Справа № 810/1652/16
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року 810/1652/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді В.Р. Щавінського, суддів: А.І. Балаклицького, С.М. Лапія при секретарі судового засідання Ю.П. Сіренко за участю представника позивача, представника відповідачів, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Києві адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка"

до Державної фіскальної служби України (Відповідач 1), Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (Відповідач 2), Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області,

про визнання протиправними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аніка" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 09.10.2015 р. вих. №11538/10/10-13-11-02-10;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області від 14.12.2015 р. вих.№32558/10/10-36-11-01-10 про результати розгляду скарги;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДФС України від 12.03.2016 р. про результати розгляду скарги;

- зобовязати ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданої ТОВ «АНІКА» податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць вересень 2015 р., доповнення та додатків до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області у прийнятті податкової декларації з ПДВ за вересень 2015 року, надісланої засобами поштового звязку, є протиправною, не відповідає законодавству та порушує права та інтереси позивача, оскільки ст. 48 ПК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких податкова декларація не вважається податковою звітністю. Крім того, позивач зазначив, що ст. 49 ПК України визначає право подання податкової звітності з податку на додану вартість як в електронній формі, так і надсилання податкової декларації поштою, а тому вказані ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області в рішенні від 09.10.2015 р. №11538/10/10-13-11-02-10 порушення є формальними та не відносяться до вичерпного переліку підстав, за яких може бути відмовлено у прийнятті такої податкової декларації.

Відносно рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 14.10.2015 р. №3258/10/10-36-11-01-10, позивач зазначив, що на скаргу підприємства про перегляд рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області в рішенні від 09.10.2015 р. №11538/10/10-13-11-02-10 "Про відмову у прийнятті податкової звітності" ГУ ДФС у Київській області не надано вмотивованої відповіді, оскільки аргументи позивача та додані до скарг документи не були розглянуті.

Щодо рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 12.03.2016 р. №5268/6/99-99-11-02-02-15, позивач зазначив, що станом на момент прийняття такого рішення у ДФС України були відсутні повноваження здійснювати перегляд рішень територіальних органів ДФС під час проведення процедури адміністративного оскарження. При цьому зазначив, що таке право виникло у ДФС України лише 22.07.2015.

Також вказав на те, що рішення ГУ ДФС від 14.12.2015 р. вих. №3258/10/10-36-11-01-10 про результати розгляду скарги позивача є незаконним через його прийняття особою, яка не мала владних повноважень здійснювати перегляд рішення ДПІ під час проведення процедури адміністративного оскарження, як це визначено п. 56.9 ст. 56 ПК України.

Відповідачі позову не визнали, надали суду письмові заперечення, в яких просили суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2015 року не може бути визнана податковою звітністю, так як вона подається в електронній формі всіма платниками податку на додану вартість з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, чим порушено вимоги п. 49.4 ст. 49 ПК України.

Відносно рішень про результати розгляду скарг, ГУ ДФС України просило суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та зазначила, що дані рішення не спричиняють для позивача правових наслідків, а тому відсутнє порушене право, яке підлягає захисту.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, та просив відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» зареєстроване як юридична особа 18.08.2004 р., як платник податків, зборів та обовязкових платежів перебуває на податковому обліку в податковому органі.

Позивачем 09.10.2015 р. подав до ДПІ податкову декларацію з ПДВ за звітний період календарний місяць вересень 2015 р. з додатками №2, 3, 4 та 5 та доповненнями до податкової декларації з ПДІВ за вересень 2015 р.

ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області листом від 09.10.2015 р. №11538/10/10-13-11-02-10 "Про відмову у прийнятті податкової звітності" повідомила позивача про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2015 року разом із додатками до неї визнані не прийнятими (не вважаються податковою звітністю) у звязку з порушенням вимог п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України, яким визначено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Вважаючи прийняте ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області рішення протиправним, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 14.12.2015 р. №3258/10/10-36-11-01-10 рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області 09.10.2015 р. №11538/10/10-13-11-02-10 "Про відмову у прийнятті податкової звітності" залишено без змін, а скаргу позивача залишено без задоволення.

Позивач оскаржив спірне рішення до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 10.02.2016 р. №2666/6/99-99-11-02-02-15 продовжено строк розгляду скарги позивача.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 12.03.2016 р. №5268/6/99-99-11-02-02-15 залишено без змін рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області 09.10.2015 р. №11538/10/10-13-11-02-10 "Про відмову у прийнятті податкової звітності" та рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14.12.2015 р. №3258/10/10-36-11-01-10, а скаргу позивача залишено без задоволення.

Вважаючи відмову у прийнятті податкової звітності з ПДВ за версень 2015 року протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси підприємства, а також не погоджуючись із рішеннями про результати розгляду скарг, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно п. 46.5 ст. 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Відповідно до пунктів 48.1-48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 49.3 статті 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Підпунктом 49.12.2 пункту 49.12 статті 49 ПК України передбачено, що у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Аніка" 09.10.2015 р. поштою була направлена до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДВС і Київській області податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2015 року.

Відповідно до п. 49.4. ст. 49 ПК України податкова звітність з податку на додану вартість подається до контролюючого органу всіма платниками в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

На думку контролюючого органу, подана позивачем декларація не може вважатися податковою звітністю, оскільки подана з порушенням податкового законодавства, тобто не в електронному вигляді.

Однак, суд не погоджується із такими доводами ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області з огляду на наступне.

Пунктом 49.8 статті 49 ПК України визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Імперативний характер даної норми означає, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України.

Таким чином, судом не приймаються до уваги заперечення відповідачів про те , що у звязку з внесенням змін до Податкового кодексу України з 01.01.2015 до подачі декларацій з податку на додану вартість ТОВ «Аніка» має застосовуватись виключно п. 49.4 ст. 49 ПК України, а не п. 49.3 ст. 49 ПК України, оскільки норми п. 49.3 ст. 49 ПК України не було скасовано.

Крім того, згідно п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Також слід зазначити, що стадія прийняття податкової декларації податковим органом є по суті формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

Таким чином, не подання податкової звітності в електронній формі не є порушенням п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 ПК України.

Окрім того, відповідно до п.п. 48.5.1 ст. 48 ПК України достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 48.7 ст. 48 ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм статті 48, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Таким чином, податкова звітність, подана засобами поштового звязку, не може бути причиною для відмови в реєстрації такої податкової декларації.

З огляду на викладене відмова ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за версень 2015 р. з підстав невідповідності поданої податкової звітності нормам п. 49.4 ст. 49 ПК України є протиправною.

Відповідно до п. 49.13 ст. 49 ПК України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 ПК України. Отже, обов'язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права цілком відновленими.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 р. №1503/12/13-12 резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації, має містити висновок про визнання протиправною відмови податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Оскільки, судом встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом у прийнятті декларацій з ПДВ за вересень 2015 р., суд приходить до висновку, що така податкова декларація з додатками до неї вважається поданою у момент її фактичного отримання ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Щодо позовних вимог: про зобовязання ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданої ТОВ «АНІКА» податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць вересень 2015 р., доповнення та додатків до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України та в частині скасування рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 14.12.2015 р. №3258/10/10-36-11-01-10 та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 24.02.2016 р. №4070/6/99-99-11-02-02-15, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 49.8, 49.9 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу, податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою.

Оскільки подана ТОВ Аніка декларація за вересень 2015 р. не перевірялася податковим органом щодо наявності та заповнення всіх обовязкових реквізитів, а позовні вимоги не зачіпають цього питання, суд не може брати на себе повноваження податкового органу з перевірки наявності та достовірності заповнення всіх обовязкових реквізитів у поданій позивачем декларації за вересень 2015 р.

Пунктом 56.2 статті 56 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня зі скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з пунктом 56.3 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (пункт 56.8 статті 56 Податкового кодексу України).

Пунктом 56.9 статті 56 ПК України встановлено, що керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Матеріали справи свідчать про те, що скарга ТОВ "Аніка" на рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 09.10.2015 р. №11538/10/10-13-11-02-10 подана до ГУ ДФС у Київській області засобами поштового звязку 23.11.2015 р.

Рішенням ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 14.12.2015 №3258/10/10-36-11-01-10 рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 09.10.2015 р. №11538/10/10-13-11-02-10 "Про відмову у прийнятті податкової звітності" залишено без змін, а скаргу позивача залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням ГУ ДФС у Київській області, ТОВ "Аніка" оскаржило його до ДФС України.

З матеріалів справи вбачається, що скарга ТОВ "Аніка" на рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 09.10.2015 р. №11538/10/10-13-11-02-10 та рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 14.12.2015 №3258/10/10-36-11-01-10 подана до ДФС України засобами поштового звязку 26.01.2016 р. Вказана скарга була отримана ДФС України.

Рішенням ДФС України від 10.02.2016 р. №2666/6/99-99-11-02-02-15, яке підписано першим заступником голови ДФС України ОСОБА_1, строк розгляду скарги було продовжено.

Рішення про результати розгляду скарги прийнято ДФС України 24.02.2016 р., тобто з дотриманням строків, встановлених статтею 56 ПК України.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, оскаржуючи рішення ГУ ДФС у Київській області та ДФС України про результати розгляду скарг, ТОВ «Аніка» фактично не погоджується зі змістом даних рішень по суті та з результатами розгляду скарг.

Позивач, зокрема, на обґрунтування протиправності оскаржуваних рішень ГУ ДФС у Київській області та ДФС України про результати розгляду скарг, посилається на їх невмотивованість та необґрунтованість, оскільки вважає, що скарги мали бути задоволені.

Суд зазначає, що у відповідності до пункту 56.18 статті 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Суд не наділений правом оцінювати повноту дослідження контролюючим органом обставин, викладених платником податків у скарзі на рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про відмову у прийнятті податкової звітності.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження ГУ ДФС у Київській області та ДФС України щодо прийняття рішень за результатами розгляду скарг платника податків є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноважених органів.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Отже, суд не може оцінювати повноту розгляду ГУ ДФС у Київській області та ДФС України скарг позивача та вмотивованість і обґрунтованість рішень про результати їх розгляду.

Доводи позивача, викладені у скарзі, мають оцінюватися судом під час розгляду справи щодо оскарження рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 09.10.2015 р. №11538/10/10-13-11-02-10. Саме такий засіб захисту порушеного права передбачено нормами Податкового кодексу України.

При цьому суд звертає увагу на те, що наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача. У разі незгоди з діями чи рішенням контролюючого органу вимога щодо скасування рішення про результати розгляду скарги не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача.

Вказане рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не покладає на платника податків будь-якого обов'язку.

Таке рішення не створює для позивача юридичних наслідків, отже, за результатами вирішення податкового спору в порядку адміністративного оскарження, та не є актом реалізації контролюючими органами повноважень у сфері управлінської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України від 27.10.2014 №К/9991/59435/12, від 27.10.2014 №К/800/281/14, 27.10.2014 №К/800/60766/13.

Стосовно посилання позивача на те, що скарга товариства вважається повністю задоволеною, оскільки рішення ДФС України про продовження строку розгляду скарги було прийнято ДФС України, а не керівником, його заступником або уповноваженою посадовою особою, як це визначено п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішення ДФС України від 08.06.2015 про продовження строку розгляду скарги було підписано

Першим заступником голови ДФС України ОСОБА_1, що відповідає вимогам п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України.

З приводу доводів позивача, що у ДФС України на момент прийняття рішення про результати розгляду скарги від 12.03.2016 р. були відсутні повноваження здійснювати перегляд рішень територіальних органів ДФС під час проведення процедури адміністративного оскарження, суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 56.3 статті 56 ПК України визначено, що скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 21.05.2014 №236 (в редакції на момент прийняття рішення ДФС України від 10.07.2015), Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом ОСОБА_2 України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Враховуючи те, що ДФС України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику та до якого можуть бути подані відповідні скарги на рішення територіальних органів ДФС, суд приходить до висновку, що такий орган мав право розглядати скаргу позивача про перегляд рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 09.10.2015 р. та рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 14.12.2015 р.

Статтею 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 5512,00 грн. , оскільки судом позовні вимоги задоволено частково (2 позовні вимоги), то поверненню позивачу підлягає судовий збір у сумі 2756,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69-71, 94, 97, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення (лист) Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 09.10.2015 р. вих. №11538/10/10-13-11-02-10.

3. Зобовязати Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області включити відомості з поданої Товариством з обмеженою відповідальністю АНІКА податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 р., доповнення та додатків до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

4. Стягнути судовий збір у розмірі 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) грн. 00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АНІКА за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

5. У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Щавінський В.Р.

Судді: Лапій С.М.

ОСОБА_3

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 13 липня 2016 р.