Справа № 815/756/16
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/756/16

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засіданні - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДФС в Одеській області, Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський» до Головного управління ДФС в Одеській області, Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування наказу про проведення фактичної перевірки, скасування рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС в Одеській області та Ізмаїльська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області подали апеляційні скарги на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року, в яких просять скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський».

Постановою від 28 березня 2016 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд задовольнив позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський» до Головного управління ДФС в Одеській області, Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 15 лютого 2016 року №192 «Про проведення фактичної перевірки», скасування рішення Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 18 лютого 2016 року №1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків».

Вимоги апеляційної скарги Головне управління ДФС в Одеській області обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, а також поверхнево і неповно з'ясував обставини справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції, що спірний наказ від 15 лютого 2016 року №192 «Про проведення фактичної перевірки», не містить підставу для проведення перевірки є необґрунтованим, оскільки його прийнято у відповідності до п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що є окремою підставою для проведення фактичної перевірки. При цьому, функції контролюючих органів чітко визначені ст.19-1 Податкового кодексу України, зокрема, здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням.

Апелянт вважає, що недоліки в оформленні службового посвідчення (наявність посвідчення старого зразка) не може бути обґрунтованою підставою для не допуску посадових осіб органу ДФС до проведення перевірки.

Вимоги апеляційної скарги Ізмаїльська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області обґрунтовує тим, що оскаржена постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки відмова платника податків від проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, у відповідності до п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України, є самостійною обставиною, за наявності якої може бути застосований арешт майна платника податків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайський» письмових заперечень на апеляційні скарги не надало.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що 15.02.2016р. Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнятий наказ №192 «Про проведення фактичної перевірки», яким, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері виробництва, зберігання та обігу алкогольних напоїв, порядком ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону ліцензій, патентів, свідоцтв, на підставі ст. 20, п.п. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, призначено з 18.02.2016р. фактичну перевірку суб'єкта господарювання ТОВ «Дунайський» за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Новомиколаївка, вул. Леніна, 63, тривалістю 10 діб за період з 04.12.2014р. по 2016р.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі вказаного наказу головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області Жанталай Л.А. видано направлення на перевірку від 16.02.2016р. №96.

18.02.2016р. інспекторами Алексєєвим О.В. та Жанталай Л.А. складений акт відмови у проведені інвентаризації і зняття фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей та не допуску до проведення фактичної перевірки, в якому зазначено, що при виїзді на перевірку встановлено, що 18.02.2016р. о 10 годині директор підприємства ОСОБА_3, в порушення вимог п.п. 20.1.9 п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України, відмовив у проведенні інвентаризації та зняття фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей та у проведенні перевірки. У зв'язку з цим, ГУ ДФС в Одеській області 18.02.2016р. направлено на адресу начальника Ізмаїльської ОДПІ звернення про застосування повного адміністративного арешту майна платників податків ТОВ «Дунайський».

Суд першої інстанції встановив, що на підставі вказаного звернення 18.02.2016 р. начальник Ізмаїльської ОДПІ прийняв рішення № 1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків», яким, на підставі п.п. 94.2.3. п. 94.2. ст. 94 Податкового кодексу України, до ТОВ «Дунайський» застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків.

Суд першої інстанції, також, встановив, що Ізмаїльська ОДПІ звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТОВ «Дунайський» згідно рішення від 18.02.2016р. №1, за яким ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2016р. у справі №815/704/16 провадження закрито у зв'язку з тим, що із поданих до суду матеріалів вбачався спір про право, пов'язаний з оскарженням позивачем наказу про проведення перевірки та рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Задовольняючи позов ТОВ «Дунайський» в частині вимог щодо скасування наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 15 лютого 2016 року №192 «Про проведення фактичної перевірки», суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений наказ прийнятий відповідачем за відсутності підстав для проведення фактичної перевірки, передбачених п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, щодо отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що у вказаній нормі ПК України не уточнюється, що в даному випадку мова йдеться про функції саме контролюючих органів у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, та про те, що ці функції полягають саме у контролі, а лише згадується про здійснення функції у відповідній сфері без посилання на суб'єкта, якому належать такі функції, та їх змісту.

З посиланням на норми Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», суд першої інстанції зазначив, що під обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів розуміється не лише їх виробництво, облік, зберігання та транспортування, про що прямо йдеться у п.п. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, а ще й їх експорт, імпорт та торгівля, в чому, за висновками суду першої інстанції, розкривається зміст функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, як підстава для проведення фактичної перевірки платника податків, стосується предмету інформації про порушення вимог законодавства з боку платника податків, яка повинна бути отримана контролюючим органом в установленому законодавством порядку для виникнення у нього підстав для проведення фактичної перевірки, а не самостійної підстави для призначення у будь-який час фактичної перевірки платників податків в рамках реалізації функцій контролюючих органів щодо здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контролю за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері, здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; здійснення роботи щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Суд першої інстанції зазначив, що право контролюючих органів проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва та обігу окремих видів підакцизних товарів не є абсолютним та необмеженим, оскільки, у випадку протилежного, всі інші визначені ПК України підстави для проведення фактичної перевірки не матимуть жодного сенсу у разі закріплення за контролюючим органом права, без настання будь-яких юридичних фактів та у будь-який час, проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

За висновками суду першої інстанції, відповідач, на підтвердження наявності законних підстав для проведення фактичної перевірки ТОВ «Дунайський», не надав жодного доказу, а також таких підстав не зазначив в наказі від 15.02.2016р. №192 «Про проведення фактичної перевірки», у зв'язку з чим такий наказ не може вважатися правомірним.

Суд першої інстанції відхилив посилання відповідачів, що сам по собі наказ від 15.02.2016р. №192 не створює самостійних правових наслідків для платника податків ТОВ «Дунайський», зазначивши, що наказ контролюючого органу про проведення фактичної перевірки є різновидом рішення, яке приймається на виконання ним владних управлінських функцій. Порушення порядку та підстав для прийняття такого наказу контролюючим органом має негативний вплив на платника податку у вигляді незаконного втручання у його господарську діяльність з боку контролюючих органів.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову щодо скасування рішення Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 18 лютого 2016 року №1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків», зазначивши, що відповідно до п.п. 94.2.3. п. 94.2. ст. 92 Податкового кодексу України, адміністративний арешт може бути застосований лише за умови наявності законних підстав для проведення відповідної перевірки. Оскільки при розгляду справи встановлено, що законні підстави для проведення фактичної перевірки ТОВ «Дунайський» відсутні, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, прийняте у зв'язку з не допуском до проведення такої перевірки, є необґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив недотримання Головним управлінням ДФС в Одеській області вимог п.81.1 ст.81 ПК України щодо обов'язковості пред'явлення перед початком проведення фактичної перевірки представнику суб'єкта господарювання наказу про проведення перевірки, направлень на проведення такої перевірки та службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявне лише одне направлення на перевірку, видане головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області Жанталай Л.А., не зважаючи на те, що наказом про проведення перевірки визначено, що перевірка повинна проводитись у присутності ще п'яти посадових осіб контролюючого органу. Акт про відмову у проведені інвентаризації і зняття фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей та не допуску до проведення фактичної перевірки від 18.02.2016р. складений посадовими особами Алексєєвим О.В. та Жанталай Л.А., однак, направлення на перевірку, виданого Алексєєву О.В., до суду не надано.

Суд першої інстанції також відхилив показання свідка Жанталай Л.А. про пред'явлення нею посадовим особам ТОВ «Дунайський» під час виїзду на перевірку службового посвідчення з тих підстав, що наявне у неї посвідчення засвідчує особу працівника органів Міністерства доходів і зборів України, тоді як наказ про проведення перевірки та направлення видані відповідним органом Державної фіскальної служби України.

У зв'язку з вказаними обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку, що недопущення позивачем контролюючого органу до проведення відповідної перевірки було обґрунтованим, тоді як законних підстав для її проведення та допуску посадових осіб до її проведення не виникало. Наведене, за висновками суду першої інстанції, виключає існування правових підстав для прийняття Ізмаїльською ОДПІ рішення від 18.02.2016р. № 1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків».

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників апелянтів та представника позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Порядок проведення фактичних перевірок регламентований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України).

Відповідно до п.81.1, п.81.2 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Пунктом 42.2. статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно п.п. 75.1.3 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі перо виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відноси з працівниками (найманими особами).

Однак, апеляційний суд зазначає, що така перевірка може бути проведена за наявності хоча б однієї з обставин, викладених в пп. 80.2.1-80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Апеляційний суд встановив, що в наказі Головного управління ДФС в Одеській області №192 від 15.02.2016р. про проведення фактичної перевірки ТОВ «Дунайський» вказано лише те, що дана перевірка здійснюється на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, яким закріплено, що фактична перевірка може проводитись у разі отримання в установленому законом порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, для здійснення фактичної перевірки на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України обов'язковими умовами є отримання податковим органом інформації про порушення вказаного вище законодавства та законне джерело отримання такої інформації.

Апеляційний суд зазначає, що підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов'язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів.

Проте, в наказі №192 від 15.02.2016р. про проведення фактичної перевірки ТОВ «Дунайський» лише зазначено дану норму Податкового кодексу України у якості підстави для проведення фактичної перевірки, однак, ані в самому наказі, ані під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, Головним управлінням ДФС в Одеській області не вказано жодних доказів та обґрунтувань для застосування п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, є самостійною підставою для проведення фактичної перевірки відповідно до п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, оскільки у такому випадку всі інші підстави для проведення фактичної перевірки (виявлення фактів, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів за результатами перевірок інших платників податків (п.п. 80.2.1); отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи (п.п. 80.2.2.); письмове звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку патентування або ліцензування (п.п. 80.2.3); виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (п.п. 80.2.6.), втрачають своє юридичне значення, у зв'язку з наданням контролюючому органу права без настання будь-яких юридичних фактів та у будь-який час проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Також, апеляційний суд вважає, що відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, на яких частиною 2 статті 71 КАС України покладений обов'язок доказування в адміністративному суді правомірність прийнятих ними рішень, не довели виконання вимог п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України щодо вручення платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення перевірки копії наказу про призначення перевірки, а також вимог п.81.1 ст.81 Кодексу щодо пред'явлення посадовим особам ТОВ «Дунайський» направлень на проведення перевірки та службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС в Одеській області, що недоліки в оформленні службового посвідчення інспектора Жанталай Л.А., яке посвідчує особу працівника органів Міністерства доходів і зборів України, не може бути обґрунтованою підставою для не допуску посадових осіб органу ДФС до проведення перевірки, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, наказ про проведення перевірки та направлення видані відповідним органом Державної фіскальної служби України, тобто органом, відмінним від органу, яким видано посвідчення Жанталай Л.А.

Апеляційний суд зазначає, що пред'явлення документів, визначених п.81.1 ст.81 ПК України, та оформлених з порушеннями вказаної норми, статтею 81 ПК України визначено підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу ДФС до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що наказ про проведення перевірки №192 від 15.02.2016р. підлягає скасуванню, оскільки Головним управлінням ДФС в Одеській області не доведений факт наявності підстав для проведення фактичної перевірки ТОВ «Дунайський», встановлених ст.80 ПК України.

Як наслідок, скасуванню підлягає і рішення Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 18 лютого 2016 року №1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків» як таке, що прийняте за наслідками перевірки, що призначена без наявності законних підстав для її проведення, тоді як підставою для застосування арешту майна платника податків, у відповідності до пп. 94.2.3. п. 94.2. ст. 92 ПК України, може бути лише відмова платника податків від проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС в Одеській області, Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 02.08.2016 р.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець