Справа № 317/2940/16-а
Суддя: Громова І. Б.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №317/2940/16-а

№/п2-а/317/43/2016

01 серпня 2016 року Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Громової І.Б.

при секретарі: Коваль В.В.

за участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, в якому зазначив, що він перебуває на обліку в УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області у відповідності до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Після призначення йому пенсії ОСОБА_2 продовжив працювати. Крім того ОСОБА_2 зазначив, що 06.03.2015р. він набув право на пенсію за віком у відповідності до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 31.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся до УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області з заявою про призначення йому пенсії за віком. Листом УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області повідомило ОСОБА_2 про те, що його було переведено з пенсії, яка була призначена у відповідності до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком у відповідності до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому при нарахуванні пенсії за віком було взято показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік. ОСОБА_2 вважає, що УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області неправомірно зробив переведення з одного виду пенсійного забезпечення на інше та здійснив перерахунок, оскільки сам ОСОБА_2 до УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області не звертався до 31.05.2016р. з заявою про призначення йому пенсії.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 був вимушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою в якій він просить суд:

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області перерахувати ОСОБА_2 пенсію за віком з 31.05.2016 року відповідно до ч.2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013.- 2015 р.р.), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

- стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_2 суму сплаченого ним судового збору в розмірі 551, 20 грн. та 1000,00 грн. на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_1 зявилась в судове засідання надала суду заперечення, з яких вбачається, що з 06 травня 1991 р. по 30 червня 2016 р. при Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області ОСОБА_2 отримував пенсію по вислузі років, яка була призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За особистою заявою ОСОБА_2 з 31.05.2016 р. переведено з пенсії за вислугою років, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 р. (далі Закон № 1058-IV).

Згідно до Закону № 1058-IV у разі якщо особа має право на отримання пенсії за цим Законом та за іншими Законами, призначається одна пенсія за її вибором.

При переведенні з одного виду на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу в частині першій ст.40 Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Оскільки при визначенні заробітної плати для обчислення пенсій, призначених до 2008 року, застосовується показник заробітної плати (доходу) в середньому на одну особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік в сумі 1197,91 грн., тому йому і була нарахована пенсія керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №327 "Про підвищення рівня соціального захисту населення".

Крім того, представник відповідача зазначила, що договором про надання юридичних послуг № 240 від 15.06.2016 р., укладеного між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_2, передбачено, що вартість послуг складається за домовленістю сторін. Виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконаних робіт, який підписується сторонами або їх уповноваженими представниками. Надання адвокатом консультації та проведення розрахунку пенсії за віком не підтверджено жодними даними. Надання консультації та складання заяви до УПФУ були надані позивачу 20.05.2016 року, розрахунок пенсій проведений 13.06.2016 року, а договір № 240 про надання юридичних послуг укладений лише 15.06.2016 р. Тобто, послуги надані поза межами строку дії договору, у звязку з чим відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу.

Представник відповідача вважає, що УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області діяло в межах закону, тому просила суд відмовити в позові ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, надані суду заперечення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», однак після призначення пенсії він продовжував працювати. Факт того, що позивач продовжував працювати, підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи. ОСОБА_2 продовжував працювати до 24.04.2015 року.

У відповідності до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» 06.03.2015 року позивач набув право на пенсію за віком.

Як було зазначено позивачем в позові, він звернувся до УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області з заявою про призначення йому пенсії за віком.

Листом № 2719/10 від 24.06.2016 року відповідач повідомив ОСОБА_2, що оскільки позивач отримував пенсію за вислугою років з 06.05.1991р. зробити перерахунок розміру пенсії станом на 2015 рік є неможливим у відповідності до ч.2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 1 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058-ІV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором; у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором; при цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів органу Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За правилами частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + .. + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішеннях Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-612а14; від 09.06.2015 року у справі №21-550а14.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_2 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в травні 2016 року позивач звернувся вперше.

Тобто, в даному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому в управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області були відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік при призначенні позивачу пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на вказане суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом неможливо.

Однак суд не може погодитись з вимогами позивача стосовно стягнення з державного бюджету України витрат на правову допомогу, виходячи з наступного:

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Законодавчою базою, якою необхідно керуватися при визначенні розміру витрат на правову допомогу є: Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI від 05.07.2012 р., Закон України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах № 4191-VI від 20.12.2011 р.

Так, Законом N 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, договором про надання юридичних послуг № 240 від 15.06.2016 р., укладеного між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_2, передбачено, що вартість послуг складається за домовленістю сторін. Виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконаних робіт, який підписується сторонами або їх уповноваженими представниками.

При цьому, Законом № 4191-VI визначений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Так, ст. 1 зазначеного Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до глави 6 КАС України склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.

Вказане дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів. Отже, самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

В порушення вимог Закону № 4191-VI, договору № 240 від 15.06.2016 р., КАС України, позивачем не надано до суду: акту виконаних робіт із зазначенням часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги та розрахунку повної вартості юридичних послуг.

Крім того, надання адвокатом консультації та проведення розрахунку пенсії за віком не підтверджено жодними даними. Згідно квитанціям такі види юридичних послуг як надання консультації та складання заяви до УПФУ були надані позивачу 20.05.2016 року, розрахунок пенсій проведений 13.06.2016 року, а договір № 240 про надання юридичних послуг укладений лише 15.06.2016 р. Тобто, послуги надані поза межами строку дії договору, у звязку з чим відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2,6,9-11,71,94,151-154,158,162,163,167,185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ЗУ «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області перерахувати ОСОБА_2 пенсію за віком з 31.05.2016 року відповідно до ч.2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013- 2015 р.р.), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_2 суму сплаченого ним судового збору в розмірі 551 ( пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя: І.Б.Громова