Справа № 822/2902/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Київ К/800/47719/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року, -

встановив:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом, у якому просила визнати незаконними дії відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області, що виразилися у проведенні утримання із її пенсії коштів на погашення податкового боргу в сумі 12767,49 гривень як з приватного підприємця - суб'єкта підприємницької діяльності, та зобов'язати відповідача припинити утримання із її пенсії таких коштів.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 листопада 2008 року Хмельницьким окружним адміністративним судом у справі № 2а-8657/08 винесено постанову про стягнення з приватного підприємця - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 на користь Хмельницької міжрайонної державної податкової інспекції в особі її Деражнянського відділення 12767,49 гривень податкового боргу.

18 серпня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 20878282 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-8657/08, виданого 14 травня 2009 року Хмельницьким окружним адміністративним судом про стягнення податкового боргу.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що під час виконання виконавчого листа № 2а-8657/08 державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

У відповідності до статті 1 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 2 статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 32 Закону № 606-XIV встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

У відповідності до частини 1 статті 68 Закону № 606-XIV стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем вчинялись усі необхідні дії у відповідності до вимог Закону № 606-XIV по виявленню майна та коштів боржника, на які може бути звернуто стягнення.

Разом з тим, слід зазначити, що за приписами частин 1, 2 статті 8 Закону № 606-XIV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що у Законі № 606-XIV немає розмежування понять фізична особа та приватний підприємець - суб'єкт підприємницької діяльності, а тому доводи касаційної скарги ОСОБА_4 є безпідставними.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ними не встановлено, а позивачем не доведено в силу частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України протиправності дій відповідача під час виконання виконавчого листа № 2а-8657/08 про стягнення з ОСОБА_4 податкового боргу.

Щодо вимог ОСОБА_4 про зобов'язання відповідача припинити утримання із її пенсії коштів на погашення податкового боргу в сумі 12767,49 гривень як з приватного підприємця - суб'єкта підприємницької діяльності, необхідно зазначити, що згідно положень Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Враховуючи, що судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання, а правовідносини, які можуть бути предметом спору, повинні фактично існувати, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суд не вправі зобов'язувати відповідача вчиняти чи утримуватись від вчинення дій у правовідносинах, які можуть виникнути у майбутньому.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи та висновків судів попередніх інстанцій.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.