Справа № 805/2418/16-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

04 серпня 2016 року Справа № 805/2418/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І.С., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (Далі - Позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Далі Відповідач-1); Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 (Далі Відповідач-2) з вимогами про визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо включення вимоги позивача про сплату в розмірі 401225,00 грн. за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2015 року по справі № 219/135/15-ц до реєстру акцептованих вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», а також в ненаданні інформації за запитами; зобовязання відповідача-2 включити позивача до реєстру акцептованих кредиторів з кредиторською вимогою у розмірі 401225,00 грн. за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2015 року по справі 219/135/15-ц.

Відповідно до частини 2 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, в порядку частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, як визначено пунктом 4 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство - це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, частиною 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Положеннями статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано питання предметної підсудності адміністративних справ.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо включення вимоги позивача про сплату в розмірі 401225,00 грн. за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2015 року по справі № 219/135/15-ц до реєстру акцептованих вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», а також в ненаданні інформації за запитами; зобовязати відповідача-2 включити позивача до реєстру акцептованих кредиторів з кредиторською вимогою у розмірі 401225,00 грн. за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2015 року по справі 219/135/15-ц.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З огляду на те, що в порядку статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року N 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року N 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

В свою чергу, суд вважає необхідним звернути увагу позивача у даній справі, що при вирішенні розглядаємого питання, крім зазначених вище норм законодавства, суд враховує позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові № 21-4846а15 від 16.02.2016 року та постанові № 21-286а16 від 15.06.2016 року.

Адже частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи викладене, суд констатує, що спір, який виник між даними сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку що у відкритті провадження в адміністративній справі доцільно відмовити.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що в порядку частини 5 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 1, 2, 3, 17, 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачеві, що заявлений спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надсилається особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в загальному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Молочна І. С.