Справа № 826/16904/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства “Київський річковий порт”

до

Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві

про

скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2016 року справу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 16 червня 2016 року замінено первинного відповідача - Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, на правонаступника - Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві; представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; за спільним клопотанням представників сторін на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 18 вересня 2014 року №5057/26-56-22-01-03/03150071 “Про результати планової виїзної перевірки ПАТ “Київський річковий порт” (код ЄДРПОУ 03150071) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року” (далі по тексту – акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем: пункту 271.1 статті 271, пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено земельний податок в загальному розмірі 3 888 345,04 грн., в тому числі за січень 2013 року на суму 324028,86 грн. за лютий 2013 року – 324 028,86 грн., за березень 2013 року – 324 028,86 грн., за квітень 2013 року – 324 028,86 грн., за травень 2013 року – 324 028,86 грн., червень 2013 року – 324 028,86 грн., липень 2013 року – 324 028,86 грн., серпень 2013 року – 324 028,86 грн., вересень 2013 року – 324 028,86 грн., жовтень 2013 року – 324 028,86 грн., листопад 2013 року – 324 028,86 грн., грудень 2013 року – 324 029,55грн.; підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України ПАТ “Київський річковий порт” несвоєчасно подано декларацію з податку на землю за 2013 рік.

Позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення, оскільки підстави для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які обліковуються за ПАТ “Київський річковий порт” відсутні, оскільки органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування не приймались рішення, які б слугували підставою для такого проведення; крім того, позивач зазначає про відсутність у нього необхідності нарахування та сплати земельного податку по земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Турівська,12, кадастровий номер 85:324:003.

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини п’ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов’язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Таким чином, на виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, суду необхідно встановити зміст спірних правовідносин та надати оцінку вимогам позивача, викладеним у адміністративному позові.

Перевіркою встановлено, що ПАТ “Київський річковий порт” не здійснювало нарахування та сплату земельного податку за земельною ділянкою розташованою за адресою: м. Київ, вул. Турівська,12, кадастровий номер 85:324:003.

Суд встановив, що нормативно-грошова оцінка земельних ділянок позивача проведена у 2007 році на підставі наступних документів:

витяг з технічної документації №Ю-0243 8/2007 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (№441і від 02 жовтня 2007 року, місцезнаходження - м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 14, кадастровий номер 85:316:041, площа земельної ділянки - 2135,82 кв. м., базова вартість 1 кв. м. - 625,00 грн., функціональне призначення - землі транспорту та зв’язку, нормативна грошова оцінка – 1 788 749,25 грн.);

витяг з технічної документації №Ю-0243 6/2007 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (№446і від 02 жовтня 2007 року, місцезнаходження - м. Київ, вул. Верхній Вал, 70, кадастровий номер 85:329:001, площа земельної ділянки - 2200,44 кв. м., базова вартість 1 кв. м. - 625,00 грн., функціональне призначення - землі громадського призначення, землі комерційного використання, землі транспорту та зв’язку нормативна грошова оцінка – 1 593 674,14 грн.);

З акта перевірки вбачається, що підставою для висновку відповідача про порушення позивачем пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України та заниження земельного податку стало оподаткування ПАТ “Київський річковий порт” земельних ділянок за ставкою податку за земельну ділянку, нормативна грошова оцінка яких не оновлена, а також несвоєчасне подання позивачем до ДПІ у Подільському районі декларації з податку на землю за 2013 рік.

Стаття 274 Податкового кодексу України визначає, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Згідно з пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Як встановлює стаття 201 Земельного кодексу України, грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється на підставі Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого спільним наказом Держкомзему, Міністерства аграрної політики, Міністерства будівництва, архітектури та ЖКГ України, Української академії аграрних наук, Державного комітету України по водному господарству та Державного комітету лісового господарства №18/15/21/11 від 27 січня 2006 року.

Віднесення земель до категорії земель за функціональним використанням провадиться згідно з Інструкцією з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), затвердженою наказом Держкомстату України від 05 листопада 1998 року №377, відповідно до видів економічної діяльності, зазначених у довідках, що надають юридичним особам органи державної статистики.

Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов'язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб’єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель, регулює Закон України “Про оцінку земель”.

Відповідно до положень статті 1 Закону України “Про оцінку земель” нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами;

Статтею 5 Закону України “Про оцінку земель” визначено, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Стаття 13 Закону України “Про оцінку земель” визначає підстави обов’язково проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, серед яких - визначення розміру земельного податку.

Згідно зі статтею 15 Закону України “Про оцінку земель” підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 18 Закону України “Про оцінку земель” нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:

розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років;

розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7 - 10 років.

Судом встановлено, що розрахунок земельного податку проводився ПАТ “Київський річковий порт” проведено на підставі рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №43/1877 “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення”.

На думку відповідача, розрахунок земельного податку за 2013 рік щодо земельних ділянок, що обліковується за ПАТ “Київський річковий порт”, має проводитись з урахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки у відповідності до вимог чинного законодавства.

Однак, доказів прийняття рішень органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, щоб слугували обставиною для проведення оцінки земель ПАТ “Київський річковий порт” та на підставі чого контролюючим органом здійснено нарахування земельного податку, ДПІ у Подільському районі не надано.

Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством встановлено періодичність проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, безпосереднє проведення якої пов’язано із прийняттям відповідних рішень органом виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, суд зазначає про правомірність ПАТ “Київський річковий порт” оподаткування земельних ділянок з урахуванням нормативно-грошової оцінки землі рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №43/1877 “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення”.

Суд також звертає увагу, що висновки акта перевірки за даним епізодом порушення викладене не обґрунтовано, а матеріали справи не містять обґрунтованого розрахунку донарахованих сум податку.

В частині доводів позивача про відсутність у останнього необхідності нарахування та сплати земельного податку по земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Турівська,12, кадастровий номер 85:324:003, суд керується наступним.

Згідно з частинами першою та другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками податків є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 цього Податкового кодексу України об’єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пункт 286.2 статті 286 Податкового кодексу України встановлю, що платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов’язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, обов’язок зі сплати земельного податку виникає тільки у власників та користувачів земельної ділянки.

Проте, матеріали справи підтверджують, що 21 грудня 2000 року Київською міською радою прийнято рішення №139/1116 “Про згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитку на вулиці Турівській, 12”, яким вирішено надати згоду на безоплатне прийняття гуртожитку на вулиці Турівській, 12 до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передачу його до комунальної власності територіальної громади Подільського району, та доручити виконавчому органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити прийом-передачу майна-гуртожитку на вулиці Турівській, 12 в установленому законодавством порядку.

На виконання вищезазначеного рішення позивачем здійснено передачу гуртожитку Київській міській державній адміністрації, який згодом був передано Подільській районній раді міста Києва, за трьохстороннім актом приймання-передачі гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передачі у комунальну власність територіальної громади Подільської районної ради міста Києва відповідно до рішення Київської міської ради від 21 грудня 2000 року №139/1116 “Про згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитку на вулиці Турівській, 12” станом на 01 лютого 2001 року, а також позивачем були передані всі документи та документація по гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. Турівська,12.

Розпорядженням голови Подільської районної ради міста Києва від 11 червня 2001 року №643 затверджено акт приймання-передачі гуртожитку ВАТ “Київський річковий порт” до комунальної власності Подільського району по вулиці Турівській, 12”.

Згідно з рішенням Подільської районної ради міста Києва від 27 червня 2001 року №190 надано згоду на безоплатну передачу у загальнодержавну власність нежилих приміщень за адресою: Турівська, 12 з віднесенням до сфери управління Державної податкової адміністрації України (на праві господарського відання) для потреб державної податкової інспекції у Подільському районі”.

Як вбачається із листа Житлово-експлуатаційної контори №702 Комунального підприємства “Поділ-житло” Подільського району міста Києва від 07 грудня 2005 року №04/909, на балансі якої знаходиться гуртожиток по вулиці Турівська, 12, адресованого до начальника відділу землевпорядкування управління землеустрою – головного землевпорядника Подільського району, заявник просив внести зміни в автоматизовану систему ПК “Кадастр” у зв’язку з тим, що гуртожиток по вулиці Турівській, 12 був прийнятий ЖЕКом-702 КП “Поділ-житло” від ВАТ “Київський річковий порт” по акту приймання-передачі від 01 лютого 2001 року.

Крім того, Житлово-експлуатаційна контора №702 Комунального підприємства “Поділ-житло” Подільського району міста Києва листом від 16 січня 2006 року №04/15 повідомила ВАТ “Київський річковий порт”, правонаступником якого є позивач, про сплату земельного податку за будинок №12 по вулиці Турівській за 2005 рік.

Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об’єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Наведене свідчить, що позивач не користується та не володіє приміщенням гуртожитку по вулиці Турівській, 12 у місті Києві, та не має прав у відношенні до земельної ділянки під цим приміщенням.

Доказів, які б підтверджували право власності чи право користування позивача на земельну ділянку, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Турівська, 12, кадастровий номер 85:324:003, відповідачем до суду не надано.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що у приміщенні по вулиці Турівській, 12 у місті Києві знаходиться ДПІ у Подільському районі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ “Київський річковий порт” не є власником або користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Турівська, 12, кадастровий номер 85:324:003, та, відповідно, не має обов’язку сплачувати земельний податок з цієї земельної ділянки.

В частині висновків акта перевірки про порушення позивачем підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України щодо несвоєчасного подання декларації з податку на землю за 2013 рік суд звертає увагу на наступне.

Підпункт 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України встановлює, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

В акті перевірки зафіксовано, що ПАТ “Київський річковий порт” несвоєчасно подало до ДПІ у Подільському районі декларацію з податку на землю за 2013 рік.

У свою чергу позивач не оскаржує зазначене порушення, оскільки не наводить будь-яких мотивів та не надає відповідних доказів, які б підтверджували факт подання декларації з податку на землю за 2013 рік у встановлений строк.

Згідно з пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов’язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Таким чином, на думку суду, накладення на ПАТ “Київський річковий порт” штрафу у розмірі 170,00 грн. за несвоєчасне подання декларації з податку на землю за 2013 рік є правомірним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Подільському районі частково доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ “Київський річковий порт” підлягає частковому задоволенню.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача належить присудити здійснені ним витрати по сплаті судового збору відповідно до частини задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Подільському районі.

Суд встановив, що у процентному відношенні позивачу відмовлено у задоволенні майнових вимог у розмірі 0,003% (170,00 грн. з 4 860 601,30 грн.), тобто на користь Державного бюджету України належить присудити суму судового збору у розмірі 0,15 грн. (4 872,00 грн. х 0,003%).

Таким чином, з Державного бюджету України на користь позивача належить присудити сплачену суму судового збору за мінусом суми судового збору, яка підлягає сплаті за позовні вимоги, у задоволенні яких відмовлено, а саме 487,05 грн. (487,20 грн. - 0,15 грн.).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства “Київський річковий порт” задовольнити частково.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства “Київський річковий порт” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,05 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень п’ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко