Справа № 814/867/16
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 р. Справа № 814/867/16

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Середа О. Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Градовського Ю.М.,

за участю секретаря Худика С.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Аграрне підприємство "Благодатненський птахопром" про стягнення адміністративно - господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач, Миколаївське обласне відділення ФСЗІ), звернувся з позовом до Приватного підприємства "Аграрне підприємство "Благодатненський птахопром" (далі відповідач, "АП Благодатненський птахопром") про стягнення адміністративно - господарських санкцій в розмірі 702 294,46 грн.,

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем в порушення ст. 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не було забезпечено установленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому відповідно до ст. 20 цього Закону відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року в задоволенні позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року - скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма № 10-ПІ) середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу (осіб) за 2015 рік на підприємстві складала 482 осіб і відповідно норматив робочих місць для інвалідів становить 19 осіб (а.с.27), при цьому середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 9 осіб. Отже, фактично кількість інвалідів, відповідно до нормативу, у відповідача протягом цього року не працювала.

У зв'язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 1 особи Миколаївське обласне відділення ФСЗІ застосувало до Підприємства адміністративно-господарські санкції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Миколаївського обласного відділення ФСЗІ про стягнення з підприємства адміністративно-господарських санкцій, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому відсутні підстави для притягнення його до відповідальності.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції, та вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови, судом не було допущено помилкового застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 803-XII) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Згідно Інструкції щодо заповнення форми звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року № 420 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2005 року за № 1534/11814, підприємства, установи і організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форм власності та господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

За змістом статті 19 Закону № 875-ХII для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що на відповідача покладено лише обов'язок створення робочих місць та інформування про це органів зайнятості, у порядку, встановленому вищезазначеним нормативним актом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач протягом 2015 року щомісячно надавав Арбузинському районному центру зайнятості форми № 3-ПН з інформацією, необхідною для організації працевлаштування інвалідів, про що свідчать звіти про наявність вільних робочих місць та потребував в працівниках .

У звязку з викладеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що докази того, що "Аграрне підприємство "Благодатненський птахопром" перешкоджало працевлаштуванню інвалідів, які виявили бажання працювати на підприємстві відсутні, крім того, жодної відмови особі в працевлаштуванні на створені для інвалідів робочі місця з боку підприємства не було.

Обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується обовязком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Підприємство вживало заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання. У звязку з цим покладання на підприємство відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для їх працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись, має узгоджуватися з підставами, передбаченими частиною другою статті 218 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.04.2013 року по справі № 21-95а-13, від 28.01.2014 року по справі №21-476а13.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Аграрне підприємство "Благодатненський птахопром" про стягнення адміністративно - господарських санкцій залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: