарахованих відсотків за вкладами по день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що його не включено по всіх депозитних договорах до переліку вкладників, відтак має місце бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та на здійснення ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявська Олена Степанівна (далі - відповідач) в судове засідання не з'явилася, явку представників не забезпечила, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи. Водночас відповідачем подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких вважає позовні вимоги необґрунтованими і безпідставними та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 04.05.2016 р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, явку представників не забезпечив, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи. Водночас подав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 р. № 612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 р. прийнято рішення за № 171 про запровадження строком на три місяці з 18.09.2015 р. по 17.12.2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з делегуванням останній всіх повноважень, визначених ст.ст. 37 - 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» призначено Чернявську Олену Степанівну.

У зв'язку з цим, позивач 01.10.2015 р. звернувся до уповноваженої особи щодо повернення коштів по депозитних договорах, укладених між позивачем та банком.

Листом Тимчасової адміністрації банку від 19.10.2015 р. № 9-131100/19997 за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.П., позивача повідомлено, що немає достатніх підстав для задоволення його заяви оскільки інформація про його вклади не включена до бази даних вкладників, у відповідності до вимог Правил формування та ведення баз даних про вкладників, затверджених рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладників фізичних осіб 09.07.2012 р. № 3.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», 18.12.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявській О.С. строком на 2 роки з 18.12.2015 р. по 17.12.2017 р. включно.

У зв'язку з тим, що позивача не включено по всіх його депозитних договорах до переліку вкладників, він звернувся до суду з вказаним позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що необхідно закрити провадження у справі.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч. 1 ст. 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 3 ст. 2 Закону України від 14.05.1992 р. № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність. Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

У свою чергу, ст. 1 Закону України від 07.12.2000 р. № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У п. 6 ст. 2 Закону України від 23.02.2012 р. № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Такий правовий висновок викладено в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 16.02.2016 р. у справі № 21-4846а15 за позовом управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" Куреного О.В. про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України за результатами розгляду справи № 826/20410/14 за позовом ОСОБА_8 до уповноваженої особи уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова С.І. про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії. Так, у постанові в даній справі від 15.06.2016 р. Верховний Суд України зазначив, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а вони повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» знаходиться в стадії ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним, суд приходить до висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Відтак, суд вважає про наявність підстав для закриття провадження у даній справі й роз'яснює позивачу його право на звернення з позовом до господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 157, 160 та 165 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 824/257/16-а за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявської Олени Степанівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала суду першої інстанції, згідно із ч.1 та 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3, 7 ст. 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.К. Левицький

Ухвала в повному обсязі складена 03 серпня 2016 р.