Справа № 806/1072/16
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2016 року м.Житомир справа № 806/1072/16
категорія 12.2
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гуріна Д.М., суддів Попової О.Г., Шимоновича Р.М.,
секретар судового засідання Коваль О.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника Міністерства оборони України Москаленка А.О.,
представника Новоград-Волинського ОМВК Степанюка С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,
встановив:
21 червня 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Новоград-Волинський ОМВК) про визнання дій протиправними, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.
Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду 23 червня 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що він був призваний на військову службу і направлений для її проходження до Військової частини № НОМЕР_1 . У період з 1 березня 1980 року до 2 червня 1981 року, під час проходження військової служби, приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан. Після закінчення військової служби вступив на службу в Органи МВС України, звідки був звільнений у зв`язку із виходом на пенсію. 23 грудня 2015 року йому було встановлено третю групу інвалідності безтерміново, внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. 18 березня 2016 року він звернувся до Новоград-Волинського ОМВК із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак 10 червня 2016 року отримав відмову у виплаті грошової допомоги. Просить визнати дії Міністерства оборони України та Новоград-Волинського ОМВК щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3-ї групи інвалідності з 23 грудня 2015 року, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії - протиправними. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу, як інваліду 3 групи, одноразову грошову допомогу, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив, що відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, він має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, з огляду на що вважає відмову Міністерства оборони України та Новоград-Волинського ОМВК у отриманні одноразової грошової допомоги необґрунтованою та протиправною.
Представник відповідача - Міністерства оборони України у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у письмових поясненнях на адміністративний позов (а.с.27-31).
Представник відповідача - Новоград-Волинського ОМВК у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 3 липня 1983 року був призваний на військову службу і направлений для її проходження до Військової частини № НОМЕР_1 .
У період з 1 березня 1980 року до 2 червня 1981 року, під час проходження військової служби, позивач приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан (а.с.8). Під час проходження служби отримав осколкові поранення.
Після закінчення військової служби вступив на службу в органи МВС України, звідки і був звільнений на пенсію (а.с.9).
На засіданні Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, оформленого протоколом №4105 від 5 листопада 2015 року, встановлено причинний зв`язок між отриманими ОСОБА_1 , пораненнями при виконанні ним обов`язків військової служби у 1981 році (а.с.10).
Згідно з довідкою Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії №2 від 23 грудня 2015 року №218735 ОСОБА_1 з 23 грудня 2015 року встановлено третю групу інвалідності довічно, яка настала внаслідок захворювання пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби (а.с.14).
На думку позивача він як інвалід третьої групи з 23 грудня 2015 року набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до чинних статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).
18 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою та копіями необхідних документів до Новоград-Волинського ОМВК про виплату йому одноразової грошової допомоги що передбачена статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", як інваліду третьої групи з 23 грудня 2015 року (а.с.15).
10 червня 2016 року вищевказана заява із доданими до неї документами була повернута позивачу, із посиланням на лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/2446 від 26 травня 2016 року, яким у виплаті грошової допомоги відмовлено (а.с.11).
У листі Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/2446 від 26 травня 2016 року зазначено про те, що надані заявником ( ОСОБА_1 ) документи підтверджують проходження ним служби у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України. Крім того повідомляється, що згідно з статтею 23 Закону України Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону (у тому числі і виплата допомоги відповідно до статті 16 цього Закону), здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються у Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Згідно з пунктом 17 Порядку призначення грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Таким чином, особам, які звільнились з внутрішніх військ, виплата одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України не здійснюється. У зв`язку із цим документи необхідно направити до Міністерства внутрішніх справ України (а.с.13).
У матеріалах справи міститься відповідь Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 5 лютого 2016 року №181/29/05-2016 у якій зазначено про те, що заява ОСОБА_1 про призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням третьої групи інвалідності, розглянута. Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції відповідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, виплачується особам, у яких право на отримання такої допомоги виникло з дати набрання чинності Закону України від 13 лютого 2015 року №208-VII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції", тобто з 12 березня 2015 року.
Відповідно до підпункту 2 пункту 3 зазначеного вище Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби в органах внутрішніх справ.
Враховуючи те, що за рішенням Житомирської обласної МСЕК №2 від 23 грудня 2015 року заявник визнаний інвалідом третьої групи внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а не із проходженням служби в органах внутрішніх справ, то дія зазначеного вище Порядку та постанови на зазначений випадок не поширюється, тому відсутні правові підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги по лінії органів внутрішніх справ (а.с.12).
Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон України №2232-ХІІІ).
Відповідно до статті 41 Закону України №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України №2011-ХІІ. Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Приписами статті 1 Закону України №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статей 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Нормативними актами, якими врегульовано право на отримання одноразової грошової допомоги на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності, є Закон України №2011-XII та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Згідно з пунктом 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Пунктом 12 Порядку №975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви позивача листом Новоград-Волинського ОМВК від 10 червня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про відсутність у нього права на виплату вказаної допомоги та повернуто документи.
Наведені обставини дають суду підстави для висновку, що розгляд заяви та документів ОСОБА_1 18 березня 2016 року відбувся без дотримання процедури, визначеної Порядком №975. Тобто, відповідач у встановленому порядку звернення позивача з доданими документами не розглянув та не прийняв відповідного рішення щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу, чим допустив порушення права позивача на належний розгляд поданої ним заяви та документів і прийняття відповідного рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку №975.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Позивач просить визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги та зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності третьої групи з 23 грудня 2015 року внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, хоча зі змісту позовної заяви вбачається та встановлено судом, що заява позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги не була розглянута відповідачами у зв`язку із порушенням встановленого законодавством порядку розгляду, відповідно дане питання не вирішувалося Міністерством оборони України та рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги або про відмову у такій виплаті не приймалося.
Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
У відповідності до пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
При цьому у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Згідно зі Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.
Ураховуючи обумовлене, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Аналогічна позиція викладена в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24 жовтня 2008 року, постанові Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року справа №К/800/34016/14.
Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у їх видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень.
За наведених обставин суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплати йому одноразову грошову допомогу як інваліду третьої другої групи з 23 грудня 2015 року внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язане із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Порядку №975.
Натомість, з метою захисту порушених прав позивача, суд, відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає можливим вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство оборони України розглянути у встановленому порядку заяву та документи ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи з 23 грудня 2015 року внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язане із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Порядку №975.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.
Керуючись статтями 11, 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Д.М. Гурін

Судді О.Г. Попова

Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 01 серпня 2016 р.