Справа № 808/773/15
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2016 р. м. Київ К/800/21132/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Інспекція)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2015

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015

у справі № 808/773/15

за поданням Інспекції

до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс Запоріжавтопобутхім" (далі - Товариство)

про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податку.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Інспекція звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з поданням про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків - Товариства, застосованого за рішенням начальника Інспекції від 03.02.2015.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015, у задоволенні подання відмовлено з посиланням на недоведеність податковим органом факту не допуску посадових осіб Інспекції до проведення податкової перевірки Товариства та вчинення останнім будь-яких активних дій, що перешкоджали виконанню Інспекції функцій з податкового контролю.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та задовольнити подання. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що працівникам Інспекції було відмовлено у доступі до обстеження приміщень Товариства, платник не надав витребуваний Інспекцією пакет первинних документів, необхідних для проведення перевірки; наведене зумовлює обґрунтованість оспорюваного адміністративного арешту.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що на підставі наказу в.о. начальника Інспекції від 29.01.2015 було організовано проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню за період з 01.01.2011 по 31.12.2014, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вказаний період.

За твердженням Інспекції, після ознайомлення з підставами для проведення перевірки посадові особи Товариства витребувані перевіряючими документи не надали, відмовили перевіряючим у допуску до обстеження місця здійснення платником господарської діяльності з метою встановлення найманих працівників та отримання від них пояснень щодо працевлаштування та отримання заробітної плати; наведені обставини відображені в акті відмови від допуску до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів чи пов'язано з утриманням об'єкта оподаткування, від 02.02.2015 № 1/08-29-07-02/33610760.

На підставі цього рішенням начальника Інспекції від 03.02.2015 було застосовано умовний арешт майна платника податків - Товариства.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України (далі - ПК) адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

В силу підпункту 94.2.3 пункту 94.2 цієї ж статті ПК арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

За правилами пункту 94.6 статті 94 ПК керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Отже, необхідною умовою для застосування адміністративного арешту майна, є відмова платника податків від проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення, тоді як наслідком недопуску платником податків посадових осіб податкового органу до проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення, є застосування до майна такого платника податку адміністративного арешту.

Відмовляючи у підтвердженні обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, суди попередніх інстанцій виходили із того, що податковим органом не доведено факту недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. За висновком судів, обставини, зафіксовані в акті відмови від допуску до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів чи пов'язано з утриманням об'єкта оподаткування, від 02.02.2015 № 1/08-29-07-02/33610760, не засвідчують наявності відповідних фактів, позаяк не виключають можливість проведення податкової перевірки взагалі; як зазначили суди, у такому разі податкова перевірка може бути здійснена на підставі поданих платником первинних документів.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна.

Так, підпунктом 16.1.13 пункту 16.1 статті 16 ПК визначено обов'язок платників податків допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом; підпунктом 16.1.9 пункту 16.1 статті 16 ПК передбачено обов'язок платника не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи.

За змістом підпункту 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК органи державної податкової служби мають право доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовується для провадження господарської діяльності, та/або є об'єктами оподаткування або використовується для отримання доходів (прибутку) чи пов'язані з іншими об'єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу.

Закріплені в підпунктах 16.1.13, 16.1.19 пункту 16.1 статті 16 ПК обов'язки платника податків, яким кореспондують визначені у підпункті 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК повноваження контролюючих органів, є необхідними умовами для забезпечення виконання податковим органом фіскальних функцій з податкового контролю. Отже, наявність підстави недопуску до перевірки, передбаченої підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК, визначається перешкоджанням платником виконанню податковому органу функцій з податкового контролю, а не ступенем відповідних перешкод.

З огляду на положення частини другої статті 72 КАС довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень, подавши належні докази на спростування висновків останнього, що закріплено, зокрема, у частині першій статті 72 КАС.

У справі, що переглядається, платником не подано належних і допустимих доказів на спростування зафіксованих в акті від 02.02.2015 № 1/08-29-07-02/33610760 фактів неподання первинних документів на вимогу перевіряючих та не допуску останніх до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів чи пов'язано з утриманням об'єкта оподаткування.

Вказані обставини з огляду на вищенаведені норми податкового законодавства зумовлюють обґрунтованість адміністративного арешту майна Товариства за рішенням начальника Інспекції від 03.02.2015 та, відповідно, необхідність задоволення розглядуваного подання.

З огляду на те, що суди повно і правильно встановили фактичні обставини справи, однак неправильно застосували норми матеріально права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі судові акти та ухвалити нове рішення по суті спору про задоволення подання Інспекції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 КАС, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 у справі № 808/773/15 скасувати.

3. Подання державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити.

4. Визнати обґрунтованим умовний адміністративний арешт майна платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс Запоріжавтопобутхім", застосований за рішенням начальника Інспекції від 03.02.2015.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько