Справа № 826/15035/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 травня 2016 року № 826/15035/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, за участю третіх осіб - ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування постанови в частині та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект», позивач) до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (далі -ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, відповідач), за участю третіх осіб - ОСОБА_1 (далі - третя особа 1, ОСОБА_2), ОСОБА_2 (далі - третя особа 2, ОСОБА_2) про скасування постанови, якою накладено арешт на спірне нерухоме майно, а саме: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №18561552 від 03.11.2010, винесену ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці ТОВ «Кей-Колект» на підставі іпотечного договору від 27.08.2008.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як іпотекодержатель, має право, в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Представник позивача у судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач не забезпечив у судове засідання прибуття уповноваженого представника, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті оскаржуваного рішення, з приводу якого подано позов, суду не надав.

Уповноважений представник третьої особи 1 заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні повністю.

Третя особа 2 у судове засідання не прибула, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог суду не надала.

З урахуванням положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 27.08.2008, згідно якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 80 000,00 доларів США зі строком погашення до 27 серпня 2008 року.

Для забезпечення виконання основного зобов'язання між сторонами укладено договір іпотеки від 27.08.2008, згідно якого іпотекодатель (ОСОБА_2) передає в іпотеку іпотекодержателю (Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк») нерухоме майно, саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1 від 12.12.2011 про відступлення права вимоги за зобов'язаннями відповідно до Додатку до договору факторингу, зокрема, і права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.08.2008.

Разом із цим, звертаючись до нотаріуса з метою проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, із інформаційної довідки з Державного реєстру прав від 09.07.2015 №40397014 позивачу стало відомо про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Зокрема, 03.11.2010 зареєстровано запис про обтяження - арешт квартири, що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №18561552 від 03.11.2010, винесеної ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві.

Вважаючи, що ТОВ «Кей-Колект» має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а тому постанова про накладення арешту на майно ОСОБА_2 підлягає скасуванню, позивач звернуся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон №606-XIV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону №606-XIV визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень статті 52 Закону №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень статті 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином, з метою збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації, державний виконавець має право накладати арешт на майно божника.

Відповідно до частини 8 статті 54 Закону №606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно частин 6, 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 20 Закону України «Про заставу».

Аналогічні положення містяться у статті 572 Цивільного кодексу України, згідно якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Як вбачається із роз'яснень Верховного Суду України, викладених у його ж листі від 01.02.2015 «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки.

Разом із тим, згідно статті 60 Закону №606-XIV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до частини 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1 - 4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

В силу положень статті 54 Закону №606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно із частиною 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого Закону). Вказані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Тобто, чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Проте є випадки, коли з такого майна повинен бути знятий арешт, зокрема, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

При цьому немає підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Враховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі України «Про іпотеку», позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 09.07.2015 по справі № К/800/54238/14 та від 22.09.2015 по справі №К/800/20374/15.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, обтяження предмету іпотеки зареєстроване 27.08.2008, в той час як арешт квартири АДРЕСА_1, накладений постановою ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві зареєстрований 03.11.2010, тобто вже після реєстрації обтяження об'єкта іпотекою

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, сума позики, надана АКІБ «УкрСиббанк» позичальнику за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.08.2008 складає 80 000,00 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 387 656,00 грн.

Відповідно до умов договору іпотеки від 27.08.2008 вартість квартири згідно з довідкою-характеристикою №1355715, виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 30.07.2008 становить 47 330,45 грн.

Проте, як визначено в зазначеному договорі іпотеки, ринкова вартість предмета іпотеки згідно звіту оціночної діяльності та за домовленістю сторін становить 611 688,91 грн.

Суд зазначає, що позивач не надав суду розрахунку загального розміру заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту, що забезпечена іпотекою, та не надав суду будь-яких доказів визначення ринкової вартості об'єкта іпотеки, а отже, суд приймає рішення на підставі наявних доказів.

Не доведеною є також та обставина, що вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Отже, у суду відсутні законні підстави для скасування постанови про арешт квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві винести постанову про зняття арешту із зазначеного об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши наявні докази у матеріалах справи, оскільки у межах спірних правовідносин не підтверджено протиправність накладення арешту на майно третьої особи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови про арешт вищевказаної квартири та про необґрунтованість позовних вимог.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко