Справа № 808/1547/16
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2016 рокусправа № 808/1547/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Трахт К.О.

за участі представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Юрбізнесбезпека» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2016 р. в справі № 808/1547/16 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Юрбізнесбезпека» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Приватного підприємства «Юрбізнесбезпека» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у порушення вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» і постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31.01.2007 року за № 70 не виконав нормативи по створенню 1 робочого місця для працевлаштування інвалідів. Згідно зі звітом відповідача середньооблікова численність штатних працівників відповідача становить 15 осіб, тобто на підприємстві повинно бути працевлаштовано 1 інваліда. Фактично на підприємстві не працевлаштовано інвалідів. Таким чином, відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році, у розмірі 21393,33 грн. Оскільки відповідач ці санкції не сплатив, підприємству нарахована пеня у розмірі 359,42 грн. Позивач просив стягнути з відповідача вказані суми адміністративно-господарських санкцій і пені.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.06.2016 р. позов задоволено.

Відповідачем подана апеляційна скарга, в який він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків суду обставинам справи, апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції приписів п. 6 ст. 11 Закону України «Про охоронну діяльність», якою встановлено, що працевлаштування інвалідів здійснюється субєктом охоронної діяльності згідно з чинним законодавством, виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних у виконанні заходів охорони, а не з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу. Кількість штатних працівників відповідача, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони, становить 2 особи (директор та бухгалтер), тобто є меншою, ніж встановлено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у звязку з чим апелянт вказує на відсутність обовязку зі створення робочих місць для інвалідів. Крім того, судом не враховано, що в період з 01.01.2015 р. по 30.04.2015 р. на підприємстві працював інвалід, що обумовлює неправильний розрахунок адміністративно-господарських санкцій.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача до судового засідання не зявився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку з чим колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутністю представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ПП «Юрбізнесбезпека» поданий Запорізького обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік у відповідності до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» і Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, згідно з яким середньооблікова численність штатних працівників облікового складу підприємства становить 15 осіб, кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів - 0, фактично на підприємстві інвалідів не працевлаштовано.

Позивачем відповідачу нараховані адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2015 р. в розмірі 21393,33 грн. У звязку з несплатою адміністративно-господарських санкцій позивачем нарахована пеня в розмірі 359,52 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Так, згідно зі ст. 17 цього Закону метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою ті іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.

Інваліди можуть залучатися до оплачуваних громадських робіт за їх згодою (стаття 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Статтею 19 зазначеного Закону встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Оскільки на підприємстві відсутні працюючі інваліди, у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік відповідачем не зазначено про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідач згідно зі ст. 20 цього Закону має сплатити позивачу адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, встановлено, що обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як вбачається з матеріалів справи, сума адміністративно-господарських санкцій відповідачем у встановлений ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» строк (до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу) не сплачена, що обумовило нарахування пені відповідно до ст. 20 цього Закону і п.4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, що обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з поданими позивачем розрахунками, сума пені, яку має сплатити відповідач, становить 359,52 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Юрбізнесбезпека» поданий позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 р. за формою № 10-ПІ, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача за 2015 рік, склала 15 осіб, середньооблікова кількість інвалідів, що працювали у відповідача у 2015 р., - 0 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» повинна становити 1 особу.

Судом першої інстанції правильно зазначено про відсутність доказів вжиття підприємством заходів зі створення та атестування робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році в кількості, визначеній нормативом.

На підтвердження цього висновку свідчить й наявний в матеріалах справи лист Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя № 01-19/1237 від 19.05.2016 р., зі змісту якого вбачається, що ПП «Юрбізнесбезпека» з грудня 2014 р. по грудень 2015 р. не надавались до центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для осіб з інвалідністю»; підприємство не приймало участі в ярмарку вакансій для інвалідів, що проводився в Правобережному РЦЗ.

Відтак, факт невиконання відповідачем нормативу працевлаштування інвалідів та обґрунтованість розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Сукупність встановлених судом апеляційної інстанції обставин дає підстави для висновку, що відповідачем протягом 2015 р. не виконувався норматив, встановлений ст. 19 зазначеного вище Закону, що обумовлює правильність задоволення судом першої інстанції позову.

Доводи апелянта щодо відсутності обовязку з працевлаштування інвалідів є необґрунтованими.

Як вбачається з довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності ПП «Юрбізнесбезпека» є діяльність приватних охоронних служб; обслуговування систем безпеки; проведення розслідувань; діяльність у сфері права; діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування; інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.

Відповідач має ліцензію Міністерства внутрішніх справ України на право здійснення охоронної діяльності.

Організаційно-правові принципи здійснення господарської діяльності у сфері надання послуг з охорони власності та громадян визначає Закон України «Про охоронну діяльність» № 4616-VI від 22.03.2012 р. (далі Закон № 4616-VI), відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 якого суб'єкт охоронної діяльності - суб'єкт господарювання будь-якої форми власності, створений та зареєстрований на території України, що здійснює охоронну діяльність на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 4616-VI працевлаштування інвалідів здійснюється суб'єктом охоронної діяльності згідно з чинним законодавством виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони.

Разом з тим, як встановлено статтею 3 Закону України «Про охоронну діяльність» цей Закон регулює відносини суб'єктів господарювання під час організації та здійснення ними охоронної діяльності.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є саме Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відтак, до даних правовідносин підлягають застосуванню саме положення спеціального законодавства щодо захищеності інвалідів, а не Закон, який регулює виключно відносини суб'єктів господарювання під час організації та здійснення ними охоронної діяльності.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, яки висловлена в постановах постановах від 04.07.2011 р. № 21-159а11, від 17.09.2013 р. № 21-232а13, від 08.04.2014 р., суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів має розраховуватися виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

Щодо доводів про неврахування судом першої інстанції, що в період з 01.01.2015 р. по 30.04.2015 р. на підприємстві працював інвалід, що обумовлює неправильний розрахунок адміністративно-господарських санкцій, колегія суддів вказує на таке.

Як зазначено вище, відповідач зобовязаний створити 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів, яке виходячи із звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 р. форми № 10-ПІ, не створено. Оскільки адміністративно-господарські санкції застосовано саме за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також відсутність в матеріалах справи відомостей про працевлаштування інваліда у 2015 р., суд апеляційної інстанції вважає доводи відповідача безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Юрбізнесбезпека» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2016 р. в справі № 808/1547/16 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2016 р. в справі № 808/1547/16 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Юрбізнесбезпека» про стягнення адміністративно-господарських санкцій залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 02.08.2016 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко