Справа № 826/11326/14
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Будпостач» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Будпостач» (далі - позивач, ПП «Будпостач») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві) про:

1) визнання протиправними дій відповідача щодо складання акту від 07.07.2014 р. №1606/26-53-22-01-21-24267110;

2) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.07.2014 р. № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, а саме визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24.07.2014 р. №№, .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року скасовано зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2016 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії відповідача щодо призначення та проведення перевірки ПП «Будпостач», за результатами якої складено акт від 07.07.2014 р. №1606/26-53-22-01-21-24267110, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24.07.2014 р. №№, .

Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанова суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПП «Будпостач» є юридичною особою, яка перебуває на податковому обліку ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві як платник податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Між ПП «Будпостач» і ТОВ «ВКФ «Мілана» було укладено договір купівлі-продажу від 25.07.2011 р. №1/11, відповідно до якого продавець зобов'язується передати продукцію по узгодженій номенклатурі та в обсязі у власність покупцю.

На виконання вищевказаного договору ТОВ «ВКФ Мілана» поставило позивачу упаковку для свердла, упаковку для круга, кришки для фільтра, кришки для циліндра вентилятори, двигуни, маховики, поршні, шланги, трансформатори, бензогенератори, газонокосарки, мотоблоки, бетонозмішувачі, перфоратори драбини, комплектуючі та інші промислові товари, що підтверджується відповідними видатковими та податковими накладними, рахунками-фактури та платіжними дорученнями.

ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві запитом від 20.12.2013 р. №12271/10/26-53-22-01-11 у позивача було витребувано пояснення та відповідні документальні підтвердження щодо правовідносин ПП «Будпостач» з ТОВ «ВКФ Мілана» за період з 01.01.2010 р. по 30.11.2013 р. та інформацію щодо подальшої реалізації товарів (робіт, послуг), придбаних у вказаного контрагента.

Позивачем надані пояснення та їх документальне підтвердження на вказаний запит відповідача.

18.06.2014 р. відповідачем на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України прийнято наказ №1131 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Будпостач».

У період з 23.06.2014 р. по 27.06.2014 р. відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань щодо дотримання податкового законодавства в частині взаємовідносин з ТОВ «ВКФ Мілана» за період з 01.07.2011 р. по 31.03.2014 р., за результатами якої складено акт від 07.07.2014 р. №1606/26-53-22-01-21-24267110.

Згідно з висновками зазначеного акту перевірки відповідачем встановлено порушення ПП «Будпостач» п.п.138.2, 138.4 ст.138, п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198, п.п.200.1, 200.2, 200.3, 200.4 ст.200 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток у загальному розмірі 1023267,00 грн. та до заниження ПДВ у загальному розмірі на 889797,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24.07.2014 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1023267,00 грн. за основним платежем, та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 889797,00 грн. за основним платежем та у розмірі 444899,00 за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо складання акту перевірки, а також протиправними зазначені податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача з призначення і проведення перевірки ПП «Будпостач» є протиправними і задоволення адміністративного позову саме в такий спосіб є належним способом захисту порушеного права позивача, а також з того, що господарські операції, вчинені між ПП «Будпостач» і ТОВ «ВКФ Мілана» є реальними та підтверджуються відповідними первинними документами і на час їх вчинення директором зазначеного контрагента позивача був ОСОБА_2

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та здійснивши системний аналіз чинного законодавства, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV).

Так, відповідно до пп.78.1.1 п.78 ст.78 ПК України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

У п.79.1 ст.79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з п.п.138.2, 138.4 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

У пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу вимог п.п.198.2, 198.3 ст.198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6. ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок складення платником податку-продавцем податкової накладної та надання її покупцю визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно до ч.1 ст.9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавством регламентовано чіткий порядок та підстави для призначення документальної позапланової перевірки платника податків та її проведення, зокрема за наслідками перевірки іншого платника - контрагента підконтрольного суб'єкта господарювання за умови надіслання йому запиту щодо надання письмових пояснень та їх документального підтвердження та не отримання від платника відповіді протягом 10-ти днів.

Крім того, для встановлення правомірності нарахування платником податків його податкових зобов'язань з податку на прибуток та з ПДВ належить з'ясовувати реальність руху активів та коштів у процесі здійснення відповідних господарських операцій і використання придбаних товарів/послуг у його господарській діяльності.

