Справа № 813/2037/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року № 813/2037/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Іванес Х.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення коштів, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення коштів.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що постановою адміністративної комісії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №216 від 30.12.2015, яка була оскаржена до виконавчого комітету Львівської міської ради, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідачем на виконання вказаної постанови було стягнуто з ОСОБА_1 штраф у розмірі 680 грн, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. Просить суд постановити рішення про стягнення на користь позивача 800 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на позовну заяву та зазначив, що постанова адміністративної комісії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №216 від 30.12.2015 не скасована, як і не скасовані постанови старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2: ВП 50624182 від 28.03.2016 про відкриття виконавчого провадження, ВП 50624182 від 06.04.2016 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 68,00 грн, ВП 50624182 від 11.04.2016 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 78,00 грн., ВП 50624182 від 11.04.2016 про стягнення з ОСОБА_1 коштів з усіх видів заробітку (доходу). Жодні рішення для зупинення виконавчого провадження відповідно до статей 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження» чи про скасування виконавчого документа до державного виконавця не надходили. Вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Відповідно до ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Адміністративною комісією Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради 30.12.2015 прийнято постанову №216 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

12.01.2016 ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову до виконавчого комітету Львівської міської ради.

Відповіді від виконавчого комітету Львівської міської ради позивач не отримав.

28.03.2016 старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50624182 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 680 грн.

Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50624182 від 28.03.2016 позивач оскаржив до начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.

06.04.2016 в.о.начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50624182 від 28.03.2016 без змін.

06.04.2016 старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 прийнято постанову ВП 50624182 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 68,00 грн.

11.04.2016 старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 прийнято постанови: ВП 50624182 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 78,00 грн., ВП 50624182 про стягнення з ОСОБА_1 коштів з усіх видів заробітку (доходу).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання в добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» та покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаним Законом.

Відповідно до частини 1 та пунктів 6 та 7 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання в такі строки: постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення - протягом трьох місяців.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається з положень статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні, інші заходи, передбачені рішенням.

Кошти, на які не може бути звернено стягнення визначені в статті 73 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що рішень для зупинення виконавчого провадження відповідно до статей 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження» чи про скасування виконавчого документа до державного виконавця не надходило.

Примусове виконання рішення розпочинається за умови ненадання боржником у строки, визначені в постанові про відкриття виконавчого провадження для добровільного виконання рішення, документального підтвердження про повне його виконання та, виходячи з аналізу норм Закону, полягає у вчиненні державним виконавцем ряду заходів та виконанні обов'язків, спрямованих на своєчасне та повне виконання рішення в інтересах стягувача.

Згідно з положеннями статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, стягується за постановою державного виконавця у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання.

У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зазначено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з: 2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; 4) інших надходжень, що не суперечать законодавству. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Виконавчою службою вжито всіх необхідних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", та створені всі необхідні умови для своєчасного повного та добровільного виконання боржником виконавчого документу. Проте, як встановлено судом рішення адміністративної комісії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №216 від 30.12.2015 у встановлений державним виконавцем строк виконано не було.

Тобто, стягнення виконавчого збору, є саме тим заходом, який застосовується державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення суду в строк, що ним встановлений.

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими Законом, і був нереальним.

Оскільки, постанова адміністративної комісії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №216 від 30.12.2015 не скасована, як і не скасовані постанови старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2: ВП 50624182 від 28.03.2016 про відкриття виконавчого провадження, ВП 50624182 від 06.04.2016 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 68,00 грн, ВП 50624182 від 11.04.2016 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 78,00 грн., ВП 50624182 від 11.04.2016 про стягнення з ОСОБА_1 коштів з усіх видів заробітку (доходу), суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Оскільки, боржником не було самостійно виконано рішення комісії в строк, встановлений для добровільного виконання, то було розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат органів державної виконавчої служби, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень відповідно до положень статей 25, 28,41 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський