Справа № 753/10862/16-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, заступника начальника Дарницького відділення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Ковальчук Тамари Олександрівни про визнання нечинним рішення, визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та визнання відсутності компетенції,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-2), заступника начальника Дарницького відділення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Ковальчук Тамари Олександрівни (далі - відповідач-3) про:

1) визнання нечинним рішення відповідача-1, врученого позивачу 11.12.2015 р. та 14.12.2015 р., в частині пропуску трудового стажу і заробітної плати за фактично відпрацьований час;

2) визнання незаконними дій та бездіяльності відповідачів-1, 2, 3 щодо незаконного блокування прав позивача при призначенні йому пенсії за віком та розгляді його звернень з цього приводу;

3) зобов'язання відповідачів-1, 2 зробити запити до Професійної спілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 39/41, про місячну заробітну плату директорів будівельно-монтажних організацій за звітні періоди (місяці), починаючи з 1992 року по травень 2015 року;

4) зобов'язання відповідачів-1, 2 зробити запити про трудовий стаж та заробітну плату позивача до наступних роботодавців у Республіці Білорусь та в Російській Федерації:

- до треста «Стройбитремонт», розташованого у м. Мінську, у тому числі до відповідних державних органів про його роботу з 08.01.1987 р. по 18.09.1996 р. на посаді майстра РБУ-4 цього тресту;

- до фірми «Орбіта» ЗАО «Моспромстрой», розташованому у м. Москві, у тому числі до відповідних державних органів про роботу позивача з 12.04.1995 р. по 18.09.1996 р. одним з керівників будівництва об'єктів «Відновлення Храму Христа Спасителя» і «Реконструкції Большого театру»;

- до підприємства «Стройкуб», розташованому у м. Чехов Московської обл., у тому числі до відповідних державних органів про роботу позивача з 20.02.2001 р. по 05.05.2005 р. на посаді директора даного будівельного підприємства;

- до Волгоградського відділення ощадбанку 796/0845 Ощадбанку Росії в м. Москві, БІК 044525225, К/Р , в якому ТОВ «Стройкуб» позивачу на його особистий рахунок перераховувало заробітну плату у 2001-2005 роках;

5) зобов'язання відповідача-1 донарахувати позивачу пенсію за пропущені періоди його трудової діяльності, а саме:

- за роботу майстром РБУ-2 Партизанського району м. Мінська з 01.05.1985 р. по 09.01.1986 р.;

- за роботу майстром РБУ-15 Московського району м. Мінська з 24.01.1986 р. по 26.11.1986 р.;

- за роботу на посаді майстра РБУ-4 треста «Стройбитремонт» у м. Мінську з 08.01.1987 р. по 07.12.1987 р.;

- за роботу у фірмі «Орбіта» ЗАО «Моспромстрой» м. Москва з 12.04.1995 р. по 18.09.1996 р.;

- за роботу в 4-х білоруських підприємствах: Кооператив «Опутник» Радянського (Советського) району м. Мінська, ТОВ «Блок-стандарт» Фрунзенського району м. Мінська, ПП «Блонсаький і К» Жовтневого (Октябирського) району м. Мінська і СМЧУП «Стройкуб» Жовтневого району м. Мінська з 01.08.1991 р. по 05.05.2005 р., з урахуванням середньої заробітної плати директорів будівельно-монтажних підприємств України за звітні періоди (місяці), починаючи з січня 1992 року по травень 2005 року по відповіді галузевої профспілки;

- за роботу на посаді заступника БМУ-4 ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2», розташованому в Дніпровському районі м. Києва, з 01.08.2008 р. по 30.11.2008 р.;

- за роботу на посаді заступника БМУ-4 ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» з 28.04.2009 р. по 31.12.2009 р.;

- за вимушений прогул по вині ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2»;

6) відшкодування солідарно з коштів Державного бюджету України з відповідачів-1, 2, 3 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн.;

7) визнання відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень у відповідача-3.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору і адміністративний позов залишено без руху.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду, а також постановити окрему ухвалу відносно судді першої інстанції та направити її до ВККС України, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.199, ч.1 ст.204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Судова колегія встановила, що приймаючи оскаржуване судове рішення про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не сплачено судовий збір за відсутності поважних причин.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, частиною 1 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 КАС України, до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

У п. 5 ч. 1 ст. 106 КАС України визначено, що у позовній заяві зазначається в разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною 1 статті 108 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що однією з вимог до позовної заяви, яка має бути дотримана позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом, є сплата судового збору.

Водночас, зазначена вимога не є абсолютною і має застосуватися з урахуванням принципу гарантування права особи на доступ до правосуддя, який регламентований ч.1 ст.55 Конституції України та ч.1 ст.6 КАС України.

При цьому, для забезпечення реалізації зазначеного права особи адміністративні суди наділені повноваженнями, зокрема щодо звільнення від сплати судового збору і єдиною визначальною правовою підставою для правильного вирішення цього питання є майновий стан сторони, а саме обставини, що підтверджують факт перебування її у важкому фінансовому становищі або те, що сплата судового збору для неї є вкрай обтяжливою. Саме такі обставини є поважними причинами несплати судового збору та мають бути враховані судом.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що позивач звертаючись до суду позовною заявою у цій справі судовий збір не сплатив та подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Зазначене клопотання вмотивоване тим, що позивач і його дружина є пенсіонерами, на утриманні яких перебуває донька-студентка, і їх рівень доходу унеможливлює сплату судового збору за подання даного позову.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем до суду першої інстанції було надано копії пенсійних посвідчень його і дружини /Т.1 а.с.25/, довідки про склад сім'ї /Т.1 а.с.26/, повідомлень про надання йому субсидій на ЖКП у зв'язку з низьким рівнем доходу /Т.1 а.с.23-24/.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, наявні достатні та необхідні правові підстави вважати, що сплата судового збору для позивача є вкрай обтяжливою, а доводи його клопотання про звільнення від сплати судового збору - обґрунтованими і такими, що підтверджуються відповідними доказами, а отже, у суду першої інстанції були відсутні достатні та необхідні правові підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без руху з підстав несплати ним судового збору та не вжито всіх можливих і необхідних регламентованих чинним законодавством заходів для забезпечення реалізації конституційного права позивача на доступ до правосуддя.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі «Креуз проти Польщі», в якому Суд зазначив, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Беллет проти Франції», Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про залишення позовної заяви без руху та порушено норми процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт у своїй апеляційній скарзі просить суд направити справу для продовження судового розгляду в іншому складі суду, однак, у відповідності до статті 15 КАС України, розподіл справ між суддями здійснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу, згідно з розділом IV глави 1 КАС України, і суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями визначати, в якому саме складі суду першої інстанції належить вирішення справи, а тому такі апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

Вимоги апелянта щодо постановлення окремої ухвали у відношенні судді першої інстанції колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки підстави, з яких апелянт просить суд апеляційної інстанції постановити окрему ухвалу, вказують на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без руху, та, як було зазначено вище, у відповідності до ст. 204 КАС України, є правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а не для постановлення окремої ухвали у розумінні ст. 166 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року скасувати, справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, заступника начальника Дарницького відділення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Ковальчук Тамари Олександрівни про визнання нечинним рішення, визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та визнання відсутності компетенції - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 04.08.2016 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.