Справа № 826/18653/15
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2016 р. м. Київ К/800/12641/16

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Голубєва Г.К., Юрченко В.П.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - Приходько А.С.,

відповідача - Кравченко О.О.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Інспекція)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2016

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016

у справі № 826/18653/14

за позовом приватного акціонерного товариства "Міські інвестиції" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.05.2015 № , за яким платникові визначено суму завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 33 833 015 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016, позов задоволено. Судові акти зі спору мотивовано тим, що позивач підтвердив належними і достатніми доказами факт використання коштів, одержаних за договором позики, у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим Товариством правомірно відображені у складі витрат нараховані відсотки за користування запозиченими коштами, а також курсові різниці при перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, покладеними в основу прийняття судових рішень зі спору, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. Мотивуючи касаційні вимоги, скаржник зазначає, що платником не доведено факту використання запозичених коштів у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим нараховані відсотки за користування цими коштами не підлягають відображенню в податковому обліку Товариства.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями під час розгляду справи встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Інспекцією за наслідками проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, оформленої актом від 08.05.2015 № 2222/26-58-22-05/32587736.

Перевіркою встановлено факт завищення платником витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, на 33 833 015 грн. шляхом відображення у їх складі нарахованих, однак несплачених відсотків за користування кредитними коштами, одержаними від нерезидента (фірми Proxy Logistics Limited, Великобританія) за договором позики від 26.11.2008. На обґрунтування цього висновку відповідач зазначає про відсутність доказів використання запозичених коштів у господарській діяльності платника, а також про неподання Товариством розрахунку нарахованих відсотків, затверджених нерезидентом-позичальником.

Підпунктом 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК) передбачено право платника на включення до складу витрат, що враховуються при визначенні оподатковуваного доходу, фінансових витрат, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Відповідно до пункту 141.1 статті 141 ПК до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Згідно з визначенням, наведеним у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, умовою відображення у складі витрат нарахованих процентів за користування позикою є факт використання запозичених коштів у господарській діяльності платника, яка передбачає здійснення платником будь-яких операцій, спрямованих на одержання економічного ефекту у вигляді приросту або збереження активів чи їх вартості, та нарахування процентів за правилами бухгалтерського обліку.

Відхиляючи наведені аргументи податкового органу, попередні судові інстанції послалися на те, що запозичені кошти були інвестовані Товариством у будівництво об'єктів нерухомості за інвестиційним договором від 07.12.2009, укладеним позивачем (інвестор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничий вектор» (забудовник).

Однак при цьому судами не перевірено порядок нарахування та сплати цих процентів у відповідності з умовами договору позики, не витребувано та не досліджено змісту та умов цього договору. Доказом правомірності нарахування цих процентів судами визнано копії листів фірми Proxy Logistics Limited, за яким позивачеві запропоновано сплатити проценти за договором позики від 26.11.2008; однак при цьому факту виконання Товариством наведених вимог контрагента шляхом перерахування коштів на оплату нарахованих процентів судами не встановлено.

І хоча, дійсно, факт реальної сплати процентів не є визначальним при вирішенні питання щодо моменту визнання витрат у податковому обліку платника у відповідності з наведеними нормами ПК, втім у разі встановлення факту штучного нарахування процентів без наміру їх фактичної сплати, а виключно з метою одержання податкової вигоди, дії платника з формування відповідних витрат не можна вважати добросовісними, а самі витрати не можна визнати такими, що зменшують оподатковуваний дохід Товариства.

А відтак для правильного вирішення цього спору судам слід було ретельно дослідити визначений договором порядок нарахування процентів за користування позикою та порядок їх оплати позивачем, перевірити фактичне виконання Товариством договірних зобов'язань зі сплати цих процентів.

Оскільки прийняття правильного по суті спору рішення вимагає з даного спору вимагає додаткового встановлення обставин даної справи, тоді як визначені частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають касаційному суду права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні, оскаржувані судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення відповідних недоліків з урахуванням вказівок і висновків касаційного суду, викладених в цій ухвалі.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 у справі № 826/18653/14 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:Г.К. Голубєва
В.П. Юрченко