Справа № 826/7766/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

04 серпня 2016 року №826/7766/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального юстиції у місті Києві
провизнання протиправною та скасування постанови від 13.05.2016 ВП№51098384 та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 13.05.2016 ВП№510998384 про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.08.2015 №501 «Про визначенняння місця проживання дитини»;

- зобов'язати відповідача відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.08.2015 №501 «Про визначення місця проживання дитини».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 13.05.2016 ВП№510998384 винесена відповідачем необґрунтовано, оскільки посилання відповідача на відсутність у виконавчому документі ідентифікуючих даних боржника, відсутність дати набрання рішенням законної сили, відсутність строку пред'явлення виконавчого документу до виконання, відсутність оригіналу виконавчого документу не є підставою, яка перешкоджає виконанню, у зв'язку з наявністю у державного виконавця законодавчо мотивованих повноважень на встановлення таких відомостей під час примусового виконання відповідного рішення.

Відповідач у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Письмової позиції з приводу спірних правовідносин відповідачем суду не надано.

Розгляд адміністративної справи №826/7766/16 здійснено в письмовому провадженні відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2015 у справі №826/9904/15 позов ОСОБА_2 задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації щодо невидачі розпорядження про визначення місця проживання дитини та зобов'язано Святошинську районну у місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_2 копію розпорядження про визначення місця проживання дитини.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2015 Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження від 11.08.2015 №510, яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком громадянином ОСОБА_2.

ОСОБА_2 на підставі викладеного подано до начальника відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження від 10.05.2016, за наслідками розгляду якої Святошинським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 13.05.2016 ВП№51098384. В якості підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження зазначено, що пред'явлений на виконання документ невідповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не містить ідентифікуючих даних боржника, відсутня дата набрання рішенням законної сили, відсутній строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, відсутній оригінал виконавчого документу.

Вважаючи вказану постанову від 13.05.2016 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промислової палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу; рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; рішення Європейського суду з прав людини; рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу; рішення Національного банку України.

У силу пункту 1 частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина перша статті 25 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 61) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Приписами частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" наведені вимоги до виконавчих документів, у відповідності до яких у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження слугувало виявлення відповідачем невідповідності документу, пред'явленого для примусового виконання (розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 11.08.2015 №501) вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд погоджується із доводами відповідача щодо невідповідності пред'явленого для примусового виконання документу вимогам статей 17, 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, розпорядження є правовим актом управління державного органу, що видається у рамках наданої посадовій особі, державному органу компетенції. В межах спірних правовідносин, розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 11.08.2015 №501 видано на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2015 у справі №826/9904/15.

Під час судового розгляду справи позивачем не наведено суду правових доводів, що розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 11.08.2015 №501 є рішенням органу державної влади, примусове виконання якого за законом покладено на державну виконавчу службу, тобто, що відповідне розпорядження є виконавчим документом у розумінні статті 17 Закону України "Про виконавче провадження".

З аналізу спірних правовідносин вбачається, що позивач не погоджується із невиконанням іншою особою розпорядчого документу органу виконавчої влади, що може бути підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

При цьому, відсутність у розпорядженні Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 11.08.2015 №501 визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" обов'язкових для виконавчого документа реквізитів, зокрема, відомостей про місце проживання чи перебування боржника, індивідуального ідентифікаційного номеру стягувача та боржника, дати набрання законної (юридичної) сили рішенням, строку пред'явлення виконавчого документа до виконання та відсутність оригіналу виконавчого документу, додатково свідчить про невідповідність розпорядження вимогам закону щодо виконавчого документу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 13.05.2016 ВП№51098384, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

А тому позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги вищевикладене та керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.