Справа № 822/1236/16
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1236/16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2016 року м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі :головуючого-судді суддівМатущака В.В. Божук Д.А. Петричковича А.І.
при секретарі за участі:Гук В.В. представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся з адміністративним позовом до відповідачів в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України та військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо розірвання контракту від 25 березня 2015 року про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України незаконною;

- зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 розірвати укладений між ОСОБА_1 та військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 контракт від 25 березня 2015 року про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 березня 2015 року між ним там Міністерством оборони України в собі ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України.

Даний контракт був укладений до завершення особливого періоду, що визначено пунктом 3 умов контракту.

Позивач зазначає, що вказаний контракт був підписаний 25 березня 2015 року, тобто під час дії Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію" до звершення особливого періоду.

Тому, як зазначає позивач, даний контракт був укладений під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію".

Згідно пункту 1 Указу Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 року у березні - квітні 2016 року було проведено звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період в тому числі призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію".

Як зазначає позивач, станом на подання позову його не було звільнено, хоча відповідачі зобов`язані були його звільнити відповідно до Указу Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 року.

Враховуючи викладені обставини позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та надав суду пояснення згідно обставин викладених у позовній заяві, також надав суду додаткові письмові пояснення стосовно предмету спору, в яких виклав свою позицію щодо необрунтованої позиції відповідачів щодо незвільнення з військової служби позивача..

Представники відповідача - Військової частини польова пошта НОМЕР_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю та надали суду пояснення згідно письмових заперечень поданих на даний адміністративний позов, у задоволенні позову просили суд відмовити.

В запереченнях зазначили, що дія Указу Президента України № 115/2016 від 25 березня 2016 року не поширюються на позивача, у зв`язку з тим, що дані положення поширюються тільки на військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, а не на військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом у добровільному порядку.

Також представники відповідача - Військової частини польова пошта НОМЕР_1 вказали, що на даний час Збройні Сили України діють в умовах функціонування особливого періоду, і закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України указу про демобілізацію. Таким чином, оскільки демобілізація не була оголошена Президентом України відносно військовослужбовців за контрактом, підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні.

Представник відповідача - Міністерства оборони України в судове засідання не прибув повторно, хоча відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, заяви про розгляд за відсутності його представника до суду не подав.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити у повному обсязі, з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25 березня 2015 року між Міністерством оборони України в собі ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 та позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з пунктами 3 та 4 Контракту, він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до завершення особливого періоду. Сторони зобов`язуються не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Так, Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Згідно листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01.10.2015 року "Щодо особливого періоду", у відповідності до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період, який діє і на даний час.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до статті 1 абзацу 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-XII демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року за № 15/2015 "Про часткову мобілізацію", який затверджений відповідним Законом України від 15 березня 2014 року за № 113-VIII, постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Указом Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15" постановлено провести у березні - квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період:

- призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію" і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 "Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію";

- призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію".

Тобто відповідно до цього Указу демобілізації підлягають лише військовослужбовці, які були саме призвані на військову службу і саме під час мобілізації, і саме на особливий період.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" проходження військової служби здійснюється громадянами України в добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Таким чином Указ Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15" щодо демобілізації не поширює свою дію на правовідносини, що склалися з позивачем.

Законодавець пов`язує дію контракту на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання. В даному випадку контракт позивача укладений під час настання особливого періоду, початок настання якого пов`язується із оголошенням Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" , не відноситься.

Із аналізу вищевказаних визначень, суд прийшов до висновку про те, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, в нашому випадку з 18 березня 2014 року, та триває до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, а тому його закінчення необхідно пов`язувати із виданням Президентом України відповідного указу про демобілізацію.

Аналогічної позиції притримується Вищий адміністративний суд України у постанові від 16.02.2015 року №800/582/14.

На момент розгляду даної судової справи, Президентом України питання про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом на особливий період не вирішувалось, у зв`язку із вказаним, суд вважає, що відповідач правомірно не погодив рапорт ОСОБА_1 , від 09.04.2016 року про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Крім того, згідно статті 251, пункту 2 статті 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008, прийнятим на виконання Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Таким чином, зазначене Положення пов`язує перебування військовослужбовців на військовій службі також саме з моментом оголошення мобілізації, а не з періодом її дії чи проведення.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 ,. є необґрунтованою, а відтак у її задоволенні слід відмовити.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Згідно положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні з боку відповідача надано достатньо аргументів та доводів, які свідчать, що відповідачі діяли обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України, в зв`язку з чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.
Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 04 серпня 2016 року

Головуючий суддя судді/підпис/ /підпис/ /підпис/В.В. Матущак Д.А. Божук А.І. Петричкович
"Згідно з оригіналом" Суддя В.В. Матущак