Справа № 2а/2470/564/11
Суддя: Ватаманюк Руслан Васильович
Дата ухвалення: 2011-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2011 р. м. Чернівці Справа №2а/2470/564/11

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Ватаманюка Р.В.; секретаря судового засідання Антонюка О.В.;

за участю: представників позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 30.03.2011р. №395); ОСОБА_2 (довіреність від 6.01.2011 року №23);

представників відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 4.01.2011 року № 24-25-14-17/19); ОСОБА_4 (довіреність від 31.03.2011 року № 24-25-14-17/2100);

представника третьої особи ОСОБА_5 (довіреність від 23.03.2011 року);

представника прокуратури ОСОБА_6 (службове посвідчення від 13.12.2010 року № 223);

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дністровсько-Прутського басейнового управління водних ресурсів до контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про скасування пункту вимоги.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 21.04.2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

ВСТАНОВИВ :

В поданому до суду адміністративному позові Дністровсько-Прутське басейнове управління водних ресурсів просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 5 вимог контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області від 10.12.2010 р. №24-07-10-14/8909.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив наступне

Наказом Державного комітету України по водному господарству від 26.08.2008 року за № 127 - ОС ОСОБА_8 був призначений на посаду начальника Дністровсько-Прутського басейнового управління водних ресурсів з 27.08.2008 року. Цим же наказом головою Комітету вирішено надати йому позачергове жиле приміщення у м. Чернівці згідно із п. 49 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470. (далі Постанова № 470).

При укладенні трудового договору 26.08.2008 року було передбачено надання житла у м. Чернівці позачергово. У контракті, укладеному значно пізніше - 2.02.2009 року не передбачено надання житла, однак трудовий договір з визначенням місця роботи у Чернівцях із наданням позачергово житла укладений 26.08.2008 року і наказ у частині надання позачергово житла ОСОБА_8 не змінювався і не скасовувався.

Подальші дії керівництва Держводгоспу засвідчують виконання цієї умови трудового договору. Це, зокрема, і лист Держводгоспу від 26.02.2009 року про надання дозволу на придбання житла за рахунок власних надходжень, отриманих від іншої виробничої та господарської діяльності (код надходжень 25010200), затвердження кошторису.

В м. Чернівці, куди ОСОБА_7 був переведений на роботу, у нього житла не було, в зв'язку з цим він мав право отримати у м. Чернівцях житло позачергового, як то і було передбачено умовами трудового договору.

Відповідно до п. 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (Постанова N 470) громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список.

Рішення про включення в цей список приймається відповідне виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом.

Чинне законодавство не передбачає для цієї категорії громадян надання відомостей про забезпеченість житлом у інших населених пунктах.

Рішення виконкому Шевченківської районної ради про включення ОСОБА_7 до цього списку, а також про видачу ордеру на квартиру АДРЕСА_1 А у м. Чернівцях чинні і на час розгляду справи.

Після отримання ордеру і вселення у квартиру ОСОБА_7 з дружиною зареєструвався у ній. Після вселення сім'ї ОСОБА_7 у цій квартирі поселилась і його сестра ОСОБА_9І, яка на той час проживала одна, не підтримуючи подружніх стосунків із своїм чоловіком.

У листопаді 2009 року за згодою дружини ОСОБА_7 зареєстрував сестру в цій квартирі. Фактично сестра ОСОБА_7 вселилася у квартиру не за договором найму, а як член його сім'ї і проживала як член сім'ї. При подачі довідки до виконкому Шевченківської райради у м. Чернівцях ОСОБА_9 не значилась як член сім'ї, оскільки на той час вона не проживала з ОСОБА_7

У даній квартирі ОСОБА_7 з дружиною був зареєстрований до 7.07.2010 року. Тобто на момент приватизації ОСОБА_7 з дружиною проживали у зазначеній квартирі. В зв'язку із сімейними обставинами ОСОБА_7 та дружина знялися із реєстрації у цій квартирі і в ній залишилась проживати ОСОБА_9, яка була визначена як відповідальний власник при приватизації квартири.

Приватизацію зазначеної квартири (як і інших, які перебували на балансі Дністровсько-Прутського БУВР) здійснював за договором від 10.11.1999 року департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради. Всі розрахунки з приватизації проводили працівники цього департаменту.

Документи на приватизацію квартири видавалися відповідними установами та відповідали дійсності. (а.с. 3-6).

Відповідач не погоджуючись з заявленим позовом 31.03.2011 року подав суду заперечення в яких зазначив, що висунута за результатами ревізії вимога є правомірна, а позов безпідставний.

За результатами ревізії було виявлено такі порушення.

Відповідно до наданого ЧОБТІ витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, підставою виникнення права власності ОСОБА_9 на вказану вище квартиру стало розпорядження БУВР №14 від 01.02.2010 року, підписане начальником ОСОБА_7, як керівником органу приватизації.

Однак, ОСОБА_9 у 2008-2009 роках та на час видачі її свідоцтва на право власності у трудових стосунках з БУВР не перебувала.

Відповідно до вимог п. 4.2 Положення про БУВР, майно БУВР є державною власністю. Його відчуження здійснюється з дозволу Держводгоспу України, у порядку, встановленому законодавством.

Однак, в порушення зазначеного вище п.4.2 Положення та п.21 Типової інструкції про порядок списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ, затвердженої спільним наказом Держказначейства та Мінекономіки від 10.08.2001 №142/181 (далі - Інструкція № 142/181), без дозволу головного розпорядника - Держводгоспу, Управлінням безоплатно передано квартиру за адресою Проспект Незалежності буд. 114 А, кв. 192, загальна сума витрат на придбання якої склала 507 000 грн. (а.с. 163-165).

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позові.

Представники відповідача позов не визнали посилаючись на обставини викладені в запереченні.

Представник третьої особи позов підтримав. Представник прокуратури позов заперечив.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали адміністративної справи суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Контрольно-ревізійним управлінням в Чернівецькій області проведено ревізію з питань придбання та утримання квартир за рахунок державних коштів Дністровсько-Прутське басейнове управління водних ресурсів та складено Акт перевірки від 5.11.2010р. № 24-07/466. (а.с. 18-97).

Як порушення відповідачем визначено наступне.

Порушення зазначеного вище п. 4.2 Положення та п. 21 Типової інструкції № 142/181 про порядок списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ, затвердженої спільним наказом Держказначейства та Мінекономіки, без дозволу головного розпорядника - Держводгоспу, Управлінням безоплатно передано квартиру за адресою Проспект Незалежності буд. 114 А, кв. 192. (а.с. 98- 101).

Не погоджуючись з актом позивач надіслав відповідачу заперечення щодо результатів ревізії. (а.с. 103-118).

Розглянувши заперечення, відповідач надіслав висновки до заперечення акту перевірки 07.12.2010р. за №24-07-10-14/8838. (а.с. 119-141).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні»визначає статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності. від 26.01.1993р. № 2939-ХІІ (далі Закон № 2939-ХІІ).

Виходячи з системного аналізу норм вказаного закону органи КРС мають право звертатися до суду в таких випадках: щодо вилучення в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі (п. 7 ст. 10); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства (п. 8 ст. 10); звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п. 7 ст. 10).

Судом встановлено, що при укладенні трудового договору 26.08.2008 року було передбачено надання житла у м. Чернівці позачергово.

Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір може укладатися як у письмовій формі (ч. 1), так і шляхом оформлення його наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу (ч. 3).

Відсутність у контракті умови позачергового забезпечення житлом ОСОБА_8 не означає скасування цієї умови при укладенні трудового договору.

Рішенням виконкому Шевченківської районної ради про включення ОСОБА_7 до цього списку, а також про видачу ордеру на квартиру АДРЕСА_1 А у м. Чернівці. Після отримання ордеру і вселення у квартиру ОСОБА_7 з дружиною зареєструвався у ній.

У листопаді 2009 року ОСОБА_7 зареєстрував сестру цій квартирі. При подачі довідки до виконкому Шевченківської райради у м. Чернівцях ОСОБА_9 не значилась як член сім'ї, оскільки на той час вона не проживала з ОСОБА_7

У даній квартирі ОСОБА_7 з дружиною був зареєстрований до 7.07.2010 року та на момент приватизації ОСОБА_7 з дружиною проживали у зазначеній квартирі. В зв'язку із сімейними обставинами ОСОБА_7 та дружина знялися із реєстрації у цій квартирі і в ній залишилась проживати ОСОБА_9, яка була визначена як відповідальний власник при приватизації квартири.

Приватизацію зазначеної квартири здійснював за договором від 10.11.1999 року департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради.

Таким чином суд вважає, що висновок відповідача, про наявність порушення допущеного позивачем в спірних правовідносинах, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону. Тому спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням встановлених обставин, аналізу вимог законів та підзаконних актів, що регулюють спірні правовідносини суд вважає за доведенні обставини на які посилається позивач, в той час як відповідач не надав достатніх та належних доказів правомірності прийнятого рішення, тому суд вважає, що приймаючи спірні рішення він діяв в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому адміністративний позов слід задовольнити повністю, - визнати протиправним та скасувати спірне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати судовий збір в сумі 3.40 грн. з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 5 вимог контрольно-ревізійного управління в чернівецькій області від 10.12.2010 р. №24-07-10-14/8909.

3. Стягнути з Державного бюджету на користь Дністровсько-Прутського басейнового управління водних ресурсів судові витрати у розмірі 3.40 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанову складено в повному обсязі 26 квітня 2011 року.

Суддя Р.В. Ватаманюк