Справа № 826/4929/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 липня 2016 року № 826/4929/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної міграційної служби України
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної міграційної служби України, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про заборону в'їзду в Україну гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, винесене 28.05.2014 в.о. директора Департаменту іміграційної роботи Державної міграційної служби України Валетенко О.В., яке затверджене Першим заступником Голови Державної міграційної служби України Сергієнко Ю.В.;

- визнати протиправним та скасувати Доручення Державної міграційної служби України від 30.05.2014 №8-3146/2-14, яке затверджене Першим заступником Голови Державної міграційної служби України Сергієнко Ю.В., адресоване Адміністрації Державної прикордонної служби України, «Про заборону в'їзду в Україну» гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Державну міграційну службу України відкликати Доручення Державної міграційної служби України від 30.05.2014 №98-3146/2-14, яке затверджене Першим заступником Голови Державної міграційної служби України Сергієнко Ю.В., адресоване Адміністрації Державної прикордонної служби України, «Про заборону в'їзду в Україну» гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що листом Державної міграційної служби України №д-2124/8/2120-15 від 09.10.2015 на його заяву про зняття заборони на в'їзд повідомлено, що рішенням ДМС від 28.05.2014 року заборонено в'їзд в Україну гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Департаментом іміграційної роботи Державної міграційної служби України 28.05.2014 року рішення про заборону в'їзду в Україну гр. ОСОБА_1 (лат. - ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі цього рішення Державною міграційною службою України прийнято доручення від 30.05.2014 №8-3146/2-14, яке адресоване Адміністрації Державної прикордонної служби України, «Про заборону в'їзду в Україну» гр. ОСОБА_1 (лат. - ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вважає дії Державної міграційної служби по прийняттю вищевказаних рішень порушенням його конституційних прав вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України, оскільки вони прийняті та діють на підставі скасованого висновку начальника сектору ВГІРФО УМВС України у Чернівецькій області від 19.07.2011 року, що свідчить про їх незаконність. Зазначене і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник Державної міграційної служби України у судовому засіданні проти позову заперечував, вказавши, що Державна міграційна служба України в межах компетенції мала всі підстави для прийняття Рішення про заборону громадянину Грузії ОСОБА_1 в'їзду в Україну терміном на 5 років на підставі статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення є законним, обгрунтованим, прийнято з суворим дотриманням міграційного законодавства та не підлягає скасуванню. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Позивач посилався на те, що обставини, що стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення є необґрунтованими та помилковими, а рішення прийнято з грубим порушенням норм чинного законодавства України.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (надалі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.2 Положення ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

У преамбулі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI (надалі - Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України №3773-VІ в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Згідно ч.3 ст.13 Закону України №3773-УІ рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 року №1235 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п.3 Інструкції рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно із п.п. "б" п.4 Інструкції рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою підрозділів кримінальної міліції - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Як убачається з матеріалів справи, на адресу Державної міграційної служби України надійшов рапорт від 12.05.2014 №9/7-5168 стосовно осіб, які відносяться до категорії осіб з кримінальним статусом «злодій в законі», які можуть призвести до дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, а також суперечить інтересам охорони громадського порядку та може загрожувати правам та законним інтересам громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, для розгляду та вирішення питань про заборону в'їзду та територію України терміном на п'ять років.

Відповідно до Рапорту начальника відділу ГУБОЗ МВС України від 12.05.2014 №9/7-5168 Головне управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України володіє інформацією про можливі візити до України громадянина республіки Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який відноситься до категорії «злодій в законі», кримінальні прізвиська «ОСОБА_1», «ОСОБА_1», та має значний авторитет в кримінальному середовищі та може суттєво впливати на криміногенну ситуацію в Україні.

Позивач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності на території Грузії та Російської Федерації. Згідно бази даних аналітично-інформаційної системи «Армор» ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є «злодієм у законі» та організатором злочинної групи.

Відповідачем встановлено та повідомлено суду, що починаючи з 2007 року ОСОБА_1 проживав на території України без наявних на те підстав (постійного місця проживання та роботи на території України не мав, близьких родичів - громадян України не мав, дозвіл на постійне проживання на території України відсутній), чим порушував чинне законодавство України, а саме статті 30-32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункт 26 Правил в'їзду іноземців в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 №1074 із внесеними змінами.

Як убачається з пояснень відповідача, позивач брав активну участь в «злодійських сходках», підтримував та поширював злодійські традиції на території України, безпосередньо впливав на криміногенну ситуацію. Також іноземець очолював діяльність декількох стійких злочинних угруповань, до складу яких входять громадяни Грузії та України, які спеціалізувалися на розбійних нападах та крадіжках особистого майна громадян з помешкань та автотранспорту.

