Справа № 826/8907/16
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8907/16 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 червня 2016 року про відмову щодо вжиття заходів забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України №37 від 20 січня 2016 року,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 червня 2016 року в задоволенні клопотання ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм чинного законодавства та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення адміністративного позову. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України №37 змінює порядок визначення уповноважених банків та встановлює зобов'язання для банків, зокрема позивача, які вже набули статусу уповноважених до набрання чинності зазначеною постановою, а тому є очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній справі, що є підставою для забезпечення адміністративного позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Банк Кредит Дніпро» разом із позовною заявою подало клопотання про забезпечення позову шляхом заборони постійно діючій конкурсній комісії з визначення уповноважених банків, через які має здійснюватися виплата заробітної плати працівникам бюджетних установ, приймати рішення про припинення виконання функцій уповноваженого банку на підставі п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №37 «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» та зупинення дії оскаржуваної постанови від 20 січня 2016 року №37 до набрання законної сили рішенням у справі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не свідчать, а позивачем не наведено відповідних належних та допустимих доказів, що існує очевидна протиправність рішень, які оскаржуються, або очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, окрім того, задоволення клопотання про забезпечення позову у спосіб, який просить позивач, а саме: зупинення дії оскаржуваного рішення буде фактичним вирішенням справи без її розгляду по суті, що суперечить принципам адміністративного судочинства, визначеним ст.7 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч.1 ст.117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.117 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

В силу вимог ч.1 ст.118 КАС України клопотання про забезпечення адміністративного позову розглядається не пізніше наступного дня після його одержання й у разі обґрунтованості та терміновості вирішується ухвалою негайно без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, постановлення ухвали про забезпечення позову є правом суду, а не обов'язком, та основними підставами для прийняття такої ухвали є наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість в майбутньому захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також у випадку очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З апеляційної скарги та відокремлених матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування заявленого позивачем клопотання про забезпечення позову ним не подано жодного доказу, який би підтверджував наявність підстав для постановлення ухвали про забезпечення позову, передбачених ч.1 ст.117 КАС України. При цьому, забезпечення позову шляхом заборони приймати рішення про припинення виконання функцій уповноваженого банку на підставі п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №37 «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» стосується постійно діючої конкурсної комісії з визначення уповноважених банків, через які має здійснюватися виплата заробітної плати працівникам бюджетних установ, яка не є стороною в даній справі та вимоги до неї не заявлено.

Окрім того, враховуючи, що предметом оскарження в даній справі являється постанова Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №37, колегія суддів приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №37 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі є фактично вирішенням справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

При цьому, у відповідності до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №37 «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» установлено, що банки, які до дати набрання чинності цією постановою стали переможцями конкурсу з визначення уповноважених банків, через які повинна здійснюватися виплата заробітної плати працівникам бюджетних установ, і у тримісячний строк не забезпечили виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2005 року №318, припиняють виконання функцій уповноваженого банку на підставі рішення постійно діючої конкурсної комісії.

З вищенаведеного вбачається, що банки, які в тримісячний строк не забезпечили виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2005 року №318, припиняють виконання функцій уповноваженого банку на підставі рішення постійно діючої конкурсної комісії. При цьому, позов позивачем поданий до суду першої інстанції 10 червня 2016 року, тобто після спливу тримісячного строку, наданого вищезазначеною постановою, що не доводить протиправність рішення постійно діючої конкурсної комісії, яке остання має право прийняти у відповідності до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №37 «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не свідчать, а позивачем не надано відповідних належних та допустимих доказів, що існує очевидна протиправність рішень, які оскаржуються, або очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а тому ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.117, 118 КАС України та прийнята у відповідності до чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову прийнята з дотриманням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 червня 2016 року про відмову щодо вжиття заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 05 серпня 2016 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Мельничук В.П.

Лічевецький І.О.