Справа № 826/16540/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2016 року № 826/16540/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
третя особаГенеральна прокуратура України
провизнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи - Генеральної прокуратури України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у ненаданні письмової відповіді гр. ОСОБА_1 на лист від 18.06.2015 (вх.№Ц-426/ОП від 19.06.2015) та лист від 03.08.2015 (реєстраційна картка №41-Ц-016015/26П, особистий прийом Міністра оборони України Полторака С.Т.), в термін встановлений Законом;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Міністерства оборони України, щодо розміщення досить тривалий час спотвореного зображення малюнку латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв (малий Державний Герб України в обрамленні подвійного вінка з дубових листочків), арк.139 книги воєнного видавництва «Варта», м. Київ, 1995 рік «Правила носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України», розробленої колективом Центрального речового управління тилу Збройних Сил України, згідно Наказу Міністра оборони України №150 від 12.06.1995 «Про введення в дію Правил носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України», який не відповідає затвердженому Міністерством оборони України еталону-зразку №ОЭ- 20156-СБ від 14.11.1996 малюнку латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв (малий Державний Герб України в обрамленні «Крил Ангела» у формі дубових листочків), яку було виготовлено для потреб Міністерства борони України та ним використовується з 1993 року по сьогоднішній день, без посилання на авторство гр. ОСОБА_1 та розміщення зображення малюнку латунної пряжки для курсантів матросів та старшин ВМС, яку було виготовлено для потреб Міністерства оборони України, відповідно еталону-зразку №ОЭ- 20163СБ від 14.11.1996 та використовується Міністерством оборони України з 1993 року по сьогоднішній день, без посилання на авторство гр. ОСОБА_1 та не внесення Міністерством оборони України в продовж досить тривалого часу відповідних змін та доповнень до Наказу Міністра оборони України №150 від 12.06.1995 «Про введення в дію Правил носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України»;

- зобов'язати Міністерство оборони України невідкладно внести в книгу воєнного видавництва «Варта», Київ 1995 рік «Правила носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України», розробленої колективом Центрального речового управління тилу Збройних Сил України, відповідні зміни та доповнення до Наказу Міністра оборони України №150 від 12.06.1995 «Про введення в дію Правил носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України» та розмістити на арк.139 зображення малюку латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв виготовлену згідно еталону-зразку № ОЭ-20156СБ від 14.11.1996 з малюнком латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв (малий Державний Герб України в обрамленні «Крил Ангела» у формі дубових листочків), з посиланням на авторство гр. ОСОБА_1 та зображенням малюнку латунної пряжки для курсантів матросів та старшин ВМС, виготовлену згідно еталону-зразку № ОЭ-20163СБ від 14.11.1996 з посиланням на авторство гр. ОСОБА_1, відомості про що розмістити в офіційних виданнях України, надіславши до національної парламентської бібліотеки України та інших бібліотек України відповідні відомості;

- зобов'язати Міністерство оборони України невідкладно внести відповідні зміни та уточнення до Наказу Міністра оборони України від 29.02.2016 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.03.2016 за №436/28566, «Про затвердження Зразків військової форми одягу та знаків розрізнення військовослужбовців Збройних сил України та ліцеїстів військових ліцеїв», виклавши описову частину 1 та 2 «Пряжка до ременя поясного» в наступній редакції: «Використовуються три види пряжки до ременя поясного: пересувна, латунна, суцільноштампована, у центрі якої малий Державний Герб України в обрамленні «Крил Ангела» у формі дубових листочків. На зворотному боці пряжки розміщено пристосування для кріплення до ременя та застібання; пересувна, латунна, суцільноштампована, у центрі якої рельєфне зображення стилізованого якоря, на який накладено малий Державний Герб України. На зворотному боці пряжки латунної розміщено пристосування для кріплення до ременя та застібання.» з посиланням на авторство малюнків двох пряжок гр. ОСОБА_1.

Під час судового розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі залучено Генеральну прокуратуру України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказано, що відповідачем в порушення авторських прав позивача розміщено зображення малюку латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв, який не відповідає малюку (ескізу), створеному позивачем, внаслідок чого останній звернувся до Міністра оборони України зі зверненнями від 18.06.2015 (вх.№Ц-426/ОП від 19.06.2015) та від 03.08.2015 (реєстраційна картка №41-Ц-016015/26П, особистий прийом), відповіді на які, як стверджує останній, він не отримав.

Під час судового розгляду справи позивачем заявлені позовні вимоги підтримано у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, які просив суд задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, зокрема, про те, що відповідь на звернення позивача від 18.06.2015 (вх.№Ц-426/ОП від 19.06.2015) була надана листом від 15.07.2015 №341/5/5843.

Від третьої особи через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Розгляд справи №826/16540/15 здійснено у порядку письмового провадження на підставі положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи убачається, що 19.03.1992 позивач на замовлення відповідача особисто створив два твори образотворчого мистецтва, а саме: малюнок зображень латунної пряжки для курсантів матросів та старшин ВМС і малюнок зображень латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв (малий Державний Герб України в обрамленні «Крил Ангела» у формі дубових листочків), що мали замінити та замінили з 1993 на ременях поясних І військовослужбовців зображення малюнків пряжок, та дістались Державі Україна після проголошення Незалежності.

В період 1993,1996-1997 pоків для потреб Збройних Сил України, у відповідності до укладених договорів (від 11.11.1996 №151, від 12.02.1997 №67) між відповідачем та Приватною науково-виробничою фірмою «СКАЛА» (одноосібним засновником і директором якої є позивач) і при участі позивача, як автора, було виготовлено 27450 шт. пряжок латунних ременевих для курсантів матросів та старшин ВМС і 309800 шт. пряжок латунних ременевих для курсантів та вихованців військових ліцеїв.

При цьому, Державне агентство України з авторських та суміжних прав видало позивачеві свідоцтво про державну реєстрацію прав автора на твір від 04.12.1998 ПА№ 1563 Малюнок «Пряжка латунна ременева для військовослужбовців».

За твердження позивача, які не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи, 17.06.2015 під час відвідування читального залу Національної парламентської бібліотеки України (НПБУ) на вул. Набережно-Хрещатицька, 1, позивач мав можливість ознайомитись з книгою воєнного видавництва України «Варта», підписаною до друку 25.12.1995, надрукованою на підставі замовлення 5-908 тиражем 7000 прим. «Правила носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України», розробленої колективом Центрального речового управління тилу ЗСУ, у якій приведено Наказ Міністра оборони України від 12.06.1995 №150 «Про введення в дію Правил носіння військової форми одягу військовослужбовцями ЗСУ».

На ст. 139 вище вказаної книги «Правила носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України» приведені кольорові зображення малюнку латунної пряжки для курсантів матросів та старшин ВМС і малюнку латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв.

На думку позивача, приведене кольорове зображення малюнку латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв спотворене (малий Державний Герб України в обрамленні подвійного вінка з дубових листочків), що не відповідає зображенню малюнка латунної пряжки позивача, який узгоджений та затверджений відповідачем через еталон-зразок №ОЭ- 20156СБ, технічну документацію на виробництво пряжок з малюнком латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв (малий Державний Герб України в обрамленні «Крил Ангела» у формі дубових листочків), на пряжках латунних ременевих.

З огляду на вказане, позивач звернувся до відповідача в особі Міністра оборони України Полторака С.Т. з листом від 18.06.2015 (вх.№Ц-426/ОП від 19.06.2015) з проханням в розумний строк внести відповідні зміни та доповнення до Наказу Міністра оборони України №150 від 12.06.1995 «Про введення в дію Правил носіння військової форми одягу військовослужбовцями ЗСУ» шляхом видання наказу Міністра оборони України з відповідним новим зображенням малюку латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв яка виготовлена та поставлена ЗСУ з посиланням на авторство гр. ОСОБА_1 та зображенням малюнку латунної пряжки для курсантів матросів та старшин ВМС з посиланням на авторство гр. ОСОБА_1, а також внести в книгу воєнного видавництві «Варта», Київ 1995 року «Правила носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України» розробленої колективом Центрального речового управління тилу ЗСУ відповідні виправлення та доповнення ст. 139, передбачені вищевикладеними проханнями, відомості про що розмістити в офіційних виданнях України, надіславши до національної парламентської бібліотеки України та інших бібліотек України відповідні відомості.

Не отримавши письмової відповіді на лист від 18.06.2015 (вх.№Ц-426/ОП від 19.06.2015р.) щодо врегулювання вищевикладеного питання, позивач на особистому прийомі громадян, яке за дорученням Міністра оборони України проводив заступник Міністра оборони України з європейської інтеграції, звернувся з питанням про внесення змін до наказу Міністра оборони України від 12.06.1995 №150 «Про введення в дію Правил носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України» та ненадання відповіді на попереднє звернення від 19.06.2015, яке направлялось на опрацювання до Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України.

За твердженнями позивача, станом на момент звернення до суду вказані звернення розглянуто не було, а права останнього, відповідно, не відновлено, з урахуванням чого ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України «Про звернення громадян».

Передбачене ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення кореспондується із встановленими статтями 14, 15, 19 цього Закону обов'язками органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

У силу ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, листом від 15.07.2015 №341/5/5843 Міністерством оборони України повідомлено позивача про результати розгляду звернення щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України від 12.06.1995 №150 «Про введення в дію Правил носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України» в частині нового зображення пряжки латунної, що підтверджується копією витягу з журналу реєстрації вихідних документів Тилу Збройних Сил України.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Відтак, виходячи з того, що поставлені у зверненнях позивача від 18.06.2015 (вх.№Ц-426/ОП від 19.06.2015) та від 03.08.2015 (реєстраційна картка №41-Ц-016015/26П, особистий прийом) коло питань є ідентичними та випливають з одних і тих самих обставин, суд вказує про відсутність обов'язку у відповідача щодо розгляду повторного звернення від 03.08.2015, враховуючи факт відповіді на перше аналогічне звернення від 18.06.2015.

Таким чином, твердження позивача про ненадання останньому відповіді на вказані звернення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у ненаданні письмової відповіді гр. ОСОБА_1 на лист від 18.06.2015 (вх.№Ц-426/ОП від 19.06.2015) та лист від 03.08.2015 (реєстраційна картка №41-Ц-016015/26П, особистий прийом Міністра оборони України Полторака С.Т.), в термін встановлений Законом, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо решти позовних вимог суд зазначає таке.

Як було зазначено вище, позивач вказує про порушення його авторських прав шляхом розміщення зображення малюку латунної пряжки для курсантів та вихованців військових ліцеїв, який не відповідає малюку (ескізу), створеному позивачем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію прав автора на твір від 04.12.1998 ПА№ 1563 Малюнок «Пряжка латунна ременева для військовослужбовців».

Так, приписами ч. 1 ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що автору належать такі особисті немайнові права: 1) вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти під час публічного використання твору згадування свого імені, якщо він як автор твору бажає залишитись анонімом; 3) вибирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма замість справжнього імені автора на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання; 4) вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.

Порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав (п. «а» ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», яка має назву «Способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають, зокрема, право: а) вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; б) звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення (ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

У той же час, суд звертає увагу, що у силу п. 2 ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права та припинення дії, яка порушує право (п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відтак, з метою захисту своїх особистих немайнових прав позивач, як автор, повинен звернутися у порядку цивільного судочинства з відповідними вимогами до особи, яка порушує такі права, що, як вбачається з викладених законодавчих положень, знаходиться поза межами адміністративної юрисдикції.

Водночас, суд звертає увагу, що особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначені у положеннях статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень (п. 2 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині (ч. 8 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

Проте, позивачем в обґрунтування заявлених позовних не зазначено, що наказ Міністра оборони України №150 від 12.06.1995 «Про введення в дію Правил носіння військової форми одягу військовослужбовцями Збройних Сил України» та/або наказ Міністра оборони України від 29.02.2016 №113 «Про затвердження Зразків військової форми одягу та знаків розрізнення військовослужбовців Збройних сил України та ліцеїстів військових ліцеїв» прийняті у супереч наявних у Міністра оборони України повноважень або останні не відповідають положенням відповідного акту вищої юридичної сили, а вказує лише про порушення його особистих немайнових прав як автора.

Відтак, виходячи із заявлених предмету та підстав позову, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді Є.В. Аблов

А.В. Літвінова