Справа № 806/4053/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Київ К/800/18740/15

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді - Олексієнка М.М. (доповідач),

суддів: Ситникова О.Ф., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Крапивки Л.А., представника відповідача Богуша П.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційному порядку справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України (далі - ДКС) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії по негайному виконанню виконавчого листа за касаційною скаргою представника відповідача на судові рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року, Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

зобов'язати ДКС вчинити дії по негайному виконанню виконавчого листа від 10 грудня 2010 року щодо виплати грошових коштів;

зобов'язати відповідача виплатити компенсацію в розмірі трьох відсотків від несплаченої суми;

визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині негайного виконання судового рішення від 22 листопада 2010 року.

Посилався на те, що надав усі необхідні документи для виплати коштів ще на початку 2013 року, проте дотепер судове рішення не виконано, що свідчить про недотримання вимог, передбачених Законом України від 5 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон №4901-VI), згідно якого перерахування коштів здійснюється у тримісячний строк.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року, залишеною без змін Житомирським апеляційним адміністративним судом від 18 березня 2015 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ДКС щодо невиконання судового рішення від 22 листопада 2010 року. Зобов'язано відповідача вчинити дії, направлені на виконання виконавчого листа, виданого 10 грудня 2010 року Овруцьким районним судом Житомирської області, щодо нарахування і виплатити ОСОБА_2 компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до ДКС.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання судового рішення, при тому, що умови такого виконання прямо прописані в законі про гарантії виконання судових рішень.

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що рішення судів виконуються ДКС в порядку черговості.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги касаційної скарги підтримав, проте зазначив, що позивачу здійснено нарахування компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення.

Вислухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Частиною другою статті 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За правилами, викладеними у частинах першій та другій статті 5 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон №4901-VI), у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Виходячи з положень цієї норми, компенсація виплачується у випадку не перерахування центральним органом виконавчої влади протягом трьох місяців коштів за рішенням суду.

Частина четверта статті 4 вище згаданого Закону (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 19.09.2013 р. N 583-VII) визначає особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи. Зокрема, у разі відсутності необхідних документів та відомостей кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, про порядок виплати коштів з якого державний виконавець повідомляє в установленому порядку стягувача не пізніше наступного дня після перерахування коштів.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставина справи, рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік не виконується з грудня 2010 року. При цьому виконавчий лист по виконанню судового рішення переданий до Управління Казначейської служби України 10 грудня 2012 року.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтовано висновку про задоволення позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Зокрема, застосування положень статті 5 Закону № 4901-VІ щодо нарахування компенсації пов'язується, окрім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 4 цього Закону, саме з неможливістю виконання рішення, а не з підставами його невиконання.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а судові рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року, Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

О.Ф. Ситников

І.В. Штульман