Справа № 2а/0570/23050/11(ПРДО/808/15/15)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2016 рокусправа № 2а/0570/23050/11(ПРДО/808/15/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року у справі № 2а/0570/23050/11 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та Донецької митниці ДФС про визнання протиправним звільнення, зобовязання поновити на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним його звільнення, зобовязання поновити його на посаді та стягнення зарплатні за час вимушеного прогулу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20.07.2009 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.12.2009 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з вказаними рішеннями судів, Позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2011 року, касаційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 20.07.2009 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.12.2009 року були скасовані, а справа направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатом повторно розгляду справи, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13.03.2012 року, залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012 року, в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції були оскаржені Позивачем в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2014 року касаційна скарга була задоволена частково. Постанова Донецького окружного адміністративного суду та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012 року були скасовані, а справа була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України №665-к від 25 квітня 2008 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного інспектора митного поста Донецьк-аеропорт Східної регіональної митниці. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інспектора митного поста Донецьк-аеропорт Східної регіональної митниці з 30.04.2008 року. Стягнуто з Донецької митниці ДФС на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з квітня 2008 року по квітень 2009 року, у розмірі 31501 грн. 80 грн.

Державна фіскальна служба України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_1, також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині та прийняте нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга Державної фіскальної служби України не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Східної регіональної митниці від 29 грудня 2006 року за №8-к у звязку з припиненням Донецької митниці шляхом приєднання до Східної регіональної митниці на підставі наказу ДМСУ від 15.9.2006 року №785 Про створення регіональних митниць та припинення деяких митниць зі змінами, які введені наказом ДМСУ від 03.10.2006 року №838, ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 01 січня 2007 року в порядку переведення з Донецької митниці на посаду головного інспектора по митному посту Донецьк - аеропорт.

Наказом Голови Державної митної служби України від 29 січня 2008 року за №61 Про ліквідацію митних органів, керуючись статтями 14 і 15 Митного кодексу України, відповідно до Положення про Державну митну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 року №940, і з метою оптимізації діяльності й структури митних органів, Східну регіональну митницю з 01.05.2008 року ліквідовано.

Наказом Голови Державної митної служби від 12 березня 2008 року за №219 затверджено Положення про Східну митницю.

Наказом Голови Державної митної служби України від 15 лютого 2008 року за №145 Про затвердження граничної чисельності працівників митних органів на виконання наказів Державної митної служби України від 29.01.2008 року №61 Про ліквідацію митних органів та від 29.01.2008 року №64 Про створення нових митниць і зміну зон діяльності деяких митниць затверджено граничну чисельність працівників Східної митниці у кількості 466 одиниць, що на 29 посадових осіб менше, ніж було у ліквідованій Східній регіональний митниці (у відповідності до наказу ДМСУ від 30.08.2007 року №720).

Наказом Голови Державної митної служби України від 25 квітня 2008 року за №665-к Про звільнення на виконання наказу Державної митної служби України від 29.01.2008 року №61 Про ліквідацію митних органів позивача, головного інспектора митного поста Донецьк - аеропорт Східної регіональної митниці, звільнено із займаної посади 30.04.2008 року відповідно до п.1ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією Східної регіональної митниці. Позивач особисто ознайомлений з наказом про звільнення, про що свідчить його підпис на зворотньому боці цього наказу.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття рішення про звільнення, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач при винесенні оскаржуваного наказу про звільнення Позивача не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, що свідчить про необхідність його скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частинами другою та третьою статті 36 КЗпП зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підставою для звільнення особи з займаної посади є зокрема ліквідація підприємства, установи, організації.

При цьому, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Зазначена позиція також кореспондується з позицією Верховного суду України, відображеній в постанові від 17.10.2011 року.

Як свідчать встановлені обставини справи, Позивачу при звільненні з посади не було запропоновано переведення на іншу роботу, що Відповідачем по справі не заперечується.

При цьому, як було встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами, на момент звільнення позивача існували вакантні посади як у новоутвореній Східній митниці так і в межах Державної митної служби України.

Отже, виходячи з приписів законодавства та встановлених обставин справи, Державною митною службою України була порушена процедура звільнення Позивача з займаної посади у звязку з ліквідацією установи, що в свою чергу свідчить про протиправність та необхідність скасування наказу №665-к від 25.04.2008 року в частині звільнення ОСОБА_1 та обґрунтованості його поновлення на посаді, на якій він працював на момент звільнення, а саме головного інспектора митного поста Донецьк-аеропорт Східної регіональної митниці з 30 квітня 2008 року.

Що стосується обґрунтованості стягнення з Донецької митниці ДФС заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з квітня 2008 року по квітень 2009 року у розмірі 31501.80 грн., то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що піддаючи сумніву існування Позивача без будь-якого заробітку тривалий час, обґрунтованим в даному випадку буде стягнення з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, приписи чинного законодавства встановлюють можливість виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу понад один рік за умови відсутності вини працівника у затримці розгляду його заяви

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач був звільнений з посади з 30.04.2008 року на підставі наказу Голови Державної митної служби України №665-к, який, як було встановлено судом не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню.

Також, як свідчать матеріали справи, визнання протиправним вказаного наказу та поновлення Позивача на роботі було предметом розгляду даної справи починаючи з травня 2008 року, яке за результатом повторного направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд було вирішено 16.03.2016 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами чинного законодавства кожна особа має право на доступ до правосуддя та розгляд його справи в межах розумних строків.

В даному випадку, тривалий розгляд справи судовими органами був зумовлений дослідженням всіх обставин справи та не має відношення до Позивача або його поведінки, що в свою чергу свідчить про відсутність вини останнього.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, виплата Позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу має розраховуватись та здійснюватись за весь період починаючи з 30.04.2008 року.

Відповідно до Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.09.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Як вбачається з наявною в матеріалах справи довідки про середню заробітну плату від 07.02.2012 року №28 (т.2, а.с.178), нарахована заробітна плата за відпрацьований час становила 4294.77 грн., а сума нарахованої місячної премії становила 227.54 грн.

Також зі змісту довідки вбачається, що кількість відпрацьованих днів Позивача за лютий та березень 2008 року становив 24 дні, а кількість робочих днів за календарем становило 42 дні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно Постанови КМУ від 8 лютого 1995 року N 100, у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді

відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Тобто, при розрахунку загального доходу, премія Позивача буде враховуватись у середньомісячному розмірі, а саме 130.02 грн. (227.54:42*24).

Отже, сума загального доходу за останні два календарні місяці роботи буде становити 4424.79 грн. (4294.77 грн.+130.02 грн.), що в свою чергу свідчить про те, що середньоденна заробітна плата позивача буде становити 184.37 грн. (4424.79 грн.: 24).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що обрахування середньої заробітної плати за останні два календарні місяці роботи підлягає саме за вказаною довідкою від 07.02.2012 року №28, оскільки визначені нею суми були розраховані відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року та постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.04.2005 року. При цьому, посилання Відповідача на довідку №173 від 16.12.2015 року, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки Позивач перебував на окладі, а не на тарифній ставці, як розраховано у довідці ( т.4, а.с.173).

Відповідно до даних Мінсоцполітики Про розрахунок норми тривалості робочого часу на кожен рік, починаючи з моменту звільнення Позивача у 2008 році було 172 робочих дня, у 2009 році був 251 робочий день, у 2010 році був 251 робочий день, у 2011 році було 250 робочих днів, у 2012 році був 251 робочий день, у 2013 році був 251 робочий день, у 2014 році був 251 робочий день, у 2015 році було 250 робочих днів та у 2016 році (по день винесення судом апеляційної інстанції рішення) було 145 робочих днів.

Тобто, починаючи з 2008 року по даний момент, період вимушеного прогулу Позивача складає 2072 робочих дня (172+251+251+250+251+251+251+250+145).

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року Про обчислення заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом

множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Отже, виходячи з зазначених приписів, середній заробіток за час вимушеного прогулу в даному випадку буде складати 382014.64 грн. (2072*184.37 грн.).

Посилання Відповідача на довідку районного центру зайнятості, як на підтвердження отримання Позивачем доходів, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки зазначені в ній суми відображають виплачені Позивачу суми допомоги по безробіттю, які за своєю правовою природою є соціальними виплатами та не підлягають врахуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції також вважає хибними посилання Позивача на довідку пенсійного органу, на підставі якої, на його переконання, має розраховуватись середній заробіток за останні два календарні місяці роботи, оскільки вказані в ній суми не відображають складових заробітної плати, які підлягають врахуванню. До вказаних в пенсійній довідці сум можуть входити одноразові виплати, які не враховуються при розрахунку середнього заробітку, відповідно до постанови КМУ від 8 лютого 1995 року N 100.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності нарахування Позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необхідності часткового скасування постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року у справі № 2а/0570/23050/11 - скасувати в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнути з Донецької митниці ДФС на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 382014.64 грн. за період з 30.04.2008 року по 04.08.2016 року.

В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року у справі № 2а/0570/23050/11 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко