Справа № 569/7728/16-а
Суддя: Панас О.В. О. В.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/7728/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Панас О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що з 4 березня 2003 року йому призначена пенсія у відповідності до ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції Закону від 5 листопада 1991 року № 1789-VII, за вислугою років та видано пенсійне посвідчення серії АБ №495331. Виплата пенсії йому здійснювалася щомісячно УПФ України в м.Рівне.

З 12 січня 2005 року він перебував на державній службі на посаді заступника начальника територіального управління ДСА України в Рівненській області.

15 лютого 2016 року він звільнився з посади заступника начальника територіального управління ДСА України в Рівненській області (наказ ДСА України від 3.02.2016 № 31/к).

З 1 квітня 2015 року УПФ в м.Рівне припинило виплату призначеної йому пенсії у відповідності до ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 5 листопада 1991 року № 1789-VII.

На його письмове звернення від 31 травня 2016 року щодо причини припинення виплати пенсії відповідач надав відповідь 13 червня 2016 року № 423/10, пославшись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213- VIІ, який набрав чинності з 01.04.2015 року і яким були внесені відповідні зміни до Закону України «Про прокуратуру». При цьому зазначили, що дія цього Закону поширюється (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни Ш групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни», гарантії їх соціального захисту), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/ щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів», а пенсія, призначена відповідно до цієї статті не виплачується. З 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» в редакції від 14.10.2014 року № 1697- VII, у якому норма щодо припинення виплати пенсій зазначена у ч.15 ст. 86 цього Закону. Зазначеною нормою Закону не припиняється виплата вже призначених пенсій, а застосовуються це положення лише до тих працівників прокуратури, які отримали право на пенсію та призначену після 01.04.2015 року. Відповідач, у порушення зазначених норм, обмежив існуюче в нього право на призначену пенсію, виплата якої проводилась з березня 2003 року, а відтак його дії є протиправними.

Просить визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо припинення виплати з 1 квітня 2015 року ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно

до ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 5 листопада 1991

року №1 789-УІІ. Зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 5 листопада 1991 року №1789-УІІ за період з 16 грудня 2015 року по 15 лютого 2016 року у попередньому розмірі. Стягнути на його користь сплачений судовий збір в сумі 551грн.21коп.

Позивач подав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Згідно поданої до суду заяви представник відповідача просить розглядати справу за позовом ОСОБА_1 в порядку письмового провадження. Заперечення проти адміністративного позову підтримує повністю.

Враховуючи те, що сторони заявили клопотання про слухання справи у їх відсутності, суд в порядку ч.3 ст.122 КАС України здійснює судовий розгляд справи у порядку письмового провадження

Дослідивши позовні вимоги та заперечення відповідача, повно і всебічно зясувавши всі докази і обставини в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевірши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу з 04.03.2003 року призначена пенсія у відповідності до ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції Закону від 5 листопада 1991 року № 1789-VII, за вислугою років, що підтверджується оглянутим пенсійним посвідченням серії АБ № 495331. Виплата пенсії позивачу здійснювалася щомісячно УПФ України в м.Рівне.

Встановлено, що з 12.01.2005 року позивач перебував на державній службі на посаді заступника начальника територіального управління ДСА України в Рівненській області, що підтверджується оглянутим наказом № 10/к від 11.01.2005 р.

З наказу Державної судової адміністрації від 03.02.2016 р. № 31/к вбачається, що з 15 лютого 2016 року позивача звільнено з посади заступника начальника територіального управління ДСА України в Рівненській області за угодою сторін, пункт 1 статті 36 КЗпП України.

З 1 квітня 2015 року УПФ в м.Рівне припинило виплату призначеної йому пенсії у відповідності до ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 5 листопада 1991 року № 1789-VII.

31.05.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням повідомити про причини припинення виплати йому пенсії починаючи з 1 квітня 2015 року по 15 лютого 2016 року.

Листом від 13 червня 2016 року № 423/10, відповідачем було відмовлено в у відновленні виплати його пенсії пославшись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213- VIІ, який набрав чинності з 01.04.2015 року і яким були внесені відповідні зміни до Закону України «Про прокуратуру». При цьому зазначили, що дія цього Закону поширюється (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни Ш групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни», гарантії їх соціального захисту), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/ щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів», а пенсія, призначена відповідно до цієї статті не виплачується.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Держава Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова. Згідно ч.2 ст.З Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України у ст.22 визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За загальним правилом установленим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України..

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно з пунктом 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про

внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного

забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УІІІ порядок виплати пенсії

(щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам,

встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

За приписами п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-//ІІІ Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах у період з 01 квітня 2015 року по 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно пенсії, які не призначаються.

Таким чином підстави, на які посилається Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області у відповіді від 13 червня 2016 року №423/10 для невиплати пенсії позивачу, не існують і перешкоди у виплаті призначеної пенсії відсутні.

Суд, беручи до уваги, що право на пенсію у позивача виникло з березня 2003 року і з цього часу він постійно отримував пенсійні виплати, вважає такі дії відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з квітня 2015 року звуженням його існуючих прав, насамперед права на пенсію, визначеного у ст.4б Конституції України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Також Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.05 року №8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Як зазначено в пункті 2 постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції, у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

За приписами ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства

права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних

свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до

Конвенції" (пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського

Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування

Конвенції, Європейський Суд з прав людини розкриває принцип верховенства

права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський Суд з прав людини ще у 1974 році у справі Мюллер проти Австрії (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974 року) зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до змісту ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Встановлено, що позивач постійно сплачував, у тому числі і в період перебування на державній службі, передбачені діючим законодавством внески у Пенсійний фонд України.

Поряд з цим, за ч.І ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-1// передбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Зупинення виплати пенсії у зв'язку з перебуванням позивача на посаді державного службовця є прямим порушенням цієї норми.

Враховуючи вищенаведене, забезпечуючи захист порушених прав позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення та визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати йому пенсії та зобов'язання поновити її виплату з 16 грудня 2015 року у попередньому розмірі.

Відповідно до ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.1ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до ч.1ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 551,20 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 64, 92 Конституції України, ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 186,256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії - задовольнити. Визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління

Пенсійного фонду України Рівненської області щодо припинення виплати з 1 квітня

2015 року ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно

до ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 5 листопада 1991

року №1 789-УІІ.

Зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 5 листопада 1991 року №1789-УІІ за період з 16 грудня 2015 року по 15 лютого 2016 року у попередньому розмірі.

Стягнути з бюджетних асигнувань Рівненського об'єднаного управління

Пенсійного фонду України Рівненської області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 551 (п"ятсот п"тдесят одна) гривня 21 коп.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О.В. Панас