Справа № 807/176/16
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2016 року м. Ужгород№ 807/176/16
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Стенавській А.М.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: Національний центр управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження - представник в судове засідання не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження про визнання відмови відповідача протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження про виплату одноразової грошової винагороди за 20 років безперервної календарної військової служби в Збройних Силах України у розмірі 2256,00 грн. та виплату одноразової грошової винагороди за 25 років безперервної календарної військової служби в Збройних Силах України у розмірі 4374,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Позивач проходить військову службу за контрактом у відповідача на посаді начальника групи ремонту енергомеханічного обладнання відділу спеціального технічного обладнання. Станом на 25.06.2010 року строк безперервної військової служби позивача складає 20 календарних років та станом на 25.06.2015 року - 25 календарних років. Відтак, 02.12.2015 року останнім було подано рапорт до відповідача з проханням про виплату йому грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби у розмірі 2256,00 грн. та за 25 років безперервної календарної військової служби у розмірі 4374,00 грн. Однак, як наголошував позивач, відповідачем протиправно було відмовлено йому у виплаті грошової винагороди. Таким чином, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Як слідує із змісту заперечень, позивач не отримав грошову винагороду за 20 років безперервної військової служби у розмірі 2256,00 грн. та за 25 років безперервної календарної військової служби у розмірі 4374,00 грн., оскільки, у відповідача відсутні підстави для виплати даної грошової винагороди. Зокрема, позивач за контрактом проходить військову службу у відповідача та є відрядженим із залишенням на військовій службі з Міністерства Оборони України до Національного космічного агентства України, яке в травні 2011 року було перейменовано на Державне космічне агентство України, яке є центральним органом виконавчої влади і до складу якого входить відповідач. Відтак, зі змісту абз. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року №104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій" (далі - Постанова №104) випливає, що відрядженим військовослужбовцям виплачуються у порядку і розмірах, визначених законодавством для військовослужбовців, тільки оклади за військовими званнями і надбавка за вислугу років, тобто частина грошового забезпечення військовослужбовця, яка нараховується згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова № 1294), а інші складові грошового забезпечення - як для відповідних працівників Державного космічного агентства України, тобто згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (далі - Постанова № 1298) та Наказу Національного космічного агентства України від 20.09.2005 року № 228 «Про умови оплати праці працівників Національного центру управління та випробувань космічних засобів, представництв генерального замовника - Національного космічного агентства України» (далі - Наказ № 228). Таким чином, чинним законодавством України, а саме: Постановою № 1298 та Наказом № 228 не передбачено виплати одноразової грошової винагороди за тривалість безперервної військової служби. Також, у відповідності до листів Національного космічного агентства України та Державного космічного агентства України, а саме: від 28.01.2010 року № 3863/10-2, від 27.08.2010 року № 4397/10-2, від 31.07.2012 року № 4467/10-Д2.2 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється виходячи з окладів за посадами, займаними військовослужбовцями в установах (філіях) Державного космічного агентства України, а інших виплат, установлених для відповідних працівників цих установ (філій), а також окладів за військовими званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців. Аналогічне роз`яснення викладено в листі Міністерства соціальної політики України від 24.07.2012 №732/13/84-12. Виходячи з наведеного позов є безпідставним.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заперечення відповідача, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на військовій службі за контрактом у відповідача на посаді начальника групи ремонту енергомеханічного обладнання відділу спеціального технічного обладнання.

Разом з тим, безперервний строк військової служби позивача складає станом на 25.06.2010 року 20 календарних років та станом на 25.06.2015 року - 25 календарних років, що підтверджується Витягом із послужного списку, (а.с. 8).

Також, як вбачається з Довідки від 31.12.2015 року №110 позивача відряджено до Державного космічного агентства України для виконання програм оборонного (подвійного) призначення із залишенням на військовій службі наказом Міністерства оборони України від 02.02.2007 року №137 та він проходить військову службу у відповідача, (а.с. 16).

02.12.2015 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату йому грошової допомоги за 20 років безперервної військової служби та за 25 років безперервної календарної військової служби, (а.с. 10).

Відповідачем відмовлено позивачеві у виплаті грошової допомоги за 20 років безперервної військової служби та за 25 років безперервної календарної військової служби, оскільки дія Постанови №1294, в частині права на отримання одноразової винагороди за тривалість безперервної військової служби, на військовослужбовців, умови грошового забезпечення яких визначено Постановою №104 не поширюється, (а.с. 11).

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20.12.1991року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У відповідності до ст. 1 Закону України № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Разом з тим, у відповідності до ч. 7 ст. 9 Закону України № 2011-XII за військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, зберігаються всі види забезпечення, передбачені статтями 9 і 91 цього Закону, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, Державної спеціальної служби транспорту. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями у цих державних органах, підприємствах, установах, організаціях, затверджується Президентом України.

Згідно до п. 1 Постанови №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У відповідності до п. 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Відтак, Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 затверджено Інструкцію "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі - Інструкція №260).

Згідно до п. 1.1 Інструкції №260, дана Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Зокрема, у відповідності до п. 32.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, одноразово, залежно від тривалості безперервної календарної військової служби, виплачується винагорода в таких розмірах: за строк безперервної календарної військової служби 20 років - розмір винагороди складає 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням; за строк безперервної календарної військової служби 25 років - розмір винагороди складає 2 посадових оклади і 2 оклади за військовим званням, Винагорода за тривалість безперервної військової служби виплачується за місцем штатної служби за наказом командира військової частини, а командирам військових частин (начальникам) - за наказами вищих командирів (начальників). У наказі на підставі особової справи військовослужбовця визначаються строк його безперервної календарної військової служби та розмір винагороди.

У відповідності до Довідки від 31.12.2015 року № 111 станом на 25.06.2010 року посадовий оклад позивача складав 1379,00 грн., а оклад за військовим званням - 125,00 грн., станом на 25.06.2015 року посадовий оклад позивача складав 2062,00 грн., а оклад за військовим званням - 125,00 грн. (а.с. 9).

Відтак, виходячи з вище викладеного та у відповідності до норм Постанови №1294 та Інструкції №260 позивач має право на виплату грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби у розмірі 2256,00 грн., а саме: 1,5 розміру посадового окладу та 1,5 розміру окладу за військовим званням, та на виплату грошової винагороди за 25 років безперервної військової служби у розмірі 4374,00 грн., а саме: 2 посадових оклади і 2 оклади за військовим званням.

З метою впорядкування грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій, Кабінет Міністрів України було прийнято Постанову №104.

Згідно до ч. 1 Постанови №104 установлено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби.

Також, у відповідності до п. 78 Положення "Про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України" затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 року № 1053/2001 за відрядженими військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством.

Згідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності відмови у виплаті позивачеві одноразової грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби у розмірі 2256,00 грн. та за 25 років безперервної військової служби у розмірі 4374,00 грн..

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, позовні вимоги підтверджено належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
1. Позов ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження - задовольнити.
2. Визнати протиправною відмову Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження щодо невиплати одноразової грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби та одноразової грошової винагороди за 25 років безперервної служби в Збройних силах України.

3. Зобов`язати Національний центр управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження () нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за 20 років безперервної служби в Збройних Силах у розмірі 2256,00 (дві тисячі двісті п`ятдесят шість гривень,00 коп.) грн.

4. Зобов`язати Національний центр управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження () нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за 25 років безперервної служби в Збройних Силах у розмірі 4374,00 (чотири тисячі триста сімдесят чотири гривні,00 коп.) грн.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 1102,40 (одна тисяча сто дві гривні, 40 коп.) грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2016 року.

СуддяТ.В. Скраль