Справа № 804/5249/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2015 р. Справа № 804/5249/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Пелих А.А.
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області
про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -
Представник позивача у судовому засіданні підтримав предявлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач предявлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до п.19 Інструкції про Діловодство в районних та міських відділах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999р., №470/7, та згідно з наказом №39 від 28.10.2010 р. «Про знищення виконавчих проваджень в яких закінчився строк зберігання», (три роки ), всі виконавчі провадження підлягають знищенню шляхом спалення. На підставі наведеного виконавче провадження №13816662 було знищено за закінченням строку зберігання. При цьому положеннями статей Закону України «Про виконавче провадження» визначені виключені випадки можливості винесення самими державними виконавцями постанови про зняття арешту з майна боржника а саме: у разі прийняття судом рішення про зняття з майна арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня коли йому стало відомо про рішення суду. На теперішній час повторно зняти арешт з майна боржника не має законних підстав, а саме у зв'язку із змінами до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 09.03.2011р.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а, також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що у Відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (далі ВДВС Дніпропетровського РУЮ) перебувало виконавче провадження №13816662 з виконання виконавчого напису №2526 від 18.06.2009р., виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Волоське, вул. Матросова, 51, та належить ОСОБА_5, та задоволення вимог ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 172983,54 Євро та 149808,20грн. за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна.
Це виконавче провадження було відкрито постановою головного державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_3 від 10.07.2009р.
Стягувачем у цьому виконавчому провадженні був ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (позивач), а боржником ОСОБА_5.
При цьому вищеозначеною постановою про відкриття виконавчого провадження №13816662 від 10.07.2009р. також було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_5 за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Волоське, вул. Матросова, 51, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.
Постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_4 від 20.12.2010р. виконавчий документ - виконавчий напис №2526 від 18.06.2009р., виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, було повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у звязку із тим, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення.
Крім того, вказаною постановою державного виконавця від 20.12.2010р. було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
09 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зважає на таке.
Так, відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження.
Частиною 2 статті 55 цього Закону передбачено, що у разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.
Згідно з п.1 ч.6 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт застосовується, зокрема, для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.
Відповідно до ч.1 ст.61 вказаного Закону реалізація арештованого майна, за винятком майна, вилученого за законом з обігу та зазначеного в частині восьмій статті 55 цього Закону, здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.
Частинами 3 та 4 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо передане торговельним організаціям майно не буде продано протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці. Державний виконавець переоцінює майно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі коли в місячний строк після переоцінки майно не буде продано, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна. Якщо стягувач у 15-денний строк письмово не заявить про своє бажання залишити за собою непродане майно, арешт з майна знімається, воно повертається боржникові, а виконавчий документ у разі відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, повертається стягувачеві без виконання.
Згідно з п.3 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.
При цьому статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» визначено наслідки завершення виконавчого провадження.
Так, відповідно до ч.1 ст.38 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Згідно з ч.3 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.
Судом встановлено, що державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_4 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.12.2010р. дотримано вимог ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, застосовані постановою головного державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_3 від 10.07.2009р.
Щодо надіслання державним виконавцем копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.12.2010р. реєстратору для вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обтяження вищевказаного нерухомого майна представник відповідача зазначав, що державним виконавцем це було здійснено, однак, надати підтверджуючих документів (супровідного листа тощо) не зміг, оскільки відповідно до п.19 Інструкції про Діловодство в районних та міських відділах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999р., №470/7, та згідно з наказом №39 від 28.10.2010 р. «Про знищення виконавчих проваджень в яких закінчився строк зберігання», (три роки), виконавче провадження №13816662 було знищено за закінченням строку зберігання.
Через наведені обставини відповідач не зміг виконати ухвалу суду про витребування до огляду у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №13816662, про що повідомив письмово.
Вирішуючи іншу частину позовних вимог, суд зважає на наступне.
Відповідно до п.1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999р. №31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004р. №85/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за №364/3657 (далі Положення №31/5) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (далі - Реєстр заборон) - це електронна база даних, яка містить відомості про: обтяження нерухомого майна: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна: внесені до Реєстру заборон тимчасові застереження щодо нерухомого майна; вилучення записів про тимчасові застереження; видані витяги з Реєстру заборон.
Згідно з п.1.5 Положення №31/5 реєстраторами Реєстру заборон (далі - Реєстратор) є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп'ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії. Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, судів, слідчих органів та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон. Реєстратори також уносять та вилучають до (з) Реєстру заборон відомості про тимчасові застереження щодо нерухомого майна.
Розділом 3 Інструкції про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2004р. №85/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 року за №1021/9620 (далі Інструкція №85/5) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що вилучення запису з Реєстру здійснюється Реєстратором на підставі «Заяви про вилучення обтяження об'єкта нерухомого майна» (додаток 3 до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна). Про внесення запису до Реєстру Реєстратор видає заявнику примірник «Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна». Заява про вилучення обтяження об'єкта нерухомого майна подається державними нотаріальними конторами, приватними нотаріусами, судами (крім третейських судів), слідчими органами, органами державної виконавчої служби та іншими особами, які передбачені Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.
За змістом приписів п.2.1 Положення №31/5 підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є: накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна. Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна (додатки 1-3), що подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв'язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна; судами (крім третейських судів) і слідчими органами - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту); органами державної виконавчої служби - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту).
Відповідно до п.2.2 Положення №31/5 органи та посадові особи, зазначені в пункті 2.1.2 цього Положення, надсилають Реєстратору в день накладення (зняття) заборони (арешту) заяву встановленого цим Положенням зразка.
Також з 01.01.2013р. запроваджено нову систему державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яка здійснювалася відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703.
Водночас, станом на час розгляду справи державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, на підставі якої втратив чинність попередній Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703.
При цьому з 01.01.2013р. реєстраційні дії в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не здійснюються, оскільки введено в дію Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.
Так, відповідно до ст.2, ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього. Кожний розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: нерухоме майно; право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права; інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав. Порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України.
Порядком використання даних реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012р. №1844/5 визначено процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно (далі державний реєстратор) записів з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна (далі разом - Реєстри) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно.
При цьому Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012р. №1844/5, яким затверджено вказаний Порядок, також визначено, що на Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України покладається обовязок забезпечити, зокрема: збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек; доступ державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам як спеціальним субєктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, до даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та користування даними зазначених реєстрів на безоплатній основі; припинення доступу реєстраторів бюро технічної інвентаризації - до Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Крім того ч.2 п.3 вищезазначеного Порядку передбачено, що відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв /запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав.
Згідно п.6 цього Порядку перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують обєкт нерухомого майна або субєкта речових прав, їх обтяжень.
Таким чином, станом на теперішній час реєстраційні дії в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна технічно не здійснюються, однак, органи реєстраційної служби мають доступ до цього Реєстру і використовують наявні в ньому відомості (записи про реєстрацію прав) для перенесення їх до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п.73 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868 (далі Порядок №868) (в редакції чинній на час розгляду справи), під час проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є особа, якою встановлено обтяження, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач). У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження.
Згідно з п.74 Порядку №868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.
За змістом приписів п.75 цього Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат; закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.
Пунктом 76 Порядку №868 передбачено, що для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування). У разі подання заяви особисто заінтересованою особою, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подається копія реєстраційного номера облікової картки платника податку, крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України. У разі подання заяви уповноваженою особою, яка діє від імені фізичної особи, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подається копія документа, що посвідчує заінтересовану особу, та копія реєстраційного номера облікової картки платника податку такої особи, крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.
Таким чином, станом на теперішній час встановлено інший порядок здійснення реєстраційних дій щодо припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно та визначено перелік осіб, які можуть звернутися до державного реєстратора з цього питання, а також перелік документів, які має подати така особа задля цього.
При цьому позивач, як заінтересована особа, в інтересах якої було встановлено обтяження, відповідно до вищевказаних приписів п.73 Порядку №868 також наділений правом на звернення до органу державної реєстрації з приводу припинення такого обтяження, тим більше, що у нього наявна копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.12.2010р. у ВП 13816662, в той час, як у відповідача на даний час взагалі відсутнє виконавче провадження №13816662 через його знищення за закінченням строку зберігання. Однак, позивач таким правом не скористався.
Також слід зазначити, що позивачем не надано доказів відносно того, що інформацію про спірне нерухоме майно (будинок та земельну ділянку) станом на час розгляду справи взагалі внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (відкрито відповідні розділи), водночас, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», яке є іпотекодержателем цього майна відповідно до іпотечного договору №005/08/01/12 від 21.02.2008р., укладеного між банком та ОСОБА_5, згідно з п.п.63-72 Порядку №868 має право звертатися до органу державної реєстрації прав з відповідною заявою про перенесення до цього реєстру таких відомостей.
Зважаючи на вищевикладені обставини, а також на те, що судом не встановлено бездіяльності з боку відповідача відносно не вчинення дій щодо зняття арешту зі спірного майна, а також на те, що станом на теперішній час визначено новий порядок здійснення реєстраційних дій щодо припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно та визначено перелік осіб, які можуть звернутися до державного реєстратора з цього питання, а також перелік документів, які має подати така особа задля цього, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цілому.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_8