Справа № 333/2457/16-а(2-а/333/93/16)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 рокусправа № 333/2457/16-а(2-а/333/93/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2016 року у справі № 333/2457/16-а(2-а/333/93/16) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 травня 2016 року звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя згідно з яким просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за віком позивачу відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії;

- зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії за віком позивачу з 04 листопада 2015 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2010, 2011 та 2012 роки (2367,70 грн.), забезпечивши щомісячну виплату перерахованої пенсії за віком позивачу та виплатити йому різницю між фактично отримаю та перерахованою пенсією.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що після звільнення із військової служби він отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII). Після призначення пенсії він продовжував працювати. З 18.04.2013 року позивач набув право на отримання пенсії за віком у відповідності до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), та 24.04.2016 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до цього Закону. Проте, відповідачем було фактично переведено позивача із одного виду пенсії на інший відповідно до статті 45 Закону № 1058-IV та при розрахунку нового розміру пенсії застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2007 рік.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що перерахунок пенсії за віком позивачу не може бути здійснений з застосуванням середньої заробітної плати (доходу) за 2010, 2011, 2012 роки, оскільки перерахунок розміру пенсії здійснюється із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а саме із застосуванням попереднього показника середньої заробітної плати за 2007 рік, а не нового звернення за призначенням пенсії.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції невірно трактував норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині первинного призначення пенсії та переведення з одного виду пенсії на інший, як її перерахунку.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач, після звільнення із військової служби отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Як вбачається із змісту заперечень на позов, позивач з 24 квітня 2013 року одержує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя. До цього часу позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області (а.с.17-18).

04 травня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя із заявою про перерахунок пенсії за віком з моменту призначення відповідно до частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2010, 2011 та 2012 роки (а.с.7).

Листом від 11.05.2016 року № 99/Х-9 управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя повідомило позивача про відсутність підстави для задоволення зазначеної заяви. Оскільки для розрахунку пенсії за віком слід застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався для обчислення пенсії відповідно до Закону № 1058-IV в році, в якому заявник звернувся за призначенням пенсії відповідно до Закону № 2262-XII (а.с.8).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу в застосуванні положень частини 2 статті 40 Закону № 2262-XII під час нарахування пенсії за віком є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини та відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правильно застосовані до спірних відносин положення ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, а не ч.2 ст. 40 цього Закону.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором; у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором; при цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів органу Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За правилами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії 24.04.2013 року) заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + .. + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Проте, встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи свідчать про те, що позивачу в 1994 році було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII, а пенсію за віком, згідно з заявою від 24 квітня 2013 року, позивач почав отримувати відповідно до Закону № 1058-IV і цей закон передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії (а.с. 10).

При цьому при призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Закону № 2262-ХІІ, показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог зазначеного Закону, адже основою доходу у цьому разі є грошове забезпечення.

Крім того, після звільнення з лав Збройних Сил України позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Тобто, в цьому випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому в відповідача були відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень ч.3 ст.45 Закону № 1058-IV.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного суду України від 09.06.2015 року у справі № 21-550а14 та від 31.03.2015 у справі № 21-612а14.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до положень частини другої статті 40 Закону № 1058-IV в редакції що діяла станом на 24 квітня 2013 року, тобто на час подачі позивачем заяви про призначення пенсії за віком, для обчислення пенсії береться зокрема, розмір середньої заробітної плати (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Проте, як вбачається з позовних вимог ОСОБА_1, останній просить зобовязати відповідача провести йому перерахунок пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто в редакції закону, який діє з 28 квітня 2013 року.

Враховуючи те, що на час призначення позивачу пенсії за віком - 24 квітня 2013 року діяла редакція частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV, яка передбачала розрахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, вона і підлягає застосуванню. Підстави для застосування положень цієї статті в редакції закону, яка діє з 28 квітня 2013 року на час подачі позивачем заяви про призначення пенсії за віком були відсутні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з цим позовом 16 травня 2016 року просить здійснити перерахунок його пенсії починаючи з 04 листопада 2015 року.

Відповідно до частин 1,2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо, особа, якій вони призначені, а отже позивач про розмір та складові призначеної йому пенсії повинен був дізнатися у квітні 2013 року при реалізації свого права на отримання призначеної йому пенсії. Суд апеляційної інстанції зазначає, що можливість обізнаності людини про складові призначеної їй пенсії залежить виключно від бажання такої людини.

Враховуючи те, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися у квітні 2013 року при реалізації свого права на отримання призначеної йому пенсії за віком, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо необхідності залишення без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду вимог позивача за період з 04 листопада 2015 року по 15 листопада 2015 року, включно.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо протиправності дій відповідача та необхідності зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок позивачу пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії починаючи з 16 листопада 2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийнятим нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що документально підтвердженими судовими витратами позивача, є витрати в розмірі 1157,52 грн., які сплачені позивачем у вигляді судового збору за подання позовної заяви 551,20 грн. та апеляційної скарги 606,32 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 205, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2016 року у справі №333/2457/16-а(2-а/333/93/16) скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 16 листопада 2015 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком починаючи з 16 листопада 2015 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум.

Позов ОСОБА_1 в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 04 листопада 2015 року по 15 листопада 2015 року, включно, - залишити без розгляду.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у сумі 1157 (одна тисяча сто пятдесят сім) гривень 52 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 04 серпня 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко