Справа № 742/2107/16-а
Суддя: Бездідько В. М.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/131/16
Єдиний унікальний № 742/2107/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Бездідько В.М., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати йому пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання та про зобов'язання поновити йому виплату цієї пенсії, також просить стягнути з відповідача судовий збір сплачений ним при подачі позову.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він перебуває на обліку в Прилуцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України, як отримувач пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 21 травня 2010 року.

З моменту призначення пенсії і по теперішній час позивач працює на посаді, яка дає право на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу».

З 01.04.2015 року управління припинило йому виплату пенсії, тому 07.07.2016 року він звернувся до відповідача з заявою про причини невиплати йому пенсії, на яку листом від 11.07.2016 року отримав відповідь про те, що йому, як державному службовцю, пенсія не виплачується з 01.04.2015 року на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIIІ та ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, дискримінаційними та такими, що порушують його конституційні права, тому і звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача надав суду письмове заперечення на позовну заяву в якій не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити позивачу в задоволенні позову повністю, посилаючись на обставини викладені в письмовому запереченні.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для задоволення позовних вимог, з наступних підстав:

З 21 травня 2010 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Прилуцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідченням та листом відповідача (а.с. 10,6-7).

Згідно довідки Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 17 червня 2016 року № 5816/10/25-16-04-35, позивач працює в Прилуцькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області з червня 2012 року і по теперішній час (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про роз'яснення причин не виплати йому пенсії за віком, за період з 01 квітня 2015 року по теперішній час.

Листом Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 11 липня 2016 року № 68/10/Г-3 (а.с.6-7) позивачу було роз'яснено, що йому, як державному службовцю, пенсія по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання не виплачується з 01.04.2015 року на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIIІ та ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що вказане рішення не ґрунтується на положеннях закону, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не мажуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII), п.5 розділу І якого внесені зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу», згідно яких:

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911 -VIII, дію частини четвертої статті 37 Закону України «Про державну службу» продовжено з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016 року.

Також у частині першій статті 47 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» абзаци другий та третій викладено в такій редакції

Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується.

При цьому, у відповідності до п.5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України","Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Проте, у вказаний в п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213, строк щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був.

З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, передбачала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213- VIII від 02 березня 2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України… «Про державну службу».

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з настанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу» та інших спеціальних законів.

Оскільки, у зазначений у п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213- VIII від 02 березня 2015 року, строк, тобто до 01 червня 2015 року, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим законом посадовим особам не призначаються, тому позивач, який є державним службовцем, перестав бути особою, яка має право, а призначення пенсії, у порядку передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестала бути особою, передбаченою Законом України «Про державну службу», яка й була підставою для зупинення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року.

Тобто з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, вже не дає йому право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому позивач з 01 червня 2015 року перестав бути особою, якій у відповідності до Закон України «Про державну службу» з 01 квітня 2015 року було призупинено виплату пенсії, тому і відпали підстави для застосування даної норми закону, і відповідно пенсія позивачу з даної дати повинна бути поновлена до виплати, а тому позов підлягає до задоволення.

У відповідності до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст.5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Проте відповідачем на виконання вимог ст.71 КАС України не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не має права на поновлення виплати йому раніше призначеної пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання. Також судом не встановлено підстав для відмови позивачу у поновленні виплати раніше призначеної пенсії.

З урахуванням наведеного, суд переконаний у тому, що відновленню підлягає виплата призначеної позивачу пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання з 01.06.2015 року у зв'язку з відсутністю будь-яких підстав для її невиплати, оскільки поновити його права та інтереси іншим шляхом, ніж відновленням виплати такої, суд вважає неможливим.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст. 94 КАС України, які відповідно, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Тому виходячи з вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь позивача 551 грн. 20 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 6, 8, 9, 17-18, 69, 104-106, 158-163, 183-2, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання ОСОБА_1, призначену у відповідності до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року.

Зобов'язати Прилуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання ОСОБА_1, призначену у відповідності до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останнім під час розгляду справи у суді в розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя Бездідько В.М.