Справа № 2а/1770/1943/2011
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2016 р.Р і в н е 2а/1770/1943/2011

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Єрмошкіна Л.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача : представник - Герасимюк С.В

відповідача 2: представник Бухало В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Здолбунівської районної державної адміністрації Управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації
про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Здолбунівської районної державної адміністрації, Управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування заявленого позову позивач вказала на те, що понад 10 років працювала на державній службі в Здолбунівській районній державній адміністрації. З 18 лютого 2009 року по 29 березня 2011 року працювала на посаді головного спеціаліста - адміністратора дозвільного центру управління економіки райдержадміністрації.

Однак 29 березня 2011 року наказом начальника управління економіки Здолбунівської РДА № 5-К її було звільнено з цієї посади за п.1 ст.40, ст.44 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки посада, яку вона займала, фактично не скорочувалась. Крім того, начальник управління економіки, на переконання позивача, не мав права звільняти її з даної посади, адже вона підпорядковувався голові райдержадміністрації, в зв'язку з чим вважає такі дії незаконними, просить визнати протиправними дії відповідача Бухало В.В. щодо надання її попередження про наступне звільнення, скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, 28 грудня 2010 року позивач надала заяву про своє переведення на посаду державного реєстратора, яка залишилась без належного реагування, а тому просить зобов'язати надати їй належну відповідь на дану заяву та задовольнити її.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року позов задоволено частково. Наказ Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області №5-к від 29 березня 2011 року про звільнення з посади ОСОБА_1 визнано протиУ квітні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Здолбунівської районної державної адміністрації, Управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування заявленого позову позивач вказала на те, що понад 10 років працювала на державній службі в Здолбунівській районній державній адміністрації. З 18 лютого 2009 року по 29 березня 2011 року працювала на посаді головного спеціаліста - адміністратора дозвільного центру управління економіки райдержадміністрації. Однак 29 березня 2011 року наказом начальника управління економіки Здолбунівської РДА № 5-К її було звільнено з цієї посади за п.1 ст.40, ст.44 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки посада, яку вона займала, фактично не скорочувалась. Крім того, начальник управління економіки, на переконання позивача, не мав права звільняти її з даної посади, адже вона підпорядковувався голові райдержадміністрації, в зв'язку з чим вважає такі дії незаконними, просить визнати протиправними дії відповідача Бухало В.В. щодо надання її попередження про наступне звільнення, скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, 28 грудня 2010 року позивач надала заяву про своє переведення на посаду державного реєстратора, яка залишилась без належного реагування, а тому просить зобов'язати надати їй належну відповідь на дану заяву та задовольнити її.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року позов задоволено частково. Наказ Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області №5-к від 29 березня 2011 року про звільнення з посади ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста-адміністратора дозвільного центру управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області. Зобов'язано Здолбунівську районну державну адміністрацію Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу. В решті позовних вимог відмовлено.

Згідно з ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року апеляційну скаргу Здолбунівської РДА залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Водночас, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2016 року постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, були скасовані, а справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті судові рішення залишені без змін.

У рішенні суду зазначено, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку.

18 травня 2016 року адміністративна справа з Вищого адміністративного суду України повернулась до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу передано до розгляду судді Сало А.Б.

Суд звертає увагу на те, що справа №2а/1770/1943/2011 за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської районної державної адміністрації, Управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, повернута до суду першої інстанції на новий розгляд виключно в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 23 травня 2016 року справу в цій частині призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 червня 2016 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з підстав викладених у позовній заяві. Просила провести розрахунок середнього заробітку, який підлягає до стягнення в її користь з відповідачів з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати в сумі 85,91грн.

Представники відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні проти позову заперечили, на обгрунтування своїх заперечень вказали на те, що середня заробітна плата була виплачене позивачці на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011року, відповідно до якої рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача належать до часткового задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 18 лютого 2009 року згідно наказу управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації № 7, позивачка була призначена на посаду головного спеціаліста-адміністратора дозвільного центру управління економіки райдержадміністрації (а. с. 117).

29 березня 2011 року наказом управління економіки райдержадміністрації №5-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста - адміністратора дозвільного центру управління економіки райдержадміністрації у зв'язку із зміною структури управління економіки райдержадміністрації на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а. с. 28).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року наказ Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області №5-к про звільнення з посади позивачки визнано протиправним та скасовано. ОСОБА_1 поновлено на посаду головного спеціаліста-адміністратора дозвільного центру управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області. Зобов'язано Здолбунівську районну державну адміністрацію Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу. В решті позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.195-203).

Згідно ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року апеляційну скаргу Здолбунівської РДА залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (т.2 а.с.185-187).

За таких обставин, враховуючи те, що рішення про поновлення та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу - набрало законної сили, відповідачем вживались заходи на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду.

Зокрема, відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 07 жовтня 2011 року №80-к, прийнятого на виконання постанови підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області від 22.08.2011 ВП№28287985, ОСОБА_1 нараховано та виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.(т.3 а.с.21)

Наказом начальника управління економіки Здобунівської районної державної адміністрації від 29 листопада 2011 року №13-к, на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року наказано ОСОБА_1, поновленій на посаду головного спеціаліста-адміністратора дозвільного центру управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації, нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29 березня 2011 року. (т.3 а.с. 22)

Водночас, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2016 року постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року в частині, що стосується "зобов'язання Здолбунівську районну державну адміністрацію Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу", були скасовані, а справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті судові рішення залишені без змін.

У рішенні Вищого адміністративного суду зазначено, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку (т.2 а.с.298-302).

Зокрема, Вищий адміністративний суд зауважив, що відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

А тому, колегія суддів прийшла до висновку, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначивши при цьому розмір такого заробітку.

За таких обставин, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства, висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду першої інстанції при розгляді справи.

Середній заробіток згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 Порядку, періодом за яким обчислюється середня заробітна плата у всіх випадках крім розрахунку середньої заробітної плати, для оплати часу щорічної відпустки чи додаткових відпусток є - виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з наданими у судове засідання розрахунковими листами за 2011 рік та проведеного судом розрахунку, середньоденний заробіток позивачки на день звільнення (з розрахунку за два останні місяці роботи) склав 52 грн. (т.3 а.с.51).

Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 70 робочих днів (з 29.03.2011 року (день звільнення) по 13.07.2011 року (день прийняття судом рішення про поновлення на роботі)).

Таким чином, середня заробітна плати позивача, яка підлягає до стягнення у звязку із вимушеним прогулом становить 3640 грн. (452 * 70 = 3640 грн.), без урахування податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати вказаної суми.

Водночас суд звертає увагу сторін на те, що вказаний розрахунок проведено виключно з урахуванням підстав та предмету позову в межах яких було відкрито провадження у справі №2а/1770/1943/2011.

Питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення на що звертала увагу позивач у своїх письмових поясненнях може бути предметом дослідження виключно в межах адміністративної справи за позовом про стягнення такого заробітку.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на те, що посилання на відсутність обов'язку по виплаті позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із поновленням на посаді, може бути предметом дослідження у справі за заявою боржника про визнання виконавчого листа таким що не підлягає до виконання відповідно до статті 259 Кодексу адміністративного судочинства.

В межах вказаної справи суд зобов'язаний визначити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та питання його стягнення.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача - ОСОБА_1 частково.

Що стосується судових витрат, то за правилами частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення тих позовних вимог, за які судовий збір не сплачувався, а інших витрат позивач не понесла, то на користь ОСОБА_1 судові витрати не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3640 (три тисячі шістсот сорок)грн. Сума вказана без урахування податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати вказаної суми.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.