Справа № 201/4802/16-а (2-а/201/868/2016)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" липня 2016 р. справа № 201/4802/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача Булік Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2016 р. у справі №201/4802/16-а

за позовом Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради

до ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів, -

встановив:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 17059,80 грн., як суму наданої тимчасової державної допомоги у зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на сина ОСОБА_3.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2016 р. в відмовлено відкритті провадження по справі. Ухвала мотивована тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що вперше з питання стягнення з відповідача суми наданої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, управління звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у травні 2014 року в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2 грудня 2015 року провадження по зазначеній цивільній справі було закрито у зв'язку з тим, що спір, який виник між управлінням та відповідачем не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Одночасно управлінню рекомендовано звернутись за вирішенням даного спору в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2 грудня 2015 року була залишена без змін.

24 березня 2016 року позивач вдруге звернувся до суду з питання стягнення з відповідача суми наданої тимчасової державної допомоги вже в порядку адміністративного судочинства. 5 квітня 2016 року управлінню відмовлено у відкритті провадження у зв'язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до ст.50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Зі змісту пунктів 1-4 ч.4 ст.50 КАС України вбачається, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Відповідно до п.10 ст.181 Сімейного кодексу України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Водночас за змістом ст.177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо стягнення з відповідача 17059,80 грн., як суми наданої тимчасової державної допомоги у зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на сина, то цей спір має приватноправовий, а не публічний характер.

Аналогічні висновки викладені Верховним судом України в постановах від 22 вересня 2015 року у справі №804/6131/14, від 22 вересня 2015 року у справі №п/811/3781/14.

Пунктом 1 ч.1 ст.109 КАС України передбачено, що суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця справа не належить до юрисдикції адміністративних судів, тому у відкритті провадження по справі слід відмовити.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що "фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)".

Отже, ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року та ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2 грудня 2015 року, на які посилається позивач, щодо підсудності справи суду адміністративної юрисдикції не може бути безумовною підставою для відкриття провадження у цій справі.

На думку колегії суддів, це буде порушенням принципу верховенства права в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2016 р. у справі №201/4802/16-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун