Справа № 807/805/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 р. Справа № 876/5012/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Іщук Л.П., Заверухи О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

представника позивача Гомза Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 року у справі за позовом Виконавчого комітету Ужгородської міської ради до Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація» про заборону проведення акції громадського протесту з установкою намету,-

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Ужгородської міської ради 22.06.2016 року звернувся в суд з позовом до Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація» в якому просить заборонити Всеукраїнській громадській організації «Народна люстрація» проведення всеукраїнської акції громадського протесту за адресою: вул. Корзо, буд.17 в м. Ужгороді Закарпатської області (поблизу магазину одягу «Взуття»).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Виконавчий комітет Ужгородської міської ради подав апеляційну скаргу. В якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заборонити Всеукраїнській громадській організації «Народна люстрація» проведення всеукраїнської акції громадського протесту з установкою намету, за адресою: вул. Корзо, буд.17 в м. Ужгороді Закарпатської області (поблизу магазину одягу «Взуття»), апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, повідомлення про проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій тощо від Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація» було надіслано на адресу Ужгородської міської ради ще 31 липня 2015 року із зазначенням того, що 31 липня 2015 року о 07:00 год. організація має намір провести всеукраїнську акцію громадського протесту до вирішення питання по суті (безстроково).

08 квітня 2016 року працівниками виконавчого комітету Ужгородської міської ради було проведено перевірку та огляд намету з написом «Народна люстрація», встановлено за адресою: вул. Корзо, буд.17, в м. Ужгороді Закарпатської області поблизу магазину «Взуття». Розпорядженням міського голови від 27.04.2016 року за № 161 створено робочу групу та 28.04.2016 року цією групою проведено перевірку даного намету, про що складено відповідний акт. 11.05.2016 року робочою групою повторно проведено перевірку вищезазначеного намету і яка прийшла до висновку, що існування намету не відповідає оголошеній меті та порушує правила благоустрою. 24.05.2016 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради надіслав листа за № 03-22/261 до Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація» з проханням припинити проведення масової акції по вул. Корзо, буд.17 в м. Ужгороді Закарпатської області в термін до 31.05.2016 року.

Статтею 1 Конституції України встановлено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, а це в поєднанні з запровадженим ст.8 Конституції України принципом верховенства права означає, що при вирішенні питання, пов'язаного з проведенням масових заходів суд повинен брати до уваги і те, яким чином реалізація прав і свобод однієї групи громадян вплине на можливість реалізації прав та свобод іншої частини суспільства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Установлений Конституцією та іншими актами законодавства України перелік мирних зібрань не є вичерпним, мирні зібрання можуть знаходити й інші форми вираження. Для ідентифікації зібрання як мирного не є визначальним з'ясування питання про те, чи підпадає воно під зміст того чи іншого наданого в нормативних актах визначення, основними ознаками такого зібрання є мирні мета та характер його проведення.

Про проведення зборів, походів, мітингів та демонстрацій тощо організатор (організатори) цих зібрань завчасно сповіщають органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування за місцем проведення такого зібрання. Завчасним сповіщенням про проведення мирного зібрання є повідомлення заздалегідь, у прийнятні строки, що передують даті його проведення.

Ці строки не повинні обмежувати передбачене статтею 39 Конституції України право громадян на мирні зібрання, а служать його гарантією та надають можливість органам виконавчої влади та місцевого самоврядування вжити заходів до безперешкодного проведення громадянами заявлених мирних заходів та забезпечення під час їх проведення громадського порядку, прав та свобод інших людей.

Виходячи з положень ч.1 ст.39 Конституції України, передбачено, що громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Вказане положення Конституції України повністю кореспондується з нормою міжнародного права - ст. 11 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, де зазначено, що кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу об'єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів.

Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Конституції України, обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року визнається право на мирні збори. У ній зазначено, що користування цим правом не підлягає жодним обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону та які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров'я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.

Згідно рішення Конституційного суду України від 19.04.2001 року N 4-рп/2001 строк завчасного сповіщення має бути достатнім і для того, щоб органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування могли визначитися, наскільки проведення таких зібрань відповідає закону, та в разі потреби, згідно з частиною другою статті 39 Конституції України, звернутися до суду для вирішення спірних питань.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на виконавчі органи міської ради покладено вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів; здійснення контролю за забезпеченням при їх проведенні громадського порядку.

Статтею 182 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено особливості провадження у справах за адміністративними позовами суб'єктів владних повноважень про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання.

Зокрема, у відповідності до вимог частини 1 статті 182 КАС України встановлено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування негайно після одержання повідомлення про проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій тощо мають право звернутися до окружного адміністративного суду за своїм місцезнаходженням із позовною заявою про заборону таких заходів чи про інше обмеження права на мирні зібрання (щодо місця чи часу їх проведення тощо).

У відповідності до вимог ч.2 ст.99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Частиною 2 статті 182 КАС України передбачено, що позовна заява, яка надійшла в день проведення заходів, визначених частиною першою цієї статті, або після цього, залишається без розгляду.

Оскільки, припис частини другої статті 182 КАС України щодо залишення без розгляду позовної заяви, яка надійшла в день проведення мирного заходу або після його проведення, є імперативним для суду, до справ розглядуваної категорії не застосовуються положення статті 100 КАС України, що передбачають можливість поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів дійшла висновку, враховуючи вищенаведені обставини справи та зважаючи на те, що акція протесту розпочата 31 липня 2015 року та триває понад 10 місяців, (моменту звернення до суду першої інстанції), а відповідачем не було прийнято рішень чи вчинено будь-яких дій до моменту оголошення акції, то суд першої інстанції вірно виходив, що позовна заява Виконавчого комітету Ужгородської міської ради до Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація» про заборону проведення акції громадського протесту з установкою намету, підлягає залишенню без розгляду на підставі ч.2 ст.182 КАС України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 року у справі №807/805/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді Л.П. Іщук

О.Б. Заверуха

Повний текст ухвали виготовлено 02.08.2016 року