Після проведення комплексу оперативно-розшукових заходів на території Чернівецької області 01.08.2011 ОСОБА_1 було затримано. Під час затримання останній чинив опір працівникам міліції та намагався втекти. Затриманого ОСОБА_1 було доставлено до Сокирянського районного відділу УМВС в Чернівецькій області, де у останнього під час поверхневого огляду виявлено та вилучено паспорт громадянина України. Матеріали з даного приводу зареєстровано до ЖРЗПЗ за №1793. У результаті перевірки встановлено, що паспорт громадянина України на ім'я останнього видано незаконно.

За результатами перевірки та на підставі зібраних матеріалів, 11.08.2011 працівниками ВПРФО Сокирянського районного відділу міліції прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутності в діянні ознак злочину, передбаченого частиною 1 ст. 356 КК України (відмовний матеріал за №1453). У подальшому затриманий ОСОБА_1 був примусово видворений з України.

На сьогоднішній день на території України ОСОБА_1 має широке коло зв'язків у кримінальному середовищі, у тому числі й серед осіб, віднесених до категорії «злодій у законі», а також їх близького оточення. У зв'язку з цим ОСОБА_1 нелегально приїжджає в Україну для участі у так званих «злодійських сходках». Для цього може використовувати паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданого на його ім'я 28.06.2005 органом 7312, тип Р, код держави UKR, номер НОМЕР_1.

Відомостями щодо наявності у ОСОБА_1 зобов'язань перед юридичними та фізичними особами в Україні ГУБОЗ МВС України не володіє.

Суспільне небезпечність перебування ОСОБА_1 на території України полягає у встановленні контролю за протиправною діяльністю організованих злочинних угрупувань, які вчиняють тяжкі та особливо тяжкі (резонансні) злочини та безпосередньо приймають участь у скоєнні вказаних злочинів, збереженні та розвитку злочинних традицій, ідей, поглядів з метою залучення до злочинної діяльності молоді.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_1 може призвести до дестабілізації криміногенної обстановки в Україні та порушень громадського порядку, ГУБОЗ МВС України звернувся до ДМС України розглянути питання заборонити в'їзд громадянину Республіки Грузія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на 5 (п'ять) років.

Вищезазначене, на думку колегії суддів, є достатніми підставами для заборони позивачу в'їзду на територію України.

Пунктом 5 Інструкції визначено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в'їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС України або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім'я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в'їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в'їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов'язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Судом встановлено, що звернення ГУБОЗ МВС України від 12.05.2014 оформлено відповідно до п. 5 вказаної Інструкції.

Згідно п.6 Інструкції Рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в'їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Судом встановлено, що рішення ДМС України про заборону в'їзду в Україну позивачу оформлено за формою наведеною у додатку до Інструкції.

Крім того, як було зазначено судом, у результаті перевірки згідно висновку начальника сектору ВПРФО УМВС України у Чернівецькій області від 19.07.2011 по факту оформлення та видачі паспорта громадянина України громадянину ОСОБА_1 прийнято рішення про визнання недійсним та знищення в установленому порядку паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, виданого СГІРФО Сокирянського РВ УМВСУ 06.04.2005 року на ім'я ОСОБА_1.

Позивач, не погоджуючись із таким висновком, звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення відділу паспортної роботи, громадянства, реєстрації фізичних осіб ГІРФО УМВС України у Чернівецькій області в частині визнання недійсним паспорта громадянина України ОСОБА_1 та його вилучення і знищення.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду по справі № 824/2096/14-а від 06.06.2014 адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення відділу паспортної роботи, громадянства, реєстрації фізичних осіб ГІРФО УМВС України у Чернівецькій області (оформлено висновком від 19.07.2011 року) в частині визнання недійсним паспорта громадянина України ОСОБА_1 та його вилучення і знищення.

Постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Суд бере до уваги наведений вище факт та факт того, що наказом Президента Грузії від 11.12.2015 № 386 припинено громадянство Грузії у зв'язку з набуттям громадянства іншої країни ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак зазначає, що підстави та обставини з посиланням на які було прийнято рішення про заборону в'їзду в Україну від 28.05.2014 не відпали, зворотнього позивачем суду не доведено, що, на думку колегії суддів, є достатньою підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну.

Інші доводи позивача не спростовують наведене вище судом.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоцільність визнання протиправним та скасування Рішення про заборону в'їзду в Україну гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, винесене 28.05.2014.

Згідно п.8 Інструкції ДМС України або її територіальний орган, який готував рішення про заборону в'їзду в Україну особі, у триденний строк надсилає засвідчену копію такого рішення разом з дорученням щодо заборони в'їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, оформленого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року N 280 "Про затвердження Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищезазначеної Інструкції доручення про заборону в'їзду в Україну громадянину Республіки Грузія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачем надіслано до Адміністрації Державної прикордонної служби України 30.05.2014 (вих. номер 8-3146/2-14).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оскаржуване доручення прийнято уповноваженою особою за наявності підстав визначених ст. 13 Закону України №3773-УІ, відповідно до норм згадуваного Закону та Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, а тому не підлягає визнанню протиправним, скасуванню та відкликанню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді Є.В. Аблов

А.В. Літвінова