Справа № 804/2696/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2016 р. Справа № 804/2696/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі Татаренко Ю.В. за участю: позивача ОСОБА_1 представника позивача Забудської О.О. представника відповідача Прокопенко О.Л. представника відповідача Якуніна А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, Запорізького військового комісаріату про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України (далі ОК «Схід», відповідач-1) про визнання протиправним рішення про відмову Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України у звільненні з військової служби в збройних силах України ОСОБА_1 та зобов`язання Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у Збройних Силах України на підставі закінчення строку дії контракту.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі Закону України від 06.10.2015 року №711-VIII, строк його служби закінчився, а відмова ОК «Схід» в звільненні з військової служби за контрактом є незаконною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 до участі у справі в якості другого відповідача залучено ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 2).
В судовому засіданні позивач та його представник пред`явлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що відповідь на звернення позивача за підписом начальника управління персоналу ОК «Схід» від 08.04.2016 року №1016 про неможливість його звільнення з військової служби до завершення особливого періоду ґрунтується на положеннях Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і не суперечить чинному законодавству.
Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що позивачем було підписано контракт строком до закінчення собливого періодо або до оголошення рішення про мобілізацію, так станом на момент звернення до суду особливий період не закінчено і рішення про демобілізацію не було, а отже строк дії контракту ще не закінчено.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17 березня 2015 року ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року, затвердженого законом України « Про затвердження Указу Президента України « Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року , з метою підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України, призвано до збройних сил України на військову службу під час мобілізації.
22 вересня 2015 року позивач підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, строком до закінчення особового періоду або до оголошення демобілізації.
18 березня 2016 року позивачем було подано рапорт на ім`я командира роти охорони Мелітопольського ОМВК к-на ОСОБА_2 про клопотання ним про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
ОСОБА_2 у відповідності із законом в п`ятиденній строк передав рапорт позивача до відділу реєстрації для подальшого розгляду та прийняття відповідного рішення.
Так, в реєстрації рапорту було відмовлено, у відділі кадрів позивачу були надані пояснення, що демобілізації він не підлягає.
Не погодившись із відмовою, позивач звернувся до ОК «Схід». В своєму листі ОК «Схід», зазначено що позивач не підлягає звільненню та повинен продовжувати службу на підставі підпункту 2 пункту п.102 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 року та на підставі постанови Вищого спеціалізованого суду України від 16.02.2015року по справі №800/582/14, а також у зв`язку з особливим періодом.
Правомірність та обґрунтованість рішення про відмову Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України у звільненні з військової служби в збройних силах України ОСОБА_1 є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Відповідно до п.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Згідно з п.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підставами для звільнення з військової служби під час дії особливого періоду є:
1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї
а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;
г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:
- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи П групи;
- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;
е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;
є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;
ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;
з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;
Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання.
З огляду на викладене, п.8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачає звільнення з військової служби, як звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту, окрім контрактів, які укладалися на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме контракт на 6 місяців.
Стосовно тверджень позивача про закінчення дії «особового періоду» та як наслідок звільнення останнього з військової служби суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України»; особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
На підставі викладеного вбачається, що особливий період почався після оголошення часткової мобілізації згідно Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 та закінчиться тільки після оголошення рішення про демобілізацію.
Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зміст мобілізації становить підготовку національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України в особі Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 контракт є строковим та укладався відповідно до строків установлених законодавством, за положенням сторін на особливий період (не менше одного місяця) до оголошення демобілізації, а не укладався на конкретний строк. Також суд звертає увагу позивача на те, що указу щодо демобілізації не було, а був лише Указ Президента України про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 №607 та під час першої черги часткової мобілізації, а строк особливого періоду триває й по теперішній час
Так, згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», демобілізація це комплекс заходів, спрямованих серед іншого, на планомірне переведення Збройних сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Суд звертає увагу, що станом на момент звернення до суду Збройні Сили України та інші військові формування продовжують перебувати на штатах військового часу і в періоди між проведеннями заходів мобілізації не переходять на штати мирного часу, оскільки Указ Президента України про демобілізацію не приймався, а отже особливий період, який почався з моменту оголошення часткової мобілізації 06 травня 2014 року триває по сьогоднішній день.
Разом із цим, суд бере до уваги позицію Вищого адміністративного суду України, який у постанові суду від 16 лютого 2015 року по справі № 800/582/14 зазначив, що у проміжок між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припиняється.
В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідь на звернення ОСОБА_1 за підписом начальника управління персоналу Оперативного командування «Схід» від 08.04.2016 року №1016 про неможливість звільнення останнього з військової служби до завершення особливого періоду винесена на підставі та у спосіб передбачені чинним законодавством, а тому скасуванню не підлягає, з викладених підстав.
Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, Запорізького військового комісаріату про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 05 липня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 05.07.2016 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Захарчук-Борисенко Н.В. Захарчук-Борисенко В.В.Кухар