Справа № 2а/2470/3087/11
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2011 р. м. Чернівці Справа № 2а/2470/3087/11

14:24

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Боднарюка О.В.; суддів Скакун О.П., Брезіної Т.М.;

при секретарі судового засідання Самокішин М.І.;

з участю:

представника позивача не з'явився;

представника відповідача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Служби безпеки України про визнання діяльності неправомірною,-

ВСТАНОВИВ :

27 жовтня 2011 року позивач звернувся з адміністративним позовом в якому просив суд: визнати бездіяльність Служби безпеки України неправомірною; зобовязати Службу безпеки України виконати обовязкову вимогу статті 5 "Діяльність Служби безпеки України і права людини", надавши на зареєстроване звернення від 22.09.2011 року письмове пояснення, як цього зобовязує стаття 5 "Діяльність Служби безпеки України і права людини".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 вересня 2011 року позивач направив на адресу Служби Безпеки України звернення про порушення правоохоронними органами України його прав, свобод та охоронюваних законом інтересів. Вказане звернення Службою безпеки України в порушення вимог Закону України Про звернення громадян перевірено не було, а неправомірно передано за неналежністю до Генеральної прокуратури України. Крім цього відповідач порушив вимоги ст.5 Закону України Про Службу безпеки України, не надавши у місячний строк письмове пояснення з приводу обмеження прав та свобод позивача, як того вимагають вказані норми Закону.

Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву в якому вказує на те, що позовні вимоги, як в частині визнання бездіяльності Служби безпеки України неправомірною, так і в зобов'язанні надати позивачу письмове пояснення, згідно вимог ст.5 Закону України Про Службу безпеки України є необґрунтованими та безпідставними. Служба безпеки України розглянувши звернення ОСОБА_2 прийняла законне рішення в рамках Закону України «Про звернення громадян», повідомивши при цьому, що перевірка обставин, які викладені в зверненні не входять до повноважень Служби безпеки України. Відповідь на звернення направлена позивачу в термін не більше п'яти днів з повідомленням про те, що звернення за належністю направлене в Генеральну прокуратуру України. Посилання на вимоги ст.5 Закону України Про Службу безпеки України позивачем є помилковими, оскільки норми статті 5 Закону регулюють інший склад правовідносин.

Позивач в судове засідання не з'явився. В адміністративному позові та клопотанні поданому на адресу суду просив суд розглянути справу без його участі. Додаткових доказів та пояснень по суті позовних вимог не надавав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, та просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених в запереченні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 зверненням датованим 22-м вересням 2011 року звернувся до Служби безпеки України з проханням надати мотивовані розяснення, щодо порушень правоохоронними органами його прав і свобод людини та охоронюваних законом інтересів.

Зокрема у зверненні від 22 вересня 2011 року позивач вказує на те, що він став жертвою переслідування за національною ознакою в України та просив допомогти йому у припиненні геноциду щодо нього, оскільки не може користуватися своєю власністю у с. Бояни, оскільки після примусового виконання судового рішення по його вселенню в його дім у с. Бояни на нього напали двоє молодиків, які з його слів, били його, після чого він отримав багаточисельні тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких став інвалідом, що гр. ОСОБА_3 незаконно та розбійним шляхом заволодів його спадковим майном, а правоохоронні органи відмовляються дотримуватися вимог Конституції та Законів України, що він надавав в прокуратуру достатньо доказів цього злочину, а прокуратура разом з судовою владою захищають цей злочин від розкриття.

При цьому у зверненні ставив питання про те, що правоохоронні органи Чернівецької області відмовляють у праві на захист його прав та інтересів; він не може проживати у своєму будинку після вчинення у відношенні нього злочину; правоохоронні органи очолювані прокуратурою Чернівецької області надають перевагу субєктам злочину; на багаточисельні звернення до Генеральної прокуратури України він не може отримати відповідь за підписом Генерального прокурора України; чи є надія, що він безпечно зможе володіти та користуватись своєю власністю (а.с. 4-7).

Листом датованим 05 жовтня 2011 року позивачу надано відповідь про відсутність порушень вимог чинного законодавства у діях службових осіб приймальні Служби безпеки України під час розгляду звернення. Також позивача повідомлено про те, що розгляд його звернення від 22.09.2011 року не відноситься до повноважень Служби безпеки України, а тому його направлено за належністю до Генеральної прокуратури України.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про службу безпеки України Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України. Служба безпеки України підпорядкована Президенту України і підконтрольна ОСОБА_4 України.

Згідно зі ст. 2 вище вказаного Закону, на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Згідно зі ст. 4 Закону України Про Службу безпеки України, правову основу діяльності Служби безпеки України становлять Конституція України, цей Закон та інші акти законодавства України, відповідні міжнародні правові акти, визнані Україною.

Статтею 5 цього Закону визначено, що діяльність Служби безпеки України здійснюється на основі дотримання прав і свобод людини. Органи і співробітники Служби безпеки України повинні поважати гідність людини і виявляти до неї гуманне ставлення, не допускати розголошення відомостей про особисте життя людини. У виняткових випадках з метою припинення та розкриття державних злочинів окремі права та свободи особи можуть бути тимчасово обмежені у порядку і межах, визначених Конституцією та законами України.

Неправомірне обмеження законних прав та свобод людини є неприпустимим і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Орган Служби безпеки України у разі порушення його співробітниками при виконанні службових обов'язків прав чи свобод людини повинен вжити заходів до поновлення цих прав та свобод, відшкодування заподіяної моральної і матеріальної шкоди, притягнення винних до відповідальності.

Служба безпеки України на вимогу громадян України у місячний строк зобов'язана дати їм письмові пояснення з приводу обмеження їх прав чи свобод. Такі особи мають право оскаржити до суду неправомірні дії посадових (службових) осіб та органів Служби безпеки України.

Статтею 7 Закону України Про звернення громадян, визначено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Аналізуючи вказані вище норми та обставини справи, суд приходить до висновку, що Службою безпеки України в межах повноважень прийнято правомірне рішення за наслідками розгляду звернення позивача, та направлено за належністю до Генеральної прокуратури України, як таке, що не входить до розгляду і вирішення питань порушених у зверненні, оскільки ст.1 Закону України Про прокуратуру визначено, що нагляд за додержанням та правильним застосуванням законів на всій території України покладений на органи прокуратури.

Також слід зазначити, що посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст.5 Закону України «Про службу безпеки України» є необґрунтованим та помилковим, оскільки норми цієї статті регулюють інший склад правовідносин держави з громадянином. А саме обмеження прав та свобод особи з метою припинення та розкриття державних злочинів. І тільки за наслідками таких обмежень особа може вимагати пояснень від Служби безпеки України. В ході судового розгляду судом не встановлено обставин які б вказували на те, що відповідачем у відношенні позивача було застосовано будь-які обмеження у звязку з припиненням та розкриттям державних злочинів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст. 71 КАС України). В ході судового розгляду відповідач, як субєкт владних повноважень довів суду правомірність своїх дій, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст.94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. За відсутності таких витрат, суд не вирішує питання про повернення (розподіл) судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6,7,11, 94 , 158-163, КАС України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова в повному обсязі складена 18 листопада 2011 року.

Головуючий суддя О.В. Боднарюк

Суддя О.П.Скакун

Суддя Т.М.Брезіна