Справа № 823/630/16
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року справа № 823/630/16

м. Черкаси

12 год. 10 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

за участю секретаря Дудки Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

представника позивача ОСОБА_2 за договором,

представника відповідача ОСОБА_3 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення одноразової грошової допомоги та компенсації за затримку розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_4, в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_5 управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у розмірі 59850,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_5 управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_4 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 21687,24 грн.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, обґрунтовуючи їх тим, що 18.02.2016 позивач звільнений зі служби в поліції в запас Збройних Сил України за п. 2 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію». В порушення положень ст. 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідачем не здійснено виплату позивачеві одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Представник позивача також зазначив, що станом на час звільнення позивач набув право на пенсію за цим Законом, а саме: на пенсію по інвалідності. Для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні позивач має необхідну календарну вислугу років (5 років), наявність якої передбачена статтею 9 вищезгаданого Закону.

Згідно з положеннями ст. 117 Кодексу законів про працю України, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечує, мотивуючи це тим, що постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не поширювалась на поліцейських.

Представник відповідача зазначила, що станом на час звільнення позивача з посади поліцейського (18.02.2016) не існувало правового механізму нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів поліції, оскільки лише 02.03.2016 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №154 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393», якою було передбачено виплату одноразової грошової допомоги поліцейським при звільненні їх зі служби в поліції.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 19.10.1998 по 18.02.2016 позивач працював в органах внутрішніх справ та Національної поліції на різних посадах, в тому числі з 07.11.2015 на посаді старшого інспектора Уманського відділення поліції Уманського відділу поліції ОСОБА_5 управління Національної поліції в Черкаській області; календарна вислуга років на день звільнення складає: 19 років 02 місяці 25 днів.

18 лютого 2016 року ОСОБА_4, старший інспектор Уманського відділення поліції Уманського відділу поліції ОСОБА_5 управління Національної поліції в Черкаській області, був звільнений зі служби в поліції в запас Збройних Сил України за п. 2 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» (наказ №25 о/с від 18.02.2016).

ОСОБА_5 управління Національної поліції в Черкаській області від 13.05.2016 у справі №С-186/05/12/9-2016 позивача повідомлено, що станом на час його звільнення зі служби в поліції, постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" не передбачала здійснення одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським.

Позивач вважає, що в порушення норм чинного законодавства України, при звільненні його зі служби в поліції відповідач не виплатив одноразову грошову допомогу.

Правовідносини, що виникли, врегульовано Законом України "Про Національну поліцію", Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон N 2262-XII), постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №154 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393".

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регулюється, зокрема, статтею 9 Закону N 2262-XII, відповідно до частини 1 якої особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзацах 1 - 3 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Постанова N 393), згідно з якими військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

02.03.2016 Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №154, якою було внесено зміни до вищезазначеної постанови №393 та передбачено також виплату одноразової грошової допомоги поліцейським при звільненні їх зі служби в поліції.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність механізму нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби в поліції 18 лютого 2016 року. Так, відповідно до абзацу третього пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (в редакції на день звільнення позивача) за працівниками поліції право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, на момент звільнення позивача та проведення із ним остаточного розрахунку була чинною і підлягала застосуванню Постанова №393. Посилання відповідача на відсутність на момент звільнення позивача механізму нарахування та виплати допомоги, а також відсутність бюджетних асигнувань на такі витрати, суд до уваги не бере, оскільки відповідно практики Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 10 березня 2011 року у справі "Сук проти України" заява №10972/05, відсутність коштів не може бути підставою для недотримання своїх зобов'язань. Відмова у проведенні відповідних виплат розцінюється Європейським Судом з прав людини як свавільна, така, що не ґрунтується на законі, та порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні згідно ст. 9 Закону N 2262-XII, суд виходить з наступного.

Положення п. 10 Постанови N 393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Статтею 9-1 Закону N 2262-XII регулюється питання виплати іншого виду грошової допомоги - щомісячної, яка виплачується особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 9 та ст. 9-1 Закону N 2262-XII дає підстави вважати, що ч. 1 ст. 9 цього Закону встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам: які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я та які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше (постанова Верховного Суду України від 17 березня 2015 р. у справі N 21-80а15 з питань неоднакового застосування частини першої статті 9 Закону N 2262-XII у подібних правовідносинах).

Враховуючи наведене, суд вважає, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за станом здоровя, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з набуттям права на пенсію за Законом N 2262-XII.

Під час судового розгляду справи встановлено, та не заперечується представниками позивача, що ОСОБА_4 станом на день звільнення зі служби в поліції (18.02.2016) не набув права на отримання пенсії відповідно до Закону N 2262-XII.

Відповідно до абз. 7 п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону N 2262-XII пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більш.

Згідно з наказом ОСОБА_5 управління Національної поліції в Черкаській області від 18.02.2016 №25 о/с про звільнення ОСОБА_4, його календарна вислуга років на день звільнення складає: 19 років 02 місяці 25 днів.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ІІ група інвалідності отримана позивачем вже після звільнення - 25 квітня 2016 року, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серія 12ААА №200858 від 25.04.2016.

Стаття 26 Закону N 2262-XII визначає, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а інвалідам, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", - довічно.

З огляду на те, що станом на час звільнення (18.02.2016) позивач не відноситься до осіб, які мають право на пенсію за Законом N 2262-XII, відтак не має права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, передбачену ст. 9 вказаного Закону.

Позовні вимоги про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, згідно ст. 117 КЗпП України, є похідними від позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги, відтак також не підлягають до задоволення.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина третя статті 2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 01.08.2016.