Справа № 181/507/16-а
Суддя: Гончаренко О. О.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 181/507/16-а
Провадження № 2-а/181/9/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2016 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гончаренка О.О.,

з участю секретаря судового засідання Яківець А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Межова адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби в особі заступника начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби Атаманенка Євгена Миколайовича про скасування постанови митного органу,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби в особі заступника начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби Атаманенка Є.М. про скасування постанови митного органу.

Постановою в справі про порушення митних правил №0047/110000014/16 від 29 червня 2016 року позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною другою статті 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень. Позивач зазначає, що керування ним автомобілем марки «Ауді А6» р/н НОМЕР_1, яке описано в постанові як порушення ч.4 ст.380 МК України, є правомірним, оскільки передбачене п.В ст.7 главою III додатку С Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення, ратифікованою Україною 24 березня 2004 року, яка набрала чинності 22 вересня 2004 року. Ратифіковані Україною міжнародні договори мають пріоритет перед національними законодавчими актами. ОСОБА_1 та володільцем автомобіля жодних правил користування ввезеним на територію України транспортного засобу порушено не було.

14 серпня 2011 року в Україні відмінено документ (довіреність) на право керування транспортним засобом, внаслідок чого належним дозволом володільця на право керування автомобілем є власна воля володільця транспортного засобу.

Жодного положення, відповідно до якого ОСОБА_1 або володільця транспортного засобу можна було притягнути до адміністративної відповідальності та призначити покарання, яке міститься в диспозиції ч.2 ст.469 МК України, не існує. Позивачем стан транспортного засобу не було змінено, автомобіль не тримається на складі тимчасового зберігання, ані на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі. Внаслідок цього отримання митного дозволу на використання або розпорядження не обґрунтовано жодними нормативно-правовими актами.

В зв'язку з відсутністю складу порушення ч.2 ст. 469 МК України, позивач просить суд поновити строк на подачу адміністративного позову відраховуючи його з 09 липня 2016 року, тобто з моменту отримання постанови, та скасувати постанову про порушення митних правил, складену по ч.2 ст.469 МК України відносно нього та закрити справу в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду розглядати справу в порядку письмово провадження.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду надано заперечення проти позову з посиланням на положення ст.ст.90,93,95,102,318,321 МК України. Оскільки постанова заступника начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби Атаманенка Є.М. винесена на законних підставах, заперечують проти адміністративного позову в повному обсязі.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно постанови №0047/110000014/16, складеної заступником начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби від 29 червня 2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст.469 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень.

Відповідно до ст.380 МК України, громадянам нерезидентам дозволяється ввезення на митну територію України транспортних засобів на строк не більше одного року. При цьому тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб.

Порушення вимог ст.380 МК України та встановлення факту відчуження чи передачі у володіння, користування або розпорядження іншим особам транспортних засобів особистого користування, ввезених особами - нерезидентами, є підставою для розгляду питання щодо наявності ознак правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 469 Митного кодексу України саме у діях цих осіб нерезидентів, які ввезли ці транспортні засоби.

Згідно зі ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст.9,10,11 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна / умисна або необережна / дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх, або свідомо допускала настання цих наслідків.

Виходячи з об'єктивної сторони правопорушення, суд вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст.469 МК України передбачає прямий умисел правопорушника на вчинення дій, пов'язаних з порушенням митних правил - особа користується майном, змінює його і знає що його митне оформлення не закінчено / чи не здійснено, усвідомлювала таким чином протиправний характер своєї дії, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх, або свідомо допускала настання цих наслідків.

В рішенні Конституційного суду України від 31 травня 2015 року у справі за

№1-4/2015 за конституційним зверненням ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 469 Митного кодексу України визначено, що словосполучення „ користування та розпорядження ", що міститься в положеннях частини другої статті 469 Митного кодексу України, згідно з якою адміністративним правопорушенням визнається, зокрема, зміна стану товарів, митне оформлення яких не закінчено, або товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі, користування та розпорядження ними без дозволу органу доходів і зборів, необхідно розуміти так, що адміністративним правопорушенням є окремо як користування, так і розпорядження без дозволу органу доходів і зборів товарами, митне оформлення яких не закінчено або які перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем чи поміщені в режим митного складу. Користування або розпорядження транспортними засобами особистого користування, які поміщені в митний режим тимчасового ввезення на митну територію України, не є адміністративним правопорушенням, передбаченим у частині другій статті 469 Митного кодексу України.

Так, відповідачем не надано належної оцінки тим обставинам, що вказаний автомобіль ввезений в Україну в режимі «тимчасового ввезення» ОСОБА_4, а не ОСОБА_1, який не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст.469 МК України.

З урахуванням вищевикладеного, всі вищенаведені обставини свідчать, що у даному випадку відсутня як об'єктивна сторона подія самого адміністративного правопорушення, так і суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Отже, оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 551,20 гривня судового збору.

Керуючись ст. ст.158-163, 171-2 КАС України,

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби в особі заступника начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби Атаманенка Євгена Миколайовича про скасування постанови митного органу задовольнити в повному обсязі.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Скасувати постанову №0047/110000014/16 від 29 червня 2016 року в справі про порушення митних правил, винесену заступником начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби Атаманенком Євгеном Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст.469 Митного кодексу України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 (восьми тисяч п'ятисот) гривень 00 копійок.

Провадження у справі закрити в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області повернути судові витрати із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесяти однієї) гривні 20 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя : О. О. Гончаренко