Справа № 826/7584/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

01 серпня 2016 року м. Київ № 826/7584/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Огурцова О.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)
до треті особи Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Лазора І. В., Головного управління юстиції в м. Києві в особі Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Микитченка О. В. Приватне підприємство "Собор-Юніт", Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантида-Д"
проскасування рішень, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Лазора І. В., Головного управління юстиції в м. Києві в особі Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Микитченка О. В., треті особи: Приватне підприємство "Собор-Юніт", Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантида-Д", в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття рішення державного реєстратора Лазора І. В. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві №2095032 від 30.04.2013 про державну реєстрацію права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, - за Приватним підприємством "СОБОР-ЮНІТ";

- зобов'язати Головне управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби внести запис до Державного реєстру про скасування державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна - нежилий будинок, що розташований за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, - здійснену відповідно до рішення про державну реєстрацію № 2095032 від 30.04.2013 за Приватним підприємством "СОБОР-ЮНІТ";

- визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Микитчинка О. В., індексний номер 3003594 від 10.06.2013, про державну реєстрацію права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, - за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТИДА-Д";

- зобов'язати Головне управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби внести запис до Державного реєстру про скасування державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна - нежилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, - здійснену відповідно до рішення про державну реєстрацію № 3003594 від 10.06.2013 за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТИДА-Д".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Лазора І. В. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві №2095032 від 30.04.2013 про державну реєстрацію права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, - за Приватним підприємством "СОБОР-ЮНІТ"; визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Микитчинка О. В., індексний номер 3003594 від 10.06.2013, про державну реєстрацію права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, - за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТИДА-Д"; у решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантида-Д" задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.02.2016 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 17.05.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідачів та третіх осіб у судове засідання 17.05.2016 не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника третьої особи 2 надійшло клопотання про відкладення, причини відкладення розгляду справи викладені в якому суд визнав неповажними.

У судовому засіданні 17.05.2016 суд відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 зазначено, що «Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду у травні 2014 року, тоді як оскаржувані рішення державного реєстратора прийняті в квітні 2013 року, а приватного нотаріуса - в червні 2013 року. Між тим, розглядаючи справу по суті, суди першої та апеляційної інстанцій не дали оцінку позовним вимогам в аспекті строків звернення до адміністративного суду відповідно до ст.ст. 99, 100 КАС України.».

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 у справі № 826/236/14.

Позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття рішення державного реєстратора Лазора І. В. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві № 2095032 від 30.04.2013 про державну реєстрацію права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, - за Приватним підприємством "СОБОР-ЮНІТ" та решта позовних вимог є похідними від вказаної.

Адміністративний позов до Окружного адміністративного суду міста Києва Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) було подано 30.05.2014.

Таким чином, позивачем було порушено шестимісячний строк звернення до суду встановлений частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як на обґрунтування поважності причин пропуску строку на звернення до суду позивач посилається на те, що про факт державної реєстрації права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за іншим суб'єктом права він дізнався після отримання рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві № 9996222 від 16.01.2014, яким йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на об'єкт приватизації у зв'язку з реєстрацією заявленого права за іншим суб'єктом права.

З наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що рішення № 2095032 від 30.04.2013 про державну реєстрацію права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, - за Приватним підприємством "СОБОР-ЮНІТ" державним реєстратором було прийнято у зв'язку з виникненням у зазначеного товариства права власності на підставі договору купівлі - продажу нежитлового будинку (м. Київ, провулок Руднєва, 11а (літ.А)) від 28.10.2008 за реєстр. № 2-4209 укладеного між Приватним підприємством "СОБОР-ЮНІТ" та Фондом приватизації комунального майна Дарницького району міста Києва за результатами комерційного конкурсу.

Частиною першою статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлено, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають продажу за конкурсом.

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону умови конкурсу визначаються конкурсною комісією, яка утворюється та провадить свою діяльність у порядку, встановленому Фондом державного майна України. Комісія створюється з представників органу приватизації, органу виконавчої влади, відповідної місцевої ради, трудового колективу об'єкта, що приватизується, у разі необхідності - спеціалістів, експертів у відповідних галузях народного господарства. Кількість членів комісії може становити від п'яти до дев'яти осіб. Голова комісії призначається Фондом державного майна України.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" у разі придбання об'єкта приватизації на аукціоні, за конкурсом договір купівлі-продажу між покупцем і продавцем укладається не пізніш як у п'ятиденний термін з дня затвердження органом приватизації результатів аукціону, конкурсу.

Таким чином, позивач був обізнаний по факт укладання договору купівлі - продажу нежитлового будинку (м. Київ, провулок Руднєва, 11а (літ.А)) від 28.10.2008 за реєстр. №2-4209, а отже повинен був дізнатись і про факт прийняття рішення № 2095032 від 30.04.2013 своєчасно. Обґрунтувань щодо наявності обставин, які б перешкоджали йому дізнатись по факт наявності зазначеного рішення своєчасно позивачем наведено не було.

З огляду на зазначене судом не приймаються посилання позивача на факт того, що про державну реєстрацію права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за іншим суб'єктом права він дізнався з рішення № 9996222 від 16.01.2014, яким йому було відмовлено у державній реєстрації права власності, як на обставину, яка зумовлює початок перебігу строку на звернення до суду саме з 16.01.2014.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов залишити без розгляду.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.П. Огурцов