Справа № 820/11047/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 р.Справа № 820/11047/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Філатова Ю.М. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

прокурора Маматова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2016р. по справі №820/11047/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної екологічної інспекції у Харківській області, за участю Харківської місцевої прокуратури №1

про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_4, звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Харківській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача, що виявилися у проведенні позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ФОП ОСОБА_1, за адресою: 61145, м.Харків, вул. Клочківська, буд.337, результати якої відображені в акті №518/01-03/07-11 від 11.04.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі наказу №518/01-03 від 09.04.2013 року Державної екологічної інспекції у Харківській області, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області ОСОБА_5 проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ФОП ОСОБА_1, за адресою: 61145, м. Харків, вул. Клочківська, 337. За наслідками перевірки складено акт №518/01-03/07-11, згідно висновків якого встановлені наступні порушення: ст.17 Закону України "Про відходи", ст.55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.35 Закону України "Про охорону земель", які полягають в засміченні двох земельних ділянок: площею 232,12 м" та 86,66 м2 (розташованими по вул. Клочківській, 337 у м. Харкові) відходами віднесеними до 4 класу небезпеки. На підставі вказаного вище акту перевірки, Державною екологічною інспекцією у Харківській області 27.05.2013 року складено два розрахунки шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства зумовленої засміченням земельних ресурсів відходами на загальну суму 3515080,69 грн. (2861469,31 грн. за земельну ділянку площею 237,12 м2 та 653611,38 грн. за земельну ділянку площею 86,66 м2). Позивач вважає дії відповідача із проведення позапланової перевірки, результати якої відображені в акті №518/01-03/07-11 від 11.04.2013 року протиправними, в звязку з чим, звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2015 року задоволено клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

02.03.2016 року у справу вступила Харківська місцева прокуратура №1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Державної екологічної інспекції у Харківській області, що виявилися у проведенні позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ФОП ОСОБА_1, за адресою: 61145, м.Харків, вул. Клочківська, буд.337, результати якої відображені в акті №518/01-03/07-11 від 11.04.2013 року.

Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань державної екологічної інспекції у Харківській області.

Не погодившись із судовим рішенням, Заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 року та прийняти ухвалу, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного зясування судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що проведення відповідачем позапланової перевірки відбулось з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки в вказаний захід здійснювався у межах прокурорського нагляду на виконання вимог прокуратури. Висновки суду першої інстанції про те, що в даному випадку обовязковим чинником для відповідальності субєкта господарювання має бути право власності чи користування, є помилковими, оскільки земельні ділянки, на яких екологічною інспекцією встановлено порушення вимог діючого законодавства, знаходяться в межах земельної ділянки, наданої позивачу в оренду. Відсутність доказів наявності права користування або власності на засмічені земельні ділянки не може бути підставою для визнання дій інспекції протиправними, оскільки вказане не є основним показником відповідальності за порушення субєктом господарювання Закону України «Про відходи». Також вказує, що прокуратурою Дзержинського району м. Харкова 01.06.2013 року за фактом службової недбалості внесені відомості до ЄРДР за №0000102 за кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України. Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №6220 від 12.07.2013 року, проведеної в рамках досудового розслідування, розрахунки розміру шкоди внаслідок засмічення земель, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 337, підтверджується в загальній сумі 3515080,69 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.09.2014 року кримінальне провадження №0000102 відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, закрито у зв'язку із звільненням від кримінальної відповідальності з підстав зміни обстановки, тобто з нереабілітуючих підстав. Зокрема, у судовому засіданні встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснив заходи з ліквідації засмічення відходами і привів земельну ділянку загальною площею 323,78 кв. м, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 337 у належний стан. Прокурор Дзержинського району м.Харкова 18.12.2014 р. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ФОП ОСОБА_1, щодо стягнення 3515080,69 грн. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Заявлені позовні вимоги прокурора задоволені господарським судом Харківської області в повному обсязі та залишені постановою Харківського апеляційного господарського суду без змін. Таким чином встановлений екологічною інспекцією факт засмічення земельної ділянки є достатнім для відшкодування шкоди незалежно від того, чи є висновки стосовно забруднення земельної ділянки, чи результатів інших досліджень. Також вказує, що позивачем пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк звернення до суду із даними вимогами.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та обєктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач надав письмові пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

У судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні. Прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача підтримав вимоги прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу №518/01-03 від 09.04.2013 року та направлення на проведення позапланового заходу Державної екологічної інспекції у Харківській області, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області ОСОБА_5 в період з 09.04.2013 року по 10.04.2013 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ФОП ОСОБА_1, за адресою: 61145, м. Харків, вул. Клочківська, 337 (т. 1 а.с. 52-53).

Юридичною підставою для проведення перевірки відповідачем зазначено ст. ст. 4, 6, 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Фактичною підставою для проведення спірної перевірки слугував лист прокуратури Дзержинського району м. Харкова від 26.03.2013 р.№07/1/4-197вих13 стосовно вимоги прокуратури Дзержинського району м. Харкова від 25.03.13р. № 04-28-1081вих13 щодо можливих порушень природоохоронного законодавства під час здійснення діяльності з боку ФОП ОСОБА_1

За наслідками перевірки відповідачем складно ОСОБА_5 №518/01-03/07-11, в якому встановлені порушення позивачем ст.17 Закону України "Про відходи", ст.55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.35 Закону України "Про охорону земель", які полягають в засміченні двох земельних ділянок: площею 232,12 м" та 86,66 м2 (розташованими по вул. Клочківській, 337 у м. Харкові) відходами віднесеними до 4 класу небезпеки, які були зафіксовані актом обстеження засміченої земельної ділянки № 518/01-03/07-11засм від 10.04. 2013 року як додаток до нього (т. 1 а.с. 1-22)

На підставі вказаного вище акту перевірки, Державною екологічною інспекцією у Харківській області винесено припис від 10.04.2013 року №07-25/149, яким позивачу надано 10 денний термін для усунення порушень ст.20-2, ст. 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.35 Закону України "Про охорону земель", ст.17 Закону України "Про відходи" (т. 1 а.с. 23-24).

27.05.2013 року відповідачем видано два розрахунки шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства зумовленої засміченням земельних ресурсів відходами на загальну суму 3515080,69 грн. (2861469,31 грн. за земельну ділянку площею 237,12 м2 та 653611,38 грн. за земельну ділянку площею 86,66 м2), котрі були предметом розгляду у господарському суді.

Не погоджуючись із правомірністю дій відповідача щодо проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи субєктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, не довів правомірність та законність проведення ним позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ФОП ОСОБА_1, за адресою: 61145, м.Харків, вул. Клочківська, буд.337, результати якої відображені в акті №518/01-03/07-11 від 11.04.2013 року, в звязку з чим, позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року № 877-V.

Згідно ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", заходи державного нагляду (контролю) - це планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 року №429 "Про затвердження положень про територіальні органи Держекоінспекції України", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за №120/13387, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, зокрема: б) законодавства про використання та охорону земель; в) законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; л) законодавства про поводження з відходами.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підставами для здійснення позапланових заходів є: подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання; перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю); звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення; неподання у встановлений термін суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

Проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, якщо інше не передбачається законом або міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб'єктів малого підприємництва - двох робочих днів, якщо інше не передбачено законом. Продовження строку здійснення позапланового заходу не допускається.

Процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів врегульовано положеннями наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року №464 "Про затвердження Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства" (далі Порядок).

Згідно п.п. 2.2 Порядку, для здійснення перевірки керівником відповідно органу Держекоінспекції або його заступником видається наказ про проведення перевірки, який має містити: найменування суб'єкта господарювання, підстава перевірки та предмет перевірки; період, за який буде здійснюватись перевірка; визначення виконавців перевірки із залученням, у разі потреби, спеціалістів інших органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій (за погодженням з їх керівниками).

На підставі наказу оформляється направлення на проведення перевірки (додаток 1), яке підписується керівником або заступником керівника органу Держекоінспекції (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою (п. 2.3. Порядку).

У відповідності до п. 3.1 Порядку встановлено, що планові та позапланові перевірки здійснюються в робочий час суб'єкта господарювання, встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно п.п.3.8-3.10 Порядку, позапланова перевірка проводиться за наказом органу Держекоінспекції та направленням на проведення перевірки керівника органу Держекоінспекції або його заступника. Тривалість позапланової перевірки не повинна перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб'єктів малого підприємництва - двох робочих днів. Продовження терміну проведення позапланової перевірки з будь-яких підстав не допускається.

В останній день перевірки два примірники акта перевірки підписуються державними інспекторами, які проводили перевірку, і всіма членами комісії (якщо перевірка проводилася комісією), керівником або уповноваженою особою суб'єкта господарювання. Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта перевірки. У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт, про це зазначається в акті перевірки (п. 4.19 Порядку).

Як зазначив під час розгляду справи представник відповідача, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області ОСОБА_5 позапланову перевірку було проведено у період з 09.04.2013 року по 10.04.2013 року. Також, згідно акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №518/01-03/07-11 вказано, що початком перевірки є 09.04.2013 року о 13.00 год., а завершення 10.04.2013 року о 17.00 год.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, наказом першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Харківській області від 09.04.2013 року №518/01-03 визначено термін перевірки з 10 по 11 квітня 2013 року. Крім того, згідно направлення на проведення позапланового заходу також визначений строк початку та дату закінчення заходу з 10 по 11 квітня 2013 року.

Представником відповідача у судовому засіданні жодних обґрунтованих пояснень з приводу невідповідності періоду проведення перевірки тому, що був визначений на підставі наказу про її призначення та направленню на проведення, надано не було.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що посадовою особою відповідача, за відсутності встановлених законом підстав, протиправно було здійснено відповідні заходи щодо проведення перевірки позивача з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, у той період, який не був визначений наказом.

Крім того, як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, датою складання ОСОБА_5 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №518/01-03/07-11 є саме 10.04.2013 року, в той час, як останнім днем перевірки згідно наказу та направлення було 11.04.2013 року. Тобто, вказаний акт було складено з порушенням вимог п. 4.19 Порядку, яким встановлено, саме в останній день перевірки два примірники акта перевірки підписуються державними інспекторами, які проводили перевірку, і всіма членами комісії (якщо перевірка проводилася комісією), керівником або уповноваженою особою суб'єкта господарювання.

Згідно п. 4.22 Порядку, на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища (додаток 4).

Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми, припис про усунення порушень вимог законодавства не може бути складний раніше, ніж проведена перевірки та її результати оформлені відповідним актом.

Як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища №07-25/149 був складений державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області ОСОБА_5 саме 10.04.2013 року. Вказаний припис також містить інформацію про дату проведення перевірки: з 09 по 10 квітня 2013 року.

Тобто, дата складання припису є додатковим доказом на підтвердження порушення відповідачем вимог діючого законодавства під час проведення перевірки.

Крім того, як зазначили під час судового розгляду справи прокурор та представник відповідача, обстеження засміченої земельної ділянки здійснювалось посадовою особою відповідача разом із старшим помічником прокурора Дзержинського району м.Харкова Фокіним ОСОБА_6. Проте, Акт обстеження засміченої земельної ділянки № 518/01-03/07-11засм від 10.04.2013 року не містить підпису співробітника прокуратури, який залучався до проведення обстеження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини свідчать про порушення посадовими особами відповідача вимог діючого законодавства під час проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ФОП ОСОБА_1, за адресою: 61145, м.Харків, вул. Клочківська, буд.337, результати якої відображені в акті №518/01-03/07-11.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 17 Закону України "Про відходи" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: а) запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів; б) забезпечувати приймання та утилізацію використаних пакувальних матеріалів і тари, в яких знаходилася продукція цих підприємств, установ та організацій - суб'єктів господарської діяльності, або укладати угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію; в) визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини; г) на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку; д) забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки; е) брати участь у будівництві об'єктів поводження з відходами; є) здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації; ж) не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки; з) не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах; и) здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів; і) своєчасно в установленому порядку сплачувати екологічний податок, що справляється за розміщення відходів; ї) надавати місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади у сфері поводження з відходами інформацію про відходи та пов'язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи; й) призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами; к) забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері поводження з відходами; л) відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України; м) забезпечувати професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами; н) мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або на право провадження діяльності, пов'язаної із збиранням і заготівлею окремих видів відходів як вторинної сировини, і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів; о) мати погоджений із уповноваженими органами виконавчої влади план дій на випадок виникнення надзвичайної ситуації, пов'язаної з поводженням з небезпечними відходами; п) передбачати при укладанні угод на поставку в Україну товарної продукції утилізацію чи вивезення з України використаних пакувальних матеріалів і тари; р) при плануванні будівництва або реконструкції об'єкта поводження з відходами мати дозвіл на будівництво або реконструкцію такого об'єкта відповідно до законодавства про містобудування; с) мати дозвіл на експлуатацію об'єкта поводження з небезпечними відходами; т) виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення.

Статтею 35 Закону України "Про охорону земель" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), закріплено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов'язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування відомості про застосування пестицидів та агрохімікатів; сприяти систематичному проведенню вишукувальних, обстежувальних, розвідувальних робіт за станом земель, динамікою родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що обов'язковою умовою для відповідальності суб'єкта господарювання, має бути право власності чи користування відповідної земельної ділянки.

У відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Однак, згідно ч.2 ст.125 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент винесення Рішення Харківської міської ради від 27.04.2005 року №88/05) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Колегія суддів зазначає, що частиною 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Разом з тим, як було встановлено під час судового розгляду справи, ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано ні право власності, ні право постійного користування, ні право оренди земельної ділянки, що розташована по вул. Клочківській, 337 у м. Харкові.

Згідно п. 4.5 Порядку, перевірка здійснюється на території суб'єкта господарювання - на виробничих майданчиках, у цехах, у місцях розташування обладнання, земельних ділянках, у тому числі територій та об'єктів природно-заповідного фонду, шляхом візуального огляду із застосуванням, у разі необхідності, інструментально-лабораторного, радіаційного та інших методів контролю.

В свою чергу, відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного розгляду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, яку саме земельну ділянку було перевірено та кому вона належить. Останній лише зазначив, що перевірявся ФОП ОСОБА_7

Землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Сам факт наявності сміття не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов'язку відшкодувати шкоду. Обов'язковою ознакою засмічення в розумінні методики - є приведення до забруднення навколишнього природного середовища або ймовірність такого забруднення.

Як зазначив під час розгляду справи позивач, на виділеній йому в оренду земельній ділянці раніше знаходилося сміттєзвалище. Частина території ділянки є покритою асфальтом, частина - бетонною плиткою. Проте, вказані обставини не були взяті перевіряючими до уваги та в акті перевірки дані обставини не відображені.

Матеріали справи також не містять відомостей щодо порядку та методики визначення площі засмічених земельних ділянок та об'ємів відходів при здійснені перевірки на території, що перевірялась.

Як вбачається з акту перевірки, перевіряючими на підтвердження показників площ засмічених земельних ділянок не вказано засоби, за допомогою яких проводилось вимірювання та відсутня інформація щодо проведення їх перевірки, відсутній протокол вимірювань та додатки до акту перевірки зі схематичним та візуальним зображенням. Водночас, показник нормативної грошової оціни земельної ділянки, що зазнала засмічення також не підтверджується належними доказами, зокрема, витягом з технічної документації про нормативно-грошову оцінку землі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що в порушення п.п.3.5.1 п.3.5 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.1997 року № 171 (у редакції наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.2007 р. N 149), ні акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 518/01-03/07-11, ні розрахунки не містять даних про те, яким чином був здійснений розрахунок площі засмічення та об'єм відходів, розміщених на земельних ділянках, як і вихідних даних для здійснення такого розрахунку - ширину та довжину кожної із засмічених ділянок та товщину шару відходів, розміщених на них.

Згідно п.4.14 Порядку, визначено, що не допускається включення до акта перевірки інформації або висновків, які не підтверджені документально, пропозицій, а також інформації, наданої правоохоронними органами.

До акта перевірки додаються (за наявності) порівняльні таблиці, графіки, схеми, оформлені належним чином, підписані та надані посадовими особами суб'єкта господарювання, що перевіряється (п.4.15 Порядку).

Відповідачем до справи не надано жодних таблиць, графіків, схем, що використовувались спеціалістами державної екологічної інспекції під час вимірювання розміру шкоди та встановлення меж засмічення земельних ділянок. Також відсутні посилання на прилади, якими проводилось вимірювання площ засмічених ділянок та відсутня інформація щодо проведення їх перевірки.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених під час судового розгляду справи порушень відповідачем вимог діючого законодавства під час проведення перевірки та оформлення її результатів, за відсутності належних доказів на підтвердження належності події, виявленої та зафіксованої у такому акті, колегія суддів дійшла висновку, про протиправність дій відповідача під час проведення позапланової перевірки.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора, з якими погодився відповідач, щодо встановлення вини позивача під час розгляду судової справи № 922/5169/13 господарським судом Харківської області та Харківським апеляційним господарським судом, оскільки підстави та порядок проведення спірної перевірки не були предметом розгляду.

Так, згідно листа Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 року №2379/12/13-12 щодо застосування статті 72 КАС України вказано, що відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас частиною четвертою статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.

Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов'язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання заявника апеляційної скарги на те, що прокуратурою Дзержинського району м. Харкова 01.06.2013 року за фактом службової недбалості внесені відомості до ЄРДР за №0000102 за кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, оскільки результати слідчих (розшукових) заходів в рамках кримінального провадження є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами.

В свою чергу, ані відповідачем ані прокуратурою як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час її апеляційного перегляду не надано доказів наявності вироку суду, який би набрав законної сили, щодо факту вчинення саме позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України.

Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.09.2014 року закрито кримінальне провадження №0000102 відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, у зв'язку із звільненням від кримінальної відповідальності з підстав зміни обстановки.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо пропуску позивачем без поважних строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.55 Конституції України, держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч. 4 ст. 6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини, Європейська Конвенція Про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п.п.23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України, суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

Колегія суддів зауважує, що згідно ч. 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач із даним адміністративним позов звернувся 02.11.2015 року. В адміністративному позові просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду. В обґрунтування клопотання позивач зазначив, що об'єктивно не мав можливості здійснювати захист своїх прав, оскільки, в 2013-2015 роках здійснювався постійний догляд за дитиною-інвалідом (дочкою позивача) ОСОБА_8, 1997 р. н„ якій встановлено діагноз гастроінтестинальна стромальна пухлина шлунку III стадія, II клінічна група С 16.2, що підтверджується корінцем медичного висновку № 125 на дитину-інваліда від 27.01.2011 року, випискою із історії хвороби № 5992 КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1 від 01.06.2015 року. Зокрема позивач здійснював постійний догляд за неповнолітньою дитиною-інвалідом ОСОБА_8 під час її перебування в стаціонарі. Зазначені обставини перешкоджали своєчасному зверненню позивачем до суду за захистом порушеного права з боку органу державної влади.

Крім того, як було встановлено під час розгляду справи, позивачем у вищевказаний період вживалися заходи, спрямовані на захист порушеного права в судовому порядку. Так, у липні 2014 року позивач ОСОБА_8 Д ІО звертався до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Харківській області про визнання протиправними та скасування розрахунків, однак ухвалені за наслідками судового розгляду судові рішення Харківського окружного адміністративного суду (постанова від 21.10.2014 року) та Харківського апеляційного господарського суду (постанова від 22.12.2014 року) були скасовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.07.2015 року із закриттям провадження по справі, оскільки оскаржувані позивачем розрахунки розміру відшкодування збитків не є рішеннями суб'єкта владних повноважень в розумінні КАС України, і відповідно такі позовні вимоги не могли бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Ппозивач не був присутній на судовому засіданні 15.07.2015 року у Вищому адміністративного суду України, копію ухвалив отримав у серпні 2015 року рекомендованим листом.

Колегія суддів зазначає, право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю кожній заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентовано, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, зазначеноправило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що причини з яких позивач пропустив строк звернення до суду є обєктивними, а також позивачами вчинялися дії щодо захисту своїх порушених прав. Позивачем надано докази в обґрунтування правової позиції відносно строку звернення до суду, а тому колегія суддів дійшла висновку, що строк звернення до суду був пропущений позивачем з поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження під час судового розгляду справи, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості дій, що є предметом оскарження позивачем.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій Державної екологічної інспекції у Харківській області, що виявилися у проведенні позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ФОП ОСОБА_1, за адресою: 61145, м.Харків, вул. Клочківська, буд.337, результати якої відображені в акті №518/01-03/07-11.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 року по справі №820/11047/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2016р. по справі №820/11047/15 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Харківській області про визнання дій протиправними залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_9
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_10 ОСОБА_11

Повний текст ухвали виготовлений 05.08.2016 р.