Справа № 802/935/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 липня 2016 р. Справа № 802/935/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача 1: ОСОБА_2 (діючої на підставі довіреності)

представника відповідача 2: ОСОБА_3 (голова Комісії)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці (відповідач 1), Комісії з виплати допомоги по безробіттю одноразово для організації безробітними підприємницької діяльності Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці (далі - Ленінський РЦЗ м. Вінниці, відповідач 1), Комісії з виплати допомоги по безробіттю одноразово для організації безробітними підприємницької діяльності Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці (далі - Комісія, відповідач 2) про визнання протиправними та скасування рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 25.05.2016 року він звернувся до Ленінського РЦЗ м. Вінниці із заявою, в якій просив виплатити призначену йому допомогу по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Разом із тим, листом відповідача 1 від 14.06.2016 року №01-31/999 він був поінформований про те, що відповідно до рішення Комісії, винесеного у формі протоколу від 10 червня 2016 року та наказу Ленінського РЦЗ м. Вінниці від 10.06.2016 року №101 йому відмовлено у наданні одноразової виплати допомоги по безробіттю.

Вважаючи, що прийняті відповідачами рішення у формі протоколу №06 від 10.06.2016 року та наказ №101 від 10.06.2016 року щодо відмови у виплаті допомоги по безробіттю одноразово порушують його законні права та інтереси, є протиправними та незаконними, позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просить їх скасувати.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, що викладені в адміністративному позові та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів 1 та 2 у судовому засіданні проти позову заперечували.

При цьому представник відповідача 1 свою позицію з приводу заявлених позивачем вимог виклав у наданих суду письмових запереченнях за вх. №14411 від 08.07.2016 року, у яких зазначив, що рішення про відмову у наданні позивачу одноразової виплати допомоги по безробіттю є правомірним, оскільки згідно чинного законодавства надання такої допомоги можливе лише особам, які не можуть бути працевлаштовані у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи. В даному ж випадку позивачу неодноразово пропонувалось прийняти участь у конкурсах на заміщення вакантних посад, однак останній такого бажання не виявив. Крім того, у судовому засіданні також вказав на не обґрунтованість наданого ОСОБА_1 бізнес-плану "Надання юридичних послуг", в якому відсутні як відомості про місце (адресу) здійснення підприємницької діяльності так і зазначені явно завищені та належним чином не обґрунтовані витрати на організацію такої діяльності, що не може гарантувати отримання розрахункового доходу. За наведених обставин просив суд у задоволенні даного позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 з 04.04.2016 року перебуває на обліку в Ленінському РЦЗ м. Вінниці, як безробітній.

11.04.2016 року позивачу розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно наказу відповідача 1 від цієї ж дати.

27.05.2016 року до Ленінського РЦЗ м. Вінниці надійшла заява ОСОБА_1 від 25.05.2016 року, у якій він просив призначену йому допомогу по безробіттю виплатити одноразово для організації підприємницької діяльності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". До вказаної заяви позивачем було додано бізнес-план "Надання юридичних послуг".

Разом із тим, за результатами розгляду поданої позивачем заяви та доданого до неї бізнес-плану Комісія з питань виплати допомоги по безробіттю одноразово для організації безробітними підприємницької діяльності на своєму засіданні, яке відбулось 10.06.2016 року ухвалила протокольне рішення за №06, яким вирішила вважати недоцільною виплату допомоги по безробіттю одноразово ОСОБА_1О для організації ним підприємницької діяльності.

На підставі даного висновку Комісії та відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 7 ст. 22, ч. 5 ст. 23 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" директором Ленінського РЦЗ м. Вінниці 10.06.2016 року винесено наказ №101 "Про відмову гр. ОСОБА_1 у виплаті допомоги по безробіттю одноразово"

Незгода позивача із винесеними відповідачами рішеннями зумовила звернення ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Так, частиною 1 статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що одним із видів забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 7 статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю може виплачуватися одноразово для організації підприємницької діяльності безробітними, які не можуть бути працевлаштовані у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, крім осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону. Ця допомога виплачується особам, яким виповнилося 18 років, за їх бажанням.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України "Про зайнятість населення" для стимулювання самозайнятості населення, підприємницької ініціативи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, забезпечує надання безоплатних індивідуальних і групових консультацій з питань організації та провадження підприємницької діяльності із залученням на громадських засадах працівників органів державної влади у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики.

Безробітним з числа застрахованих осіб, які виявили бажання провадити підприємницьку діяльність, виплачується допомога по безробіттю одноразово для організації такої діяльності.

