Справа № 826/25067/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2016 року № 826/25067/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Світло Україна»
до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві
про визнання незаконною перевірку, скасування акту перевірки та рішень, які прийняті за результатами перевірки,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-Світло Україна» (далі - позивач або ТОВ «Союз-Світло Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві (далі - відповідач або Інспекція), в якому, враховуючи подану заяву про уточнення позовних вимог, просить суд визнати незаконною перевірку та скасувати: акт перевірки характеристик продукції від 23.10.2015 року № 000006; протокол від 23.10.2015 р. № 000003 про виявлене(і) порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 15 закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції»; рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.11.2015 року №000001 та постанову про накладення штрафних санкцій від 26.10.2015 року № 000003.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про безпідставність висновків Інспекції щодо введення позивачем в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, оскільки під час перевірки було надано Декларації про відповідність продукції технічним регламентам та відповідачем не було враховано факту викрадення у позивача інших документів стосовно цієї продукції, що з об'єктивних причин зумовило неможливість їх надання до перевірки. З огляду на викладене, як вважає позивач, він не може нести відповідальності, передбаченої вимогами п.2 ч.2 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», у зв'язку з чим просить скасувати оскаржувані рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України у судовому засіданні 18.04.2016р. ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі наказу №63 від 09.10.2015р., за наявності згоди Держспоживінспекції України від 01.10.2015р. №2294-3-7/6, Інспекцією з питань захисту прав споживачів у м. Києві видано направлення від 09.10.2015р. №000007 заступнику начальника відділу Сомику Б.Я. на проведення перевірки суб'єкта господарювання ТОВ «Союз-Світло Україна», який знаходиться за адресою м. Київ, вул. Оленівська, 34-А, кв. 22. Вказане направлення вручено представнику позивача 15.10.2015р., що визнається позивачем.

Зокрема, згідно вказаного направлення було доручено провести перевірку з питань відповідності продукції, а саме: лампа світодіодна ТМ «OSRAM, LED SUPERSTAR, A60, E 27 вимогам Технічних регламентів, дія яких розповсюджується на вказану продукцію, та запропоновано ТОВ «Союз-Світло Україна» надати документи на вказану продукцію, перелік яких визначено ч.7 ст.23 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

На підставі наведеного працівниками Інспекції проведено перевірку характеристик продукції, за результатами якої складено Акт від 23.10.2015 №000006 (далі - Акт перевірки), яким встановлено, що позивачем у ході перевірки не надано повного складу вказаних документів, які, у свою чергу, могли б підтвердити те, що продукція, яка є об'єктом перевірки, пройшла оцінку відповідності згідно з вимогами Технічних регламентів.

Крім того, в Акті зазначається, що ТОВ «Союз-Світло Україна» не надано документації (договорів, товарно-супровідної документації), на підставі якої можливо встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила позивачу продукцію.

У зв'язку з такими обставинами (ненаданням позивачем документації) та на підставі ч. 7 ст. 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» Інспекцією зроблений висновок, що ТОВ «Союз-Світло Україна» є особою, яка ввела продукцію в обіг, а продукція, що була об'єктом перевірки, не відповідає встановленим вимогам, за що п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» передбачена відповідальність.

23.10.2015р. відповідачем складено протокол № 000003 про виявлені порушення вимог ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ст. 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», в якому зафіксовано обставини, наведені в Акті перевірки.

На підставі Акту перевірки в.о. начальника Інспекції Котляровим А.М. прийнято постанову про накладення штрафних санкцій № 000003 від 26.10.2015р., якою до позивача застосовано штраф в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів громадян у сумі 25500 грн., а також рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000001 від 12.11.2015р., яким обмежено та тимчасово заборонено надання продукції на ринку шляхом приведення продукції у відповідність із ч. 5 ст. 30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Вирішуючи у зв'язку з наведеним спір по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який встановлює правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції, є Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 року №2735-VІ(надалі - Закон №2735).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №2752 (в редакції, чинній на момент проведення перевірки), ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Органи ринкового нагляду становлять єдину систему.

Згідно Переліку органів державного ринкового нагляду та сфер їх відповідальності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №573, сферою відповідальності Держспоживінспекції України є, зокрема, лампи побутового використання, низьковольтне електричне обладнання та електрообладнання побутового призначення.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого Указом Президента України №465/2011 від 13.04.2011 року, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (надалі - Держспоживінспекція України) є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

При цьому, відповідно до п. 7 вищевказаного Положення, а також п. 1 Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №206 від 09.11.2011 року (надалі - Положення №206), Держспоживінспекція України здійснює свої повноваження через територіальні інспекції.

Положенням №206 зафіксовано основні завдання Держспоживінспекції України, до яких, у тому числі, віднесено здійснення державного ринкового нагляду у межах сфери відповідальності відповідно до повноважень, визначених Законами України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", "Про загальну безпечність нехарчової продукції", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (п. 6.2.1 Положення №206); проведення перевірок характеристик продукції, в тому числі відбирати зразки продукції та забезпечувати проведення їх експертизи (випробування) (п. 6.2.2 Положення №206).

В свою чергу, приписами ст. 23 Закону №2735 встановлений порядок проведення перевірок характеристик продукції.

Так, органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції. Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові, - у розповсюджувачів та виробників такої продукції (ч. 3 ст. 23 Закону №2735).

Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та посвідчень (направлень) на проведення перевірки, що видаються та оформляються відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та посвідчення (направлення) видаються і оформляються невідкладно (ч. 5 ст. 23 Закону №2735).

Перевірка характеристик продукції може бути невиїзною (за місцезнаходженням органу ринкового нагляду) або виїзною. У разі потреби органи ринкового нагляду для перевірки характеристик продукції можуть поєднувати невиїзні та виїзні перевірки (ч. 6 ст. 23 Закону №2735).

Згідно із ч.7 статті 23 Закону №2735 під час невиїзної перевірки характеристик продукції у випадках, передбачених цим Законом, перевірці підлягають такі документи (їх копії) та інформація:

1) декларація про відповідність;

2) супровідна документація, що додається до відповідної продукції (включаючи інструкцію щодо користування продукцією);

3) загальний опис продукції та схема (креслення) конструкції виробу, а також повний склад технічної документації на відповідну продукцію, передбачений технічним регламентом;

4) документи щодо системи якості чи системи управління якістю;

5) висновки експертиз та протоколи випробувань зразків відповідної продукції, відібраних (узятих) у межах здійснення ринкового нагляду і контролю продукції;

6) документи, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (договори, товарно-супровідна документація тощо);

7) документи і матеріали щодо стану виконання суб'єктом господарювання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, у тому числі в межах моніторингу дій суб'єктів господарювання, що вживаються ними для вилучення відповідної продукції з обігу та/або її відкликання;

8) повідомлення та інша інформація, надана суб'єктами господарювання, органами доходів і зборів, органами з оцінки відповідності згідно з положеннями цього Закону та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції";

9) інші документи та матеріали, звернення, одержані органами ринкового нагляду відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".

Поряд з цим, статтею 25 Закону №2735 визначено особливості проведення перевірок характеристик продукції у її виробників, ч. 1 якої встановлено, що органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її виробників:

1) якщо за результатами перевірки характеристик продукції у її розповсюджувача є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам внаслідок дій чи бездіяльності виробника такої продукції;

2) за зверненнями споживачів (користувачів) відповідної продукції, а також органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих рад, правоохоронних органів, громадських організацій споживачів (об'єднань споживачів), у яких міститься інформація про введення в обіг продукції, що завдала шкоди суспільним інтересам чи має недоліки, які можуть завдати такої шкоди (із зазначенням суб'єкта введення в обіг такої продукції, документального підтвердження завдання такої шкоди, опису відповідного недоліку тощо), а також інформація, за якою виробника такої продукції може бути ідентифіковано;

3) у разі одержання за допомогою системи оперативного взаємного сповіщення про продукцію, що становить серйозний ризик, або в інший спосіб від уповноважених органів інших держав інформації про продукцію, що становить серйозний ризик, якщо її виробник ідентифікований та є резидентом України.

Частиною другою вказаної статті Закону встановлено, що під час проведення перевірки характеристик продукції у її виробників:

1) на початковому етапі перевірки об'єктами перевірки є:

а) наявність на продукції Національного знака відповідності (у тому числі ідентифікаційного коду призначеного органу з оцінки відповідності), якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання правил застосