Справа № 2-а/1970/2520/11
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2-а/1970/2520/11

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/2520/11

19 липня 2016 р.

м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Ходачкевич Н.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Тернопільського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Ровекс-Транс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів (надалі – Фонд, Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Ровекс-Транс» (надалі - «Ровекс-Транс», Відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2016 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року, а справу направлено на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем в порушення статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21 березня 1991 року № 875-ХII не забезпечено установленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак відповідно до статті 20 цього Закону він має сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

19 липня 2016 року Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Приватне підприємство «Ровекс-транс» в своїх запереченнях пояснило, що підприємством в повній мірі дотримувались та виконувались всі обов’язки, які передбачено законодавством про соціальний захист інвалідів. Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2010 рік ними подано 25.02.2011 року, в якому зазначено, що є 4 вакантних місця для працевлаштування інвалідів, які з незалежних від підприємства причин є не зайнятими. Обов’язок товариства щодо створення робочих місць для інвалідів, не супроводжується його обов’язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, а такий обов’язок покладається на органи працевлаштування.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, з наступних підстав та мотивів:

Приватне підприємство “Ровекс-Транс” 25 лютого 2011 року подало до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2010 рік за формою № 10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 208 осіб. Кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21 березня 1991 року № 875-ХII ( надалі – Закон № 875-ХII), складає 8 осіб. В той же час протягом 2010 року, відповідно до цього ж звіту на підприємстві фактично працювало 4 інваліда.

Крім того, у зв’язку з тим, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 140 днів, Фонд нарахував підприємству пеню в розмірі 1387,40 грн.

Правовідносини пов’язані із соціальним захистом, зокрема, працевлаштуванням інвалідів на підприємствах, установах, організаціях, фізичних осіб, які використовують найману працю, регулюються Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21 березня 1991 року № 875-ХII ( надалі – Закон № 875-ХII).

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов’язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону № 875-ХII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, – у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 5 ст. 19 Закону № 875-XII передбачено, що виконання нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

За змістом частини 1 статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина 2 статті 20 Закону № 875-XII).

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв’язку зі скоєнням правопорушення.

У відповідності до приписів частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За правилами частини 4 статті 20 Закону України “Про зайнятість населення” від 1 березня 1991 року № 803-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Згідно частини 3 статті 181 Закону № 875-XII державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Так, в матеріалах справи наявні звіти Приватного підприємства “Ровекс-Транс” за формою 3-ПН про наявність вакансій, в тому числі для працевлаштування інвалідів, подані до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості лише станом на 4, 18 та 29 січня, 20 квітня, 20 травня, 21 червня, 20 липня, 23 серпня, 24 вересня, 20 жовтня, 22 листопада, 20 грудня 2010 року. Тобто, підприємством не подані вищезгадані звіти за лютий та березень 2010 року.

Таким чином, відповідач порушив частину 4 статті 20 Закону № 803-XII якою встановлено обов’язок щомісячного інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакансій) для працевлаштування інвалідів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначені факти та норми законодавства чинного на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Тернопільського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Ровекс-Транс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя Ходачкевич Н.І.