Справа № 826/3319/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 липня 2016 року № 826/3319/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «МАНГО-ТРЕЙД» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «МАНГО-ТРЕЙД» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі також - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення - рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві: № від 15.01.16, яким ТОВ «ТК «Манго - Трейд» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток - 11021000 у розмірі 900 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 450 000 грн., та від 28.09.15, яким ТОВ «ТК «Манго - Трейд» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість - 14010100 у розмірі 1000 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «ТК «МАНГО - ТРЕЙД» судовий збір.

Позовні вимоги мотивовано тим, що податкові повідомлення рішення прийняті безпідставно, оскільки ґрунтуються на хибних висновках контролюючого органу про порушення позивачем норм чинного законодавства, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду про що позов просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання явки повноважного представника не забезпечив, про час, дату та місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неприбуття суд не повідомив. Однак, через канцелярію суду напередодні судового розгляду справи надійшли письмові заперечення проти позову, у яких відповідач покликався на обґрунтованість податкових повідомлень - рішень, з огляду про що у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Фактичні матеріали справи свідчать, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК «Манго-трейд» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Аксіом трейд» (код за ) за період 01.05.2014 по 31.05.2014, за результатами якої складено акт перевірки від 11.09.2015 №364/10/26-57-22-02/38441627.

В ході перевірки відповідачем встановлені наступні порушення:

- п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 000 000 грн., в т.ч. за травень 2014 року;

- пп.139.1.1, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 930 952 гривень;

- пп. 1.2. п. 1, пп. 2.1., пп.2.4., пп.2.16 п. 2 та пп. 3.2. п. 3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення, зокрема:

-№ від 28.09.15, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток - 11021000 у розмірі 930 952 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 465 476 грн.;

-№ від 28.09.15, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість - 14010100 у розмірі 1 000 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000 грн.

В подальшому, за наслідком розгляду первинної скарги позивача, рішенням ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення №18596/10/26-15-10-08-16 від 09.12.2015, яким залишено без змін рішення від 28.09.15 № та скасовано рішення від 28.09.15 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 30 952 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 15 476 грн., в іншій частині вказане рішення залишено без змін.

Так, з урахуванням висновків ГУ ДФС у м. Києві, викладених у рішенні №18596/10/26-15-10-08-16, відповідачем прийнято рішення № від 15.01.16, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток - 11021000 у розмірі 900 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 450 000 грн.

За наслідком розгляду повторної скарги позивача на податкові повідомлення - рішення, рішенням Державної фіскальної служби України від 16.02.2016 №3246/6/99-99-10-01-04-25, податкові повідомлення рішення № від 28.09.15 та № від 15.01.16, залишено без змін, а скаргу ТОВ «ТК «Манго - трейд» без задоволення.

Однак, категорична незгода позивача з правомірністю податкових повідомлень - рішень №№ , обумовила звернення позивача з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Фактичні обставини справи свідчать, що предметом спірної перевірки були господарські правовідносини позивача з контрагентом: ТОВ «Аксіом трейд».

При цьому, зі змісту акту перевірки вбачається, що висновки відповідача про порушення ТОВ «Торгівельна компанія «МАНГО-ТРЕЙД» норм податкового законодавства ґрунтуються на судженнях про неправомірність формування податкового кредиту ТОВ «Аксіом трейд».

Так, зокрема, контролюючий орган у акті перевірки зазначав проте, що «в травні 2014 року ТОВ «Аксіос трейд» сформовано податковий кредит на загальну суму - 16 566 425грн. Основний відсоток, а саме 99, 5% податкового кредитутов «Аксіос трейд» отримано відТОВ «ЗЕТРА СОЮЗ». Встановити номенклатуру товарів, робіт/послуг не можливо, так як з метою приховання номенклатури товарів, робіт/послу та уникнення реєстрації податкових накладних у ЄДРПН податкові накладні на адресуТОВ «Аксіос трейд» виписані05.05.2014 року в кількості332 шт. з сумоюпдв яка не перевищує10,0 тис.грн.

ДПІ у Святошинському районі отримано інформацію відповідно до якої:

«При проведенні аналізу наявної в органі ДПС інформації та її документального підтвердження співробітниками Оперативного Управління ДПІ у Дарницькому р-ні м. Києва службовою запискою було надано: висновок про результати відпрацювання ризикового платника податків оперативним підрозділом ГУ Міністерства доходів і зборів України, в якому зазначено:

а) місцезнаходження ТОВ «Зетра Союз» не встановлено. За адресою: м. Київ, вул. Волгодонська, 58, вказаною в реєстраційних документах, як адреса реєстрації, підприємство не знаходиться.

б) за результатами опитування директора та відпрацювання підприємства встановлено фіктивність підприємства ТОВ «Зетра Союз» (стор. 6 акту перевірки).