Поряд із цим, процедура, умови надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, та механізм обчислення районними, міськими, районними у містах та міськрайонними центрами зайнятості державної служби зайнятості страхового стажу визначенні Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики України 15.06.2015 № 613 (далі - Порядок).

Зокрема розділом VII Порядку надання допомоги по безробіттю визначено умови та порядок виплати допомоги по безробіттю одноразово для організації безробітним підприємницької діяльності.

Згідно пунктів 1, 4 розділу VII Порядку зареєстрованим безробітним з числа застрахованих осіб, яким виповнилося 18 років та які не можуть бути працевлаштовані за сприяння центру зайнятості протягом місяця у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, за їхнім бажанням допомога по безробіттю може виплачуватися одноразово для організації підприємницької діяльності в розмірі залишку призначеної безробітному допомоги по безробіттю, визначеного на день державної реєстрації субєкта підприємницької діяльності, обмеженого строком 360 календарних днів.

Відповідно до пункту 6 розділу VII Порядку, для розгляду питань щодо надання допомоги по безробіттю одноразово зареєстрований безробітний подає до центру зайнятості такі документи:

- заяву про надання допомоги по безробіттю одноразово;

- бізнес-план.

Пункт 2 розділу VІІ цього Порядку визначає випадки коли така виплата допомоги по безробіттю одноразово не здійснюється зареєстрованим безробітним, а саме:

1) яким ця допомога скорочувалась з підстав, зазначених у підпункті 2 пункту 3 та підпункті 1 пункту 4 розділу IV цього Порядку, або припинялася на підставі пункту 8 частини першої статті 45 Закону України "Про зайнятість населення";

2) які протягом останніх 24 місяців, що передували початку безробіття, були зареєстровані як фізичні особи - підприємці.

Пунктом 7 розділу VII Порядку визначено, що питання щодо надання допомоги по безробіттю одноразово на підставі поданих безробітним документів розглядає комісія з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності (далі - комісія) у присутності безробітного (за бажанням).

Комісія створюється центром зайнятості, її склад затверджується наказом керівника центру зайнятості. До складу комісії включаються представники центру зайнятості, районних, Київської та Севастопольських міських державних адміністрацій, районних у містах Києві та Севастополі, організацій (об'єднань) роботодавців і профспілок (за згодою).

Розгляд питання щодо надання допомоги по безробіттю одноразово на підставі поданих безробітним документів та висновок комісії оформляються протоколом.

Із аналізу зазначених вище положень слідує, що законодавцем чітко визначено умови за яких безробітна особа, яка перебуває на обліку, має право на отримання допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності, а саме неможливість працевлаштування за сприяння центру зайнятості протягом місяця у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи та подача заяви про надання допомоги по безробіттю одноразово із бізнес-планом (власне волевиявлення особи). Також визначено вичерпний перелік підстав за наявності яких виплата допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності не здійснюється.

В даному ж випадку матеріали справи підтверджують, що за результати розгляду поданої позивачем заяви від 25.05.2016 року про надання допомоги по безробіттю одноразово із доданим до неї бізнес-планом, відповідачі дійшли висновку про недоцільність її виплати. При цьому як вбачається із змісту протоколу Комісії № 06 від 10.06.2016 року та наказу Ленінського РЦЗ м. Вінниці № 101 від 10.06.2016 року підставами для відмови ОСОБА_1 у виплаті такої допомоги стали, по перше, наявність можливості працевлаштування позивача за його спеціальністю, яка в силу його пасивної поведінки не могла бути реалізованою та, по друге, недостатнє обґрунтування наданого ОСОБА_1 бізнес-плану, реалізація якого не може гарантувати отриманого ним доходу.

Так, надаючи оцінку першій підставі, яка слугувала відмовою позивачу у виплаті допомоги по безробіттю одноразово для організації ним підприємницької діяльності, суд зазначає наступне.

Як уже було встановлено судом, 04.04.2016 року ОСОБА_1 був взятий на облік до Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці як безробітний.

З 04.04.2016 року позивач постійно відвідував центр зайнятості, приймав участь семінарах з техніки пошуку роботи та складання резюме, що підтверджується листами відвідування центру зайнятості (а.с. 65-66, 67-68).

Не будучи працевлаштованим впродовж місяця з підстав відсутності підходящої роботи, позивач 25.05.2016 року звернувся до відповідача 1 із заявою про надання допомоги по безробіттю одноразово для організації ним підприємницької діяльності.

Тобто, в даному випадку позивач перебуваючи на обліку у центрі зайнятості, як безробітний, та не будучи працевлаштованим за сприянням відповідача 1 протягом місяця, виявивши бажання зайнятись підприємницькою діяльністю, в силу положень п. 1 розділу VІІ Порядку набув можливість реалізувати своє право на отримання допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності.

Водночас заперечуючи проти позову представник відповідача 1 зазначає, що 25.04.2016 року позивач приймав участь у презентації, яка проводилась роботодавцем - Вінницьким місцевим центром з надання вторинної безоплатної правової допомоги та на якій було оголошено про проведення конкурсу з відбору кандидатів на посади керівника бюро правової допомоги та заступника керівника бюро правової допомоги, для участі в якому необхідно було до 31.05.2016 року заповнити он-лайн заяву на веб-сайті. Однак ОСОБА_1 не виявив бажання приймати у цьому конкурсі, що на думку відповідача 1 свідчить про його незацікавленість у працевлаштуванні. Також зазначив, що 08.06.2016 року позивачу було видано направлення на працевлаштування до ТОВ "Муніципальний консалтинговий центр", проте станом на 10.06.2016 року ОСОБА_1 так і не проінформував центр зайнятості про результати відвідування роботодавця.

Разом із тим, такі посилання представника відповідача 1 суд оцінює критично, оскільки участь у презентації роботодавця та отримання інформації про оголошення ним в майбутньому конкурсу з добору кандидатів на відповідні посади, не є фактом який підтверджує працевлаштування безробітного, оскільки навіть сама участь у конкурсі це лише один з етапів відбору до працевлаштування, що не дає жодних гарантій на працевлаштування особи в майбутньому. Крім того, станом на момент подачі заяви позивачем про виплати допомоги одноразово (27.05.2016р.) такий конкурс у Вінницькому місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги проведений не був та навіть строк подачі заявок на цей конкурс ще не завершився. Відомостей про те, що позивач міг бути працевлаштований в даній установі до 27.05.2016 року матеріали справи не містять.

Крім того, інше направлення на працевлаштування позивача до ТОВ "Муніципальний консалтинговий центр" було видане Ленінським РЦЗ 08.06.2016 року, тобто уже після подачі ним заяви про виплату допомоги по безробіттю одноразово, та майже через два місяця з моменту взяття його на облік до центру зайнятості, тоді як право на отримання цієї допомоги одноразово виникло у ОСОБА_1, після закінчення передбаченого п. 1 розділу VІІ Порядку місячного строку (який сплинув в травні 2016 року), протягом якого останній не був працевлаштований за сприянням центру зайнятості. Так навіть якщо і взяти його до уваги видане позивачу направлення, то за наслідками його реалізації останній також не був працевлаштований з причин зайняття з 13.06.2016 року робочого місця іншою особою.

Поряд із цим слід також враховувати, що позивач належним чином відвідував центр зайнятості та брав участь у семінарах з техніки пошуку роботи та складання резюме, що свідчить про його активну поведінку спрямовану на працевлаштування. Неможливість якнайшвидшого працевлаштування за підходящою роботою стало фактором для позивача щодо організації власної підприємницької діяльності за обраною сферою діяльності надання юридичних послуг, якою позивач до цього займався.

Наведені вище обставини на переконання суду свідчать про необґрунтованість доводів відповідачів щодо можливості працевлаштування ОСОБА_1 за підходящою роботою до моменту прийняття рішення про відмову у виплаті допомоги по безробіттю одноразово.

Що ж до іншої підстави врахованої відповідачами при прийнятті оскаржуваних рішень, а саме - недостатньої обґрунтованості наданого ОСОБА_1 бізнес-плану, то суд зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, разом із заявою про виплату допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності від 25.05.2016 року позивачем було подано бізнес-план на тему "Надання юридичних послуг", у якому ОСОБА_1 визначив суть свого проекту, перспективи розвитку, фінансові розрахунки, види послуг, опис послуг, прогноз витрат тощо.

Разом із тим, розглянувши вказаний бізнес-план як Комісія на своєму засіданні так і в подальшому директор Ленінського РЦЗ м. Вінниці дійшли висновку про недостатню його обґрунтованість, яка на думку представників відповідачів полягає у тому, що у поданому документі відсутні відомості про конкретне місцезнаходження робочого місця ОСОБА_1 та зазначення необґрунтованих розрахунків у прогнозах витрат, що в цілому дає підстави для висновку про неможливість гарантування отримання особою розрахункового доходу.

Надаючи оцінку вказаним обставинам суд вважає за необхідне зазначити, що із змісту самого бізнес-плану вбачається, що позивач місцезнаходженням свого бізнесу визначив місто Вінницю та зазначив, що для організації свого бізнесу планує орендувати приміщення орієнтовною площею біля 25 кв. м., приблизна вартість оренди якого визначена ним як 2500 грн. за місяць, а тому вказати точну адресу розташування його бізнесу, на переконання суду, дійсно було неможливим, оскільки жодних договорів із орендодавцями позивач на той час ще не укладав та й відповідно підстав для їх укладання ще не мав.

Крім того, як встановлено із матеріалів справи, у період з 18.11.2008 року по 28.04.2011 року ОСОБА_1 уже здійснював підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець по наданню юридичних послуг, яку провадив за своєю домашньою адресою в м. Вінниці. Необхідність орендування приміщення, а не здійснення підприємницької діяльності за місцем свого проживання, зумовлена як сферою здійснення такої діяльності так і кон'юнктурою ринку, а тому відповідні розрахунки у цій частині є цілком виправдані.

Не зазначення у бізнес-плані конкретної адреси орендованого приміщення для здійснення підприємницької діяльності, на переконання суду, не є достатньою підставою для його неврахування, оскільки специфіка обраного позивачем напрямку діяльності та можливість її здійснення не ставиться в залежність до необхідності першочергового визначення місця розташування орендованого приміщення чи офісу.

Також необхідно враховувати і той факт, що свою попередню підприємницьку діяльність з надання юридичний послуг позивач припинив у 2011 році за своїм власним бажанням, у зв'язку з переходом на державну службу.

При цьому із довідки Державної податкової інспекції у м. Вінниці №1190117 від 31.03.2011 року "Про результати позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства приватного підприємця ОСОБА_1 за період 19.11.2008 року по 20.03.2011 року" слідує, що на момент припинення ним підприємницької діяльності у нього була відсутня будь-яка заборгованість із сплати податків та інших платежів до бюджету і позабюджетних фондів, а доходи відображені у цій довідці свідчать про те, що позивач успішно здійснював підприємницьку діяльність, яка приносила відповідну виручку, зокрема за 2009 рік у розмірі 27718,00 грн., за 2010 рік у розмірі 19785,00 грн.

Наведене ставить під сумнів посилання представника відповідача на необґрунтованість зазначених позивачем прогнозованих витрат на здійснення підприємницької діяльності, позаяк ОСОБА_1 маючи успішний попередній досвід роботи у даній сфері може в повній мірі визначити орієнтовний обсяг витрат необхідних для провадження цієї діяльності так і доходів від її здійснення.

До того ж, із поданого позивачем бізнес-плану видно, що сума яка потрібна на організацію його підприємницької діяльності включає не лише кошти від отриманої допомоги по безробіттю, а й власні кошти позивача, які у відсотковому значені становлять 57 % від загальної суми. Тобто залучення позивачем власних коштів, на переконання суду, додатково підтверджує його наміри та бажання до здійснення підприємницької діяльності.

По своїй суті бізнес-план це техніко-економічне обґрунтування діяльності субєкта господарювання у ринкових умовах, програма його діяльності в майбутньому. Тобто в такому документі відображаються прогнозовані показники, на які має орієнтуватися підприємець.

У даному випадку до компетенції відповідачів згідно пунктів 7 та 8 розділу VІІ Порядку відноситься лише розгляд поданих безробітним документів, а не оцінка бізнес-плану на предмет обґрунтованості отримання прогнозованого доходу від здійснення підприємницької діяльності. Та навіть якщо і враховувати можливість здійснення відповідачами такої оцінки, то останніми мали б бути враховані і безліч інших факторів, які впливають на можливість отримання підприємцем розрахункового доходу: сфера діяльності підприємця, характеристика та опис продуктів/послуг, що ним будуть надаватися, основні маркетингові переваги, загальна вартість проекту, оцінка розміру ринку та можливих тенденцій розвитку, порівняльні характеристики конкурентів, ціноутворення, попередній досвід відповідної діяльності тощо.

Про те, як зі змісту протоколу Комісії № 06 від 10.06.2016р. так і наказу Ленінського РЦЗ м. Вінниці від 10.06.2016 року слідує, що вказані обставини предметом дослідження відповідачами не були, а тому і висновки останніх про необґрунтованість бізнес-плану ОСОБА_1 є передчасними та такими, що зроблені без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення із цього приводу.

Також відповідачами залишено поза увагою і те, що в період відвідування центру зайнятості ОСОБА_1 проходив тестування до підприємницької діяльності, за результатами якого складно висновок №92/34 від 27.04.2016 року про здатність позивача за своїми психологічними властивостями до зайняття підприємницькою діяльністю, а виявлений рівень професійно-важливих якостей дозволяє йому займатися підприємництвом та адаптуватися до вимог подальшої діяльності.

Усе вищезазначене свідчить про те, що Комісією при прийнятті рішення про недоцільність виплати позивачу допомоги по безробіттю одноразово, а Ленінським РЦЗ м. Вінниці про відмову у проведені такої виплати не враховано як наявність у ОСОБА_1 відповідного досвіду здійснення підприємницької діяльності у сфері надання юридичних послуг, так і наявність позитивного висновку відділу активної підтримки безробітних №92/34 від 27.04.2016 року, натомість надано оцінку формальним обставинам які, на переконання суду, обєктивно не впливають на можливість успішного здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.

В даному ж випадку висновки Комісії про недоцільність виплати позивачу допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності оформлені протоколом № 06 від 10.06.2016 року, яке за своєю суттю та змістом є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні статті 17 КАС України.

Відтак, враховуючи, що позивачем перебуваючи в статусі безробітного в повній мірі виконано передбачені законом умови, які зумовлюють виникнення у нього права на отримання допомоги по безробіттю одноразово, та реалізовано таке право у спосіб, визначений законом, суд приходить до висновку про необґрунтованість рішення Комісії, винесеного у формі протоколу від 10.06.2016 року № 06 в частині визнання недоцільною виплату допомоги по безробіттю одноразово ОСОБА_1 для організації ним підприємницької діяльності, та наявність підстав для його скасування.

А оскільки наказ Ленінського РЦЗ м. Вінниці №101 від 10.06.2016 року "Про відмову гр. ОСОБА_1 у виплаті допомоги по безробіттю одноразово" винесений на підставі висновків відображених у рішенні відповідача 2, та по суті із тих самих мотивів, оцінка яким надавалась судом вище, вказане рішення належить скасувати як протиправне.

Відносно доводів представників відповідачів про те, що позивач 26.05.2016 року відновив ліцензію адвоката та на даний момент взагалі не має права перебувати на обліку у центрі зайнятості, то суд враховує те, що вказана обставина, по перше, не була підставою для винесення оскаржуваних рішень, які прийняті із зовсім інших мотивів, а по друге - віднесення цієї обставини до такої, що позбавляла ОСОБА_1 статусу безробітного та ставила під сумнів його подальше правомірне перебування на обліку в центрі зайнятості на момент прийняття оскаржуваних рішень унеможливлювала б в цілому винесення на розгляд згаданого питання щодо виплати такої допомоги позивачу. Тобто навіть із цих мотивів оскаржувані рішення відповідачів не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

Зясування у даний час обставин належності ОСОБА_1 до категорії зайнятого населення відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» є підставою для реалізації відповідачем своїх повноважень в частині визначення статусу цієї особи та його подальшого обліку в центрі зайнятості. За рішенням суду на відповідачів жодних обовязків не покладається, а тому питання щодо подальшого надання допомоги по безробіттю позивачу, у тому числі одноразової її виплати належить до виключної компетенції Ленінського РЦЗ м. Вінниці, що є предметом інших правовідносин.

А оскільки на момент прийняття оскаржуваних рішень позивач офіційно володів статусом безробітного, тому неможливість перевірки таких рішень на предмет обґрунтованості тих підстав, за яких вони були винесені, судом не встановлена та такої заборони процесуальне законодавство не передбачає.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України, а саме відшкодуванню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Встановлено, що позивачем згідно квитанції ПАТ «Приватбанк» № 0.0.573595807.1 від 24.06.2016р. сплачено судовий збір при зверненні до суду у розмірі 1102,40 грн. (за дві позовні вимоги немайнового характеру), який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Ленінського РЦЗ м. Вінниці як субєкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з виплати допомоги по безробіттю одноразово для організації безробітними підприємницької діяльності Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці, винесене у формі протоколу від 10.06.2016 року № 06 в частині визнання недоцільною виплату допомоги по безробіттю одноразово ОСОБА_1 для організації ним підприємницької діяльності.

Визнати протиправним та скасувати наказ Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці від 10.06.2016 року № 101 "Про відмову гр. ОСОБА_1 у виплаті допомоги по безробіттю одноразово".

Стягнути із Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович