Справа № 128/1940/16-а
Суддя: Гриценко І. Г.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/1940/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2016 року м.Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Гриценко І.Г.,

за участі секретаря: Кіяниця А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про оскарження дій Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що він має стаж державної служби 24 роки 7 місяців 2 дня. В грудні 2010 р. йому призначили пенсію за інвалідністю (II група) відповідно до закону «Про Державну службу.Розмір пенсії складає 90 відсотків від заробітної плати, в силу ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент призначення пенсії).22.04.2016 р. він звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області з заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням з 01 грудня 2015 року заробітної плати працюючих державних службовців згідно з Постановою КМУ від 09.12.2015р. №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». До заяви додав довідку від 21.04.2016 р. №49 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.У відповідь на звернення, відповідачем у перерахунку пенсії відмовлено з тих підстав, що порядок та умови перерахунку пенсії державним службовцям не визначені, а тому не здійснюється.Вважає, що Управління ПФУ у Вінницькому районі незаконно відмовило йому в проведенні перерахунку пенсії, тому позивач звернувся з даним адміністративним позовом в суд, яким просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Вінницькому районі Вінницької області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії призначеної ОСОБА_1. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі з 01.12.2015 року здійснити перерахунок пенсії призначеної ОСОБА_1 як державному службовцю, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з постановою КМУ від 09.12.2015р. №1013, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865 в редакціях чинних на дату призначення пенсії, зі збереженням розміру пенсії - 90 відсотків від заробітної плати.

До судового засідання ніхто не з'явився, від позивача та його представника надійшли заяви про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити.

Представник відповідача також надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, надав суду заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких перерахувати пенсію позивача по 2-й групі інвалідності загального захворювання відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року у зв'язку із підвищенням посадових окладів відповідних державних службовців, - неможливо, оскільки для цього відсутні законодавчі підстави, тому просили суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові заяви, вивчивши матеріали справи, встановив факти та відповідні їм правовідносини.

Так, суд встановив та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькому районі та йому виплачується пенсія по 2-й групі інвалідності загального захворювання відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року. Розмір пенсії складає 90 відсотків від заробітної плати, в силу ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент призначення пенсії).

22.04.2016 р. позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі з заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням з 01 грудня 2015 року заробітної плати працюючих державних службовців згідно з Постановою КМУ від 09.12.2015р. №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

До заяви додав довідку від 21.04.2016 р. №49 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям (а.с.11).

27.07.2016 року Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що порядок та умови перерахунку пенсії державним службовцям не визначені, а тому не здійснюється (а.с.9-10).

Правовідносини щодо охоплення державою діяльності з приводу створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті регулюються Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10,понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці»).

Згідно частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», було підвищено посадові оклади державних службовців. Одночасно цією ж постановою внесено зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», якими вилучено пункт 4 постанови щодо порядку обчислення заробітної плати при проведенні перерахунку пенсій державним службовцям у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України.

Тобто перерахувати пенсію позивача по 2-й групі інвалідності загального захворювання відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХП від 16.12.1993 року у зв'язку із підвищенням посадових окладів відповідних державних службовців, - неможливо, оскільки для цього відсутні законодавчі підстави.

Конституційний Суд України п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 (v002p710-99) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову ( ч.2 ст. 71 КАС України).

Враховуючи наведене, позовні вимоги не мають під собою достатньої правової підстави, а тому, суд прийшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про оскарження дій Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії слід відмовити.

Судові витрати на підставі ст. 94 КАС України необхідно залишити за позивачем.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 2, 6, 71, 94, 104, 158 - 163, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про оскарження дій Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, залишити без задоволення.

Постанова може бути оскарженою до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 10 днів з дня її проголошення апеляційної скарги з надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. В разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя