Справа № 561/433/16-а
Суддя: Зейкан Н.М.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року Справа № 561/433/16-а

Зарічненський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Зейкан Н.М.

при секретарі Левчук І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Зарічненського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії, -

встановив:

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Зарічненського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

В позовній заяві представник позивачки вказував, що постійним місцем проживання ОСОБА_1 станом на 2016 рік є США. До виїзду за кордон вона перебувала на пенсійному обліку в УПФУ в Дубровицькому районі, де отримувала пенсію за віком. Відповідно до п.2 ст.49 та ст.51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України. У звязку з чим виплата пенсії їй була припинена. Проте, 07.10.2009 року Конституційним Судом України було постановлено рішення, яким вищевказані приписи визнано неконституційними. 30 травня 2016 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, виплата якої була припинена у звязку з виїздом останньої за кордон. Листом відповідача ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії за віком з посиланням на п. 1.5 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мотивуючи тим, що заява про поновлення виплати пенсії за віком, всупереч вищевказаному Порядку, подана до пенсійного органу не особисто уповноваженим представником та не надано оригіналів та копій необхідних документів.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком неправомірними, позивачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 просить суд визнати дії Зарічненського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови в поновленні виплати пенсії позивачці неправомірними, та зобов'язати Зарічненське обєднане Управління пенсійного фонду України Рівненської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Судові витрати стягнути з Державного бюджету України.

Представник позивачки в судове засіданні не зявився. В адресованій суду заяві, просив розглянути справу в порядку письмового провадження без його участі. Просить задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. В запереченнях проти позову, просить відмовити у задоволенні позову в повномі обсязі. Вважає доводи представника позивача безпідставними, а дії Зарічненського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови позивачці в поновленні їй пенсії за віком, законними.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, надані суду заперечення, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно вимог ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується її закордонним паспортом, яка постійно мешкає в державі США /а.с.10/. До виїзду за кордон позивачка ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком. Після виїзду за кордон виплата пенсії їй була припинена.

30 травня 2016 року представник позивачки ОСОБА_2 звернувся з письмовою заявою до відповідача про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, у відповідності виплата якої була припинена у звязку з виїздом останньої за кордон.

Листом відповідача ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії за віком з посиланням на п. 1.5 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мотивуючи тим, що заява про поновлення виплати пенсії за віком, всупереч вищевказаному Порядку, подана до пенсійного органу не особисто уповноваженим представником та не надано оригіналів та копій необхідних документів.

Суд вважає що дії відповідача щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком у зв'язку неподанням заяви про поновлення виплати пенсії особисто позивачкою або її законним представником, що передбачено п. 1.5 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є неправомірними.

Відповідно до п.2.8 вищезазначеного порядку поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Таким чином, представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 у відповідності до вищезазначених норм звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 14.03.2016 року, на якому проставлений апостиль.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право насоціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповіднодо конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, депроживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лишена тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді справи враховує практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивачки звернувся до Зарічненського районного суду із вказаним позовом 11 липня 2016 року, а в позові просить поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року.

Тобто, представник позивачки з позовною вимогою про зобовязання відповідача поновити виплату пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 10 січня 2016 року, звернувся з пропуском шестимісячного строку.

Причин пропуску процесуального строку представник позивачки не зазначив та не вказав їх поважність, відповідного клопотання до суду не подавав. Тому, підстав для поновлення строку звернення до суду не вбачається, а отже позовні вимоги предстанивка позивачки про поновлення раніше призначеної пенсії з 07.10.2009 року по 10.01.2016 року, слід залишити без розгляду.

У постановах від 08 грудня 2015 року (справи №№ 21-5440а15, 21-5653а15) Верховний Суд України вказав на те, що вказані правовідносини мають вирішуватися з урахуванням вимог статей 99 та 100 КАС.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 11 січня 2016 року виплата раніше призначеної позивачу пенсії підлягає поновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її зупинення, передбачених ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивачки ОСОБА_1 іншим шляхом ніж поновлення виплати пенсії неможливо.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст. 94 КАС України слід стягнути понесені судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.158-163,167, 185-186,254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Зарічненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові поновити виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії.

Зобов'язати Зарічненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області поновити виплату ОСОБА_1 пенсію у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 11 січня 2016 року у розмірах відповідно до чинного законодавства.

Адміністративний позов представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Зарічненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії за період з 07.10.2009 року по 10.01.2016 року- залишити без розгляду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Зарічненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551,20 гривень.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий Н.М. Зейкан