Справа № 817/478/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2016 р.Р і в н е 817/478/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Єрмошкіна Л.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник Воробйова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про скасування вимог
В С Т АН О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2015 №Ф-1502-25 на суму 1323,47грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2016 №Ф-1502-25 на суму 2757,98грн.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що він перебуває на спрощеній системі оподаткування та відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - звільнений від сплати такого внеску, з огляду на те, що являється інвалідом.

Відтак, вважає оскаржувані вимоги такими, що виставлені за відсутності законних підстав, у зв'язку з чим просить їх скасувати.

Ухвалою суду від 23.05.2016, постановленою судом без виходу судді до нарадчої кімнати відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України допущено правонаступництво відповідача в справі, а саме замінено Здолбунівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області її правонаступником - Рівненською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області.

В судовому засіданні під час розгляду справи, позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав зазначених викладених у адміністративному позові, просив суд дані вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила, зазначивши, що підстав для задоволення позову не має, оскільки відповідач при нарахуванні та виставлені оскаржених вимог діяв у відповідності до вимог законодавства.

Наявність у позивача статусу інваліда на переконання представника відповідача не є самостійною і достатньою підставою для того що б звільнити його від сплати єдиного соціального внеску на підставі статті 4 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

У зв'язку із чим, позовні вимоги відповідача вважає необгрутованими та безпідставними.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, перебуває на податковому обліку в Рівненській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, обрав спрощену систему оподаткування (є платником єдиного податку) та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з війської служби, та деяких інших осіб" (а.с. 4, 5, 17).

05.11.2015 відповідачем для позивача було виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1502-25, якою встановлено наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1323,47 грн. (а.с. 7).

23.02.2016 відповідачем для позивача було виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1502-25, якою встановлено наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 2757,98 грн. (а.с. 6).

Будучи незгідним із вказаними вимогами позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом п.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним вимогам про сплату боргу (недоїмки), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI.

Зокрема, згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування сплачується в обов'язковому порядку, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

При цьому, як визначено частиною четвертою цієї ж статті, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, особи які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Виходячи із системного аналізу вказаних положень статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", законодавцем виділяються дві окремі умови за яких особи, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Це зокрема особи які:

- є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу;

- є інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV визначено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачені такі види пенсійних виплат, як пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства), пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років), відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, звільняються від сплати єдиного внеску за себе за умови якщо вони є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу з часу досягнення ними віку з якого призначається пенсія за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" або за умови якщо вони є інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу - з моменту настання вказаних обставин.

Як встановлено судом, позивач є фізичною особою-підприємцем та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення сіб, звільнених з війської служби, та деяких інших осіб" (а.с. 17).

Відповідно до копії посвідчення особи яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи Серія А №136086 С та посвідчення №073922 - позивач є інвалідом другої групи безтерміново.

Таким чином, враховуючи наведене позивач є особою яка обрала спрощену систему оподаткування, є інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію.

У зв'язку із чим, на переконання суду позивач має передбачене частиною четвертою статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" право на звільнення від сплати єдиного внеску.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Частинами першою, другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи досліджені письмові докази та наведені норми законодавства в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

А тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення увалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Здолбунівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 05.11.2015 № Ф-1502-25 та від 23.02.2016 №Ф-1502-25.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.