Справа № 2а/2470/2382/11 на 102 арк.
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2011-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16:10год. 01 листопада 2011 року м. Чернівці Справа № 2а/2470/2382/11

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Ковтюк В.О.

секретаря судового засідання Настасійчука О.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

прокурора Мельничук Н.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконуючого обо"язки директора виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з адміністративним позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (відповідач-1) та виконуючого обовязки директора виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4 (відповідач-2) про визнання дій відповідача-2 протиправними щодо відмови в наданні інформації на запит №124/1498 від 28.07.11р. та зобовязати відповідача-1 задовольнити вимоги, викладені в запиті на інформацію №124/1498 від 28 липня 2011 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 02 серпня 2011 року відповідачу-1 надано запит на інформацію №124/1498 від 28 липня 2011 року з вимогою направити на адресу позивача інформацію про кількість, марку та рік випуску транспортних засобів, які знаходяться на балансі відповідача-1. 15 серпня 2011 року позивач отримав відповідь №01-13/1732 від 09.09.11р., якою відповідач-2 відмовив у надані запитуваної інформації.

Позивач не погоджується з наданою відповіддю з наступних підстав.

Зокрема, вважає безпідставним посилання відповідача-2 на інформаційний лист №01-8/31 Вищого господарського суду України, оскільки він датований 07.02.06р., тоді як Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939) (на підставі якого позивач звернувся із запитом про надання інформації) прийнятий в січні 2011 року, тобто Вищий господарський суд не мав можливості врахувати положення ч.1 ст.13 Закону №2939, в якій надається визначення розпорядників публічної інформації.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, відповідач 1 є державною організацією, за таких обставин, відповідач 1 є розпорядником інформації для цілей Закону №2939.

Крім того, відповідач відповідно до п.4 ч.4 ст.22 Закону №2939 не зазначив порядок оскарження відмови, а не лише повідомив позивача про наявність права на оскарження.

Виходячи з наведеного позивач вважає, що дії відповідача-2 щодо відмови в задоволені вимог на інформацію з підстав, зазначених у листі підлягають визнанню протиправними та просить зобовязати відповідача-1 задовольнити вимоги, викладені в запиті на інформацію №124/1498 від 28.07.11р.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі.

Відповідач 1 проти позову заперечував, з підстав наведених в письмових запереченнях на позов.

Так, Відповідач 1 не погоджується з твердженням позивача стосовно того, що відповідач-1 є субєктом владних повноважень та розпорядником інформації для цілей Закону №2939, оскільки субєктами владних повноважень, відповідно до вимог Закону №2939 виступають лише державні органи, які здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обовязковим для виконання, а виконавча дирекція хоча і є, згідно довідки з ЄДРПОУ, державною організацією, однак не здійснює владних управлінських функцій в даному випадку.

Однак, і заперечувати факт здійснення відповідачам-1 функції розпорядника інформації відповідно до Закону №2939 не можна, оскільки відповідно до вимог законодавства відповідач 1 здійснює загальнообовязкове державне соціальне страхування, тобто надає державні соціальні послуги, тому відповідно до п.3 ч.1 ст.13 Закону №2939, відповідач-1, при виконанні делегованих повноважень субєктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних та інших державних послуг є розпорядником інформації та може надавати інформацію, що повязана з виконанням його обовязків.

А тому, запитувана позивачем інформація не є інформацією, яка відповідно до п.3 ч.1 ст.13 Закону №2939 направлена на реалізацію виконавчою дирекцією делегованих повноважень субєкта владних повноважень згідно із законом.

Також, відповідач 1 вважає безпідставним твердження позивача щодо не розяснення порядку оскарження відмови в наданні інформації, оскільки порядок оскарження визначений ч.4 ст.22 та ст.23 Закону №2939 був розяснений позивачу, про що він сам зазначає, цитуючи в позові оскаржуваний лист.

Під час судового розгляду представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні позову у звязку із його безпідставністю.

Відповідач 2 без поважних причин в судове засідання не з»явився, явку в судове засідання свого представника не забезпечив, а тому суд, на підставі ч.4 ст.128 КАС України, прийняв рішення розглянути справу за його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні також наполягав на відмові в задоволенні позову у звязку із його безпідставністю з підстав, зазначених в запереченні відповідача 1.

Заслухавши пояснення представників позивача, прокурора та відповідача 1, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2011 року виконавчій дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду Соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_1 було вручено запит на інформацію за вих. №124/1498 від 28 липня 2011 року, а саме щодо надання інформації про кількість, марку та рік випуску транспортних засобів, які знаходяться на балансі виконавчої дирекції на протязі 5 робочих днів з дня отримання запиту (а.с. 6).

09 серпня 2011 року за підписом виконуючого обовязки директора виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4 направлено на адресу ОСОБА_1 відмову у наданні інформації за вих.№01-13/1732. (а.с.7-8), зазначивши, що виконавча дирекція в даному випадку не є субєктом відносин у сфері доступу до публічної інформації, оскільки не виступає як субєкт владних повноважень при використанні транспортних засобів, які знаходяться на її балансі.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон №2939 визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст.1 Закону №2939 публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч.5 ст.6 Закону №2939 не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Частина 1 статті 13 Закону №2939 передбачає, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що Відповідач 2 безпідставно відмовив позивачу у наданні інформації про кількість, марку та рік випуску транспортних засобів, які знаходяться на балансі відповідача-1 у зв»язку з наступним.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №04-01-01/182 від 07 вересня 2011р. (а.с.9) відповідач 1 є державною організацією, згідно Основ законодавства України про загальнообов»язкове державне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР та Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001р. №2240-ІІІ відповідач 1 здійснює загальнообов»язкове державне соціальне страхування, тобто надає державні соціальні послуги. Окрім того, гарантом виплат по соціальному страхуванню є держава, і, за необхідності, держава здійснює фінансування з державного бюджету України для покриття виплат по соціальному страхуванню.

Відтак, суд вважає, що інформація про кількість, марку та рік випуску транспортних засобів, які знаходяться на балансі відповідача-1 є публічною, оскільки Законом №2939 чітко зазначено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном.

На підставі викладеного, суд вважає безпідставним твердження відповідача 1 про те, що в даному випадку він не є суб»єктом відносин у сфері доступу до публічної інформації в розумінні ст.13 Закону №2939, оскільки не виступає як суб»єкт владних повноважень при використанні транспортних засобів, які знаходяться на балансі.

За таких обставин позов належить задовольнити.

Проте суд вважає надуманими твердження позивача, що відповідачем 2 не роз»яснено йому порядок оскарження відмови в наданні інформації.

Так, відповідно до ч.2 ст.22 Закону №2939 у листі про відмову в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено порядок її оскарження. Згідно ч.1 ст.23 Закону №2939 рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу чи суду.

З дослідженого в судовому засіданні листа №01-13/1732 видно, що відповідач 2 роз»яснив позивачу, з посиланням на ст.23 Закону №2939, про право останнього на оскарження відмови в наданні інформації на запит до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності або суду (а.с.7-8).

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідачі як субєкти владних повноважень, не довели належним чином правомірність прийнятого ними рішення. Таким чином, суд вважає за доведені ті обставини на які посилається позивач, тому адміністративний позов як обґрунтований підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Тому слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати судовий збір в сумі 3,40грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії виконуючого обовязки директора виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4 щодо ненадання інформації на запит №124/1498 від 28 липня 2011 року.

3. Зобовязати виконавчу дирекцію Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності надати інформацію на запит ОСОБА_1 №124/1498 від 28 липня 2011 року

3. Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3, 40грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанову в повному обсязі виготовлено 07 листопада 2011 р. (06.11.11р. вихідний день).

Суддя В.О. Ковтюк