Так, саме на підставі вказаної інформації, відповідачем встановлено нереальність надання ТОВ «Аксіос трейд», ТОВ «ТК «Манго - трейд» ідентифікованих послуг (агентські послуги) за відсутності реального придбання цієї ж групи послуг та неможливість її надання власним трудовим і виробничим ресурсом.

Натомість, акт перевірки не містить належного дослідження первинної документації позивача, оформленої за наслідком спірних господарських операцій.

Однак, суд звертає увагу на те, що при встановленні факту здійснення господарської операції дослідженню підлягають усі первинні документи, які належать складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Перевірці підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідності строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ТК «МАНГО-ТРЕЙД» як платник податків, знаходиться на обліку в ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, з 18.08.14 є платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 71, що підтверджується Витягом з Реєстру платників податку на додану вартість № 396 від 21.07.2015 р.

ТОВ «ТК «МАНГО-ТРЕЙД» здійснює свою діяльність відповідно до Статуту та основного виду діяльності за КВЕД - 46.71 (Оптова торгівля твердіш, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами), що підтверджується Відомостями з ЄДРПОУ Головного управління регіональної статистики від 16.07.15, реєстраційний номер ГУРС 31694.

Фактичні обставини справи свідчать, що між ТОВ «ТК «Манго - Трейд» та ТОВ «Аксіос трейд» (Агент) укладено Агентський договір №01/05 від 05.05.2014, за умовами якого ТОВ «ТК «Манго - Трейд» надає Агенту монопольне право на виконання агентських функцій по пошуку постачальників і покупців нафтопродуктів для ТОВ «ТК «Манго - Трейд», на території України.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем до матеріалів судової справи надані належним чином засвідчені копії: Акту №ОУ- 0531/09 здачі - приймання робіт (надання послуг) від 31.05.2014, звіт Агента №01/05 від 31.05.2014, податкової накладної №94 від 31.05.2014 на суму 6 000 000, 00грн., картки рахунку №6852 за травень 2014 на за 2014.

В розрізі наведеного, суд зауважує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Однак, зі змісту акту перевірки вбачається, що жодних зауважень щодо неналежності оформлення первинної документації позивача по господарським операціям з ТОВ «Аксіос трейд», що могли б свідчити про їх безтоварність, відповідачем не відображено.

Водночас, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з пп. 139.1.1 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку - не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Відповідно до пп.14.1.181, п.14.1, ст.14 ПКУ податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Зокрема, п. 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Водночас, виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання та не пов'язується з обставиною підтвердження його контрагентами факту сплати податку на додану вартість до бюджету.

Поряд з цим, згідно ч.2 ст.61 Конституції України межі юридичної відповідальності мають індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Виходячи з наведеного, позивач як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності, за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо сплати податків іншими контрагентами.

Також, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних.

Разом з тим, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема про несплату податків чи неподання податкової звітності).

Враховуючи наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що доводи контролюючого органу про порушення позивачем положень чинного законодавства, що ґрунтуються виключно на судженнях про неправомірність формування податкового кредиту ТОВ «Аксіос трейд» з підстав непричетності директора ТОВ «Зетра Союз» до діяльності вказаного товариства, не носять правового підґрунтя, та як наслідок не носять доказового характеру.

Разом з тим, за наслідком дослідження матеріалів справи, суд приходить до висновку проте, що факт реального виконання договірних зобов'язань по договору №01/05 від 05.05.2014 підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які долучені позивачем до матеріалів судової справи.

Доводи відповідача про нереальний характер господарських правовідносин визнаються судом необґрунтованими, зважаючи на наступні приписи законодавства.

Так, особливості виникнення, зміни та припинення договірних зобов'язань, вимоги до правочинів, умови та наслідки їх недійсності регламентовані нормами Цивільного кодексу України.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є лише правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності).

Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, яке викладене у постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Частиною першою ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, моральним засадам суспільства. Отже, правочин, укладений з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, суперечить і моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п'ята ст. 203 ЦК України). Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При цьому вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з частиною третьою ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідачем не доведено, що станом на момент виникнення спірних господарських правовідносин існував вирок суду щодо ТОВ «ТК «МАНГО - ТРЕЙД», який набрав законної сили та встановлював вину позивача у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення; такого вироку відповідачем до суду не надано.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано жодних доказів на підтвердження правомірності податкових повідомлень - рішень №№ , .

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення - рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві: № від 15.01.16, яким ТОВ «ТК «Манго - Трейд» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток - 11021000 у розмірі 900 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 450 000 грн., та від 28.09.15, яким ТОВ «ТК «Манго - Трейд» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість - 14010100 у розмірі 1000 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000 грн.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «МАНГО - ТРЕЙД» судовий збір у розмірі 42 750,00грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур