Справа № 808/2094/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року о 15 год. 46 хв.Справа № 808/2094/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області

третя особа Запорізька обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа Запорізька обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України, в якому просить суд:

- зобовязати відповідача нарахувати і виплатити позивачу середню заробітну плату з 18.04.2016 по день прийняття судом відповідної постанови з урахуванням встановлених індексів інфляції за відповідні місяці;

- зобовязати відповідача щомісячно виплачувати позивачу середню заробітну плату з урахуванням встановлених індексів інфляції за відповідні місяці.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду її було поновлено на службі в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області з 07.11.2015. Зазначає, що відповідачем було поновлено її на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУ МВС України в Запорізькій області, проте, станом на момент розгляду справи в суді відповідачем протиправно не нараховуються та не виплачується грошове забезпечення. Крім того, позивач зазначила, що вона неодноразово зверталась до керівництва МВС України щодо виплати їй грошового забезпечення, проте, такі звернення залишились без задоволення. Вважає, що як одинока матір має право на отримання середньої заробітної плати до обовязкового працевлаштування, на підставі ч.3 ст.184 КЗпП України. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, додатково зазначили, що просять суд зобовязати відповідача щомісячно виплачувати позивачу середню заробітну плату з урахуванням встановлених індексів інфляції за відповідні місяці до працевлаштування позивача.

Відповідач проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що у звязку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» Міністерством внутрішніх справ України видано наказ №1388 від 06.11.2015, яким скорочено всі штатні посади, зокрема, по ГУМВС в Запорізькій області. Зазначає, що позивача було звільнено саме за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, тобто через скорочення штатів. Вказує, що, поновлюючи позивача на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, відповідач фактично виконав рішення суду, яке набрало законної сили, проте, на даний час відповідач не має обєктивної можливості виплачувати позивачу грошове забезпечення, оскільки ГУМВС в Запорізькій області та Запорізьке міське управління ГУМВС України в Запорізькій області перебувають в процесі припинення та не мають жодних штатних посад, окрім членів ліквідаційної комісії, які вчиняють безоплатно дії по ліквідації вказаних юридичних осіб. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у письмових заперечення, додатково зазначив, що грошове забезпечення виплачується особам, які призначені на штатні посади в ОВС, а підставою для виплати є наказ начальника ОВС про призначення на штатну посаду. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, письмові пояснення до суду не подав, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що наказом ГУМВС в Запорізькій області від 05.11.2015 №443 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 по справі №808/8689/15 поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, зобовязано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 по день фактичного поновлення на посаді.

Наказом від 18.04.2016 №10 о/с «По особовому складу» скасовано наказ ГУМВС від 05.11.2015 №443 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 «г» (через скорочення штатів): поновлено на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління капітана міліції ОСОБА_1 (М-130287), нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

18 квітня 2016 року позивач звернулась до Голови ліквідаційної комісії ГУМВС в Запорізькій області з рапортом, в якому просила надати їй робоче місце, провести відповідні інструктажі та ознайомлення з посадовими обовязками, правилами внутрішнього трудового розпорядку, тощо.

26 квітня 2016 року позивачу надана відповідь на запит, в якій відповідач зазначив, крім іншого, про те, що виконання позивачем роботи за посадою інспектора штабу ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області мало на меті забезпечення виконання функцій та завдань міліції. З 07.11.2015 міліція, як державний орган виконавчої влади припинила існування. У звязку з чим, на думку відповідача, задоволення прохання щодо проведення інструктажів, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, визначення робочого місця є неможливим.

13 червня 2016 року позивач звернулась до Голови ліквідаційної комісії ГУМВС в Запорізькій області з заявою про виплату їй заробітної плати з 18.04.2016 по теперішній час.

29 червня 2016 ГУМВС в Запорізькій області надана позивачу відповідь, про те, що оскільки позивача поновлено на посаді, яка наказом МВС України скасована, у відповідача відсутня можливість виплати грошового забезпечення.

Позивач, не погодившись з такими діями відповідача, звернулася з даним позовом до суду.

Верховною Радою України 02.07.2015 прийнято Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII, який опублікований газеті «Голос України» 06.08.2015 №141-142, та набрав чинності з 07.11.2015 (далі Закон №580-VIII).

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до пункту 10 цього ж Розділу, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

На виконання вимого Закону України «Про Національну поліцію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України», від 23.09.2015 №751 «Про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ», від 13.10.2015 №834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ».

Крім того, на виконання вимог вищевказаних нормативно правових актів, Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про організаційно штатні питання» від 06.11.2015 №1388 скорочені всі штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України, зокрема і ГУМВС України в Запорізькій області.

Судом встановлено, що на даний час ГУМВС України в Запорізькій області та ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області перебувають в процесі припинення, що не заперечується представниками сторін.

Суд зазначає, що проходження служби в органах внутрішніх справ України є різновидом публічної служби, у звязку з чим прийняття, проходження та звільнення з публічної служби регулюється нормативно правовими актами спеціальної дії, інші нормативно правові акти застосовуються лише в частині, яка не суперечить актам спеціальної дії та в частині, яка не регулюється ними.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №499 від 31.12.2007 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі Інструкція №499), яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.1.4 Інструкції №499 грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Згідно п.1.5 Інструкції №499 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Таким чином, підставою для виплати грошового забезпечення співробітникам органів внутрішніх справ України є призначення такої особи на штатну посаду в структурі Міністерства внутрішніх справ України та/або його територіальних підрозділах, а також наявність наказу начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду зі встановленням конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом ГУМВС України в Запорізькій області від 18.04.2016 №10 о/с, за підписом голови ліквідаційної комісії, позивача поновлено на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016.

При цьому, вказаним наказом ОСОБА_1 не встановлювалось конкретного розміру окладу, надбавок, доплат за вислугу років, тощо.

Також, судом встановлено, що капітана міліції ОСОБА_1 було поновлено на посаду інспектора штабу Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, якої починаючи з 07.11.2015 не існує, оскільки така штатна посада була скорочена на підставі наказу МВС України від 06.11.2015 №1388.

Суд зазначає, що прийняття ліквідаційною комісією ГУМВС України в Запорізькій області рішення про поновлення позивача на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, не тягне за собою поновлення такої штатної посади, оскільки таке рішення лежить поза повноваженнями відповідача, а жодних рішень про затвердження штатного розпису у Запорізькому міському управління ГУМВС України в Запорізькій області, після скорочення штатів 07.11.2015, МВС України не приймалось, доказів протилежного суду не надано.

Також, суд зазначає, що починаючи з 07.11.2015 органи міліції фактично припинили здійснення функцій, покладених на даний орган Законом України «Про міліцію», виконання зазначених функції здійснюється створеними підрозділами Національної поліції України у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, поновлюючи ОСОБА_1 на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016, застосував формальний підхід до виконання судового рішення та поновив позивача на посаді, якої не існує з 07.11.2016.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що грошове забезпечення є за своєю суттю винагородою за виконання співробітником покладених на нього посадових обовязків та виплачується залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби, належного виконання покладених обовязків. Отже сама по собі наявність наказу про поновлення позивача на посаді в органах внутрішніх справ не може вважатись безумовною підставою для виплати позивачу грошового забезпечення.

З матеріалів справи та наданих під час судового розгляду пояснень сторін, судом встановлено, що починаючи з 18.04.2016 (дата поновлення позивача на посаді) позивач фактично не відвідує місце служби та не виконує жодних посадових обовязків, у звязку з чим відсутні підстави для виплати винагороди за роботу.

Крім того, як встановлено з пояснень представника відповідача та матеріалів справи, Головне управління Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області перебуває в стані припинення за рішенням засновників та не має відкритих рахунків, а також коштів призначених на виплату грошового забезпечення співробітникам ОВС.

Відповідно до п.1.6 Інструкції №499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується.

Як встановлено судом, станом на момент розгляду справи в суді, ГУМВС в Запорізькій області та ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області не має асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків, на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що на момент розгляду справи в суді, у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, в особі ліквідаційної комісії, обєктивно відсутній обовязок та можливість виплачувати грошове забезпечення ОСОБА_1, як інспектору штабу Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, а також відсутні підстави для виплати їй винагороди у звязку з невиконанням будь-якої роботи.

Стосовно посилань позивача та представника позивача на частину 3 статті 184 Кодексу Законів про працю України, суд зазначає, що стаття 184 Кодексу Законів про працю України встановлює гарантії при прийнятті на роботу і заборону звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей.

Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Отже дана норма застосовується у випадку звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей встановленого віку, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі ліквідації підприємства, установи організації. Водночас з матеріалів справи встановлено, що на момент розгляду справи позивач не звільнена, а отже підстави для застосування ч.3 ст.184 КЗпП України за даних обставин відсутні.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо не виплати грошового забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко