Справа № 137/1391/16-а
Суддя: Гопкін П. В.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

137/1391/16-а

02.08.2016

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

сторін у справі:представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що у березні 2016 р. вона звернулася із заявою до Управління пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно переліку затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 р. № 909, при спеціальному стажі роботи не менше 25 років 6 місяців, де зазначила, що пільговий стаж роботи становить 28 років 11 місяців роботи у Вінницькому психоневрологічному закладі на посаді працівника охорони здоровя, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

В червні 2016 р. отримала письмову відповідь з Управління Пенсійного фонду в Літинському районі Вінницької області про відмову в призначеній пенсії на пільгових умовах у зв'язку з відсутністю необхідного терміну пільгового стажу роботи. Відмова обгрунтована тим, що як на думку відповідача у ОСОБА_4 відсутній необхідний спеціальний стаж роботи.

По причині, на думку позивача, невірного розрахування трудового стажу, відповідачем порушуються її пенсійні права, у зв'язку з чим вона не отримує пенсію, на яку має законне право.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позов уточнив, зазначивши дату початку роботи позивача 11.07.2001 р. на посаді фельдшера-лаборанта лабораторії у Вінницькій психоневрологічній лікарні ім. академіка ОСОБА_5 Позов підтримав та просив його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, пославшись на надане заперечення-пояснення (а.с. 13-14).

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали адміністративного позову, заперечення-пояснення надані представником відповідача, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що у позивача достатньо спеціального пільгового стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а посилання відповідача на обставини, викладені у запереченні, не можуть слугувати підставою відмови, адже не підтвердженні належними доказами, зокрема: представниками відповідача не зазначено доказів на які містяться посилання у запереченні-поясненні до позовної заяви, не надано до судового засідання для огляду макет пенсійної справи на позивача, а також матеріали перевірки щодо призначення пенсії позивачу, адже відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 КАС, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків. Про належність такого доказу за подібних спірних обставин зазначено також у п. 10 листа Вищого адміністративного суду України № 1406/13-08 від 14 серпня 2008 року.

У своїх запереченнях представник відповідача зазначає, що у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж роботи в закладах охорони здоров'я для призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку (25 років 6 місяців), адже ОСОБА_4 перебувала у відпустці по вагітності та пологах, по догляду за дитиною та знаходилась у відпустках за власний рахунок.

Так, ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Робітники, які безпосередньо обслуговують хворих у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних установах внесені до розділу XXIV "Загальні професії" списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 162, від 11 березня 1994 р.

Відповідно до записів трудової книжки серії АХ № 766430, виданої на ім'я ОСОБА_4, зокрема із запису № 3 встановлено, що 11.07.2001 р. позивач призначений на посаду фельдшера-лаборанта лабораторії Вінницької психоневрологічної лікарні ім. академіка ОСОБА_5. Відповідно до запису № 8 вказаної книжки, позивач звільнена 11.03.2016 р. за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років (а.с. 5). Що у свою чергу становить 14 років та 8 місяців при загальному обрахуванні.

Відповідно до ч.2 ст.181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

У своїй ухвалі від 08.07.2009 року в справі № к-20625/08 Вищий адміністративний Суд України вказав, що час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до спеціального стажу у подвійному розмірі. Так, свій висновок обгрунтував тим, що статтею 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Тобто до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3 річного віку.

Згідно протоколу № 9 від 30.05.2016 р. рішення комісії управління пенсійного фонду України у Літинському раойні Внницької обалсті по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України, за період роботи ОСОБА_4 перебувала у відпустці по вагітності і пологах з 20.08.2004 р. по 23.12.2004 р., по догляду за дитиною до 3-х років з 24.12.2004 р. по 26.10.2007 р. та по догляду за дитиною до 6-ти річного віку з 27.10.2007 р. по 27.04.2008 р. (а.с. 6-7). А тому відповідно до правового положення викладеного ВАС України у справі № к-20625/08, не підлягає зарахуванню у подвійному розмірі період перебування ОСОБА_4 у відпустці по догляду за дитиною до 6-ти річного віку з 27.10.2007 р. по 27.04.2008 р. ( 6 місяців).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Статтею 2 КзПП України право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", робота у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Посилання відповідача на те, що період перебування позивача у відпустці по вагітності та пологах не підлягає зарахуванню до спеціального стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 14), є наслідком неправильного тлумачення законодавства, що регулює трудові відносини адже у вищезазначеній нормі поняття "зараховується за умови сплати внесків до Пенсійного фонду" відсутнє.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Оскільки під-час розгляду справи доведено факт того, що ОСОБА_4 працювала з 11.07.2001 р. по 11.03.2016 р. у психоневрологічній лікарні імені академіка ОСОБА_5 у м. Вінниця, маючи станом на 1 січня 2016 року загальний стаж роботи в закладі охорони здоров'я (з 11.07.2001 р. по 01.01.2016 р. стаж роботи 14 років 5 місяців 21 день, а при обрахуванні відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить 28 років 5 місяців 13 днів, ( за виключенням 6-ти місяців перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до 6 річного віку), тобто вона має право на пенсію на пільгових умовах за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звільнення 11.03.2016 року, тому позов останньої підлягає до задоволення.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якою передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 71, 94, 60-163, 167 КАС України, ст.ст. 13, 51, 55, 60, 62 Закону України "Про Пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 р., враховуючи правові положення викладені Вищим адміністративним Судом України справі к-20625/08 від 08.07.2009 року, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Літинському районі Вінницької області щодо відмови ОСОБА_4 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення ".

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Літинському районі Вінницької області призначити ОСОБА_4 пенсію на пільгових умовах згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11 березня 2016 року, зарахувавши у пільговий трудовий стаж її роботу на посаді медичного працівника у психоневрологічній лікарні імені академіка ОСОБА_5 у м. Вінниця.

Постанову суду допустити до негайного виконання в межах місячного платежу.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії АВ 560487, виданий Літинським РВ УМВС у Вінницькій області 10 грудня 2003р., ІПН НОМЕР_1), 551 (п'ятсот п'ятдесят одну гривню) 20 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Гопкін П. В.,

..