При цьому, зазначені обставини повинні підтверджуватися первинною документацією, складеною з дотриманням вимог Закону № 996-XIV.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для призначення і проведення перевірки позивача у наказі в.о. начальника ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 18.06.2014 р. №1131 зазначено пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, тобто ненадання ПП «Будпостач» на запит контролюючого органу витребуваних в нього письмових пояснень та їх документального підтвердження по взаємовідносинам з ТОВ «ВКФ Мілана» протягом десяти днів з дня отримання запиту від податкового органу, однак, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували дату направлення вказаного запиту позивачу і його отримання ним, а отже, не доведено, що підприємство дійсно пропустило строк надання таких пояснень.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача з призначення та проведення перевірки ПП «Будпостач», за результатами якої складено акт від 07.07.2014 р. №1606/26-53-22-01-21-24267110, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог і застосував саме такий спосіб захисту порушеного права позивача.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 24.07.2014 р. № та №, апеляційний суд зазначає, що товарність господарських операцій позивача з ТОВ «ВКФ Мілана» за договором купівлі-продажу від 25.07.2011 р. №1/11 підтверджується відповідними первинними документами, а саме: податковими і видатковими накладеними, рахунками-фактури, що складені у відповідності до вимог ст.9 № 996-XIV.

Крім того, судова колегія зазначає, що матеріалами справи, зокрема товарно-транспортними накладеними та банківськими документами (платіжними дорученнями), підтверджується факт перевезення товару від ТОВ «ВКФ Мілана» на адресу позивача та розрахунки між сторонами, а також факт використання товару, придбаного позивачем у зазначеного контрагента, в його господарській діяльності.

При цьому, на момент здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем і ТОВ «ВКФ Мілана», у відповідності до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, директором вказаного контрагента відповідача зазначено ОСОБА_2, яким і підписано договір від 25.07.2011 р. №1/11 з ПП «Будпостач» та первинні документи, складені за результатами вчинення господарських операцій.

Таким чином, оскільки витрати позивача при здійсненні господарських операцій з ТОВ «ВКФ Мілана» відображені у відповідних податкових накладних, складених на підставі правовідносин між позивачем та зазначеним контрагентом, первинні документи виписані та зареєстровані, відповідно до вимог чинного законодавства, рух коштів за спірними господарськими операціями підтверджується належною бухгалтерською документацією, то колегія суддів вважає безпідставними висновки відповідача про їх безтоварність.

З огляду на це, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та необхідності їх скасування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що саме по собі визнання протиправними дій відповідача з призначення і проведення перевірки ПП «Будпостач» вказує на протиправність її наслідків, якими у даному випадку є оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14.

Посилання апелянта на акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача - ТОВ «ВКФ Мілана», на порушення ним вимог податкового законодавства та на матеріали кримінального провадження, а саме протокол допиту директора ТОВ «ВКФ Мілана» ОСОБА_3 судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, так як статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 р. у справі № 2а-14377/12/2670.

Крім того, схожа правова позиція застосовується й у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 р. (2009 р., заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що як було встановлено вище, на момент здійснення між позивачем і ТОВ «ВКФ Мілана» спірних фінансово-господарських операцій директором вказаного товариства був не ОСОБА_3, як помилково вважає апелянт, а ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що у контрагента позивача - ТОВ «ВКФ Мілана» відсутні адміністративно-господарські можливості, трудові ресурси, виробниче обладнання та інша технічна спроможність для виконання його зобов'язань перед позивачем за договором від 25.07.2011 р. №1/11 з ПП, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки організація господарської діяльності належить до виключної компетенції суб'єкта господарювання, який, зокрема має право користуватися послугами третіх осіб на підставі відповідних цивільно-правових та господарсько-правових договорів.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч положенням ч.2 ст.71 КАС України, не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Водночас, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити перед судом правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. у справі № 2а-10463/10/0870.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає його без змін.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення права апелянта на доступ до правосуддя ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2016 року йому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка набрала чинності станом на дату виникнення в апелянта права на апеляційне оскарження, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка була чинною на момент звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тож, сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом становить 4872,00 грн., а розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі - 5359,20 грн. та підлягає стягненню з апелянта на користь Київського апеляційного адміністративного суду, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 8 та ст. 9 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2016 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (бул. Верховної Ради, 224-Б, м.Київ, 02094, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги до адміністративного суду в розмірі 5359 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) грн. 20 (двадцять) коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 04.08.2016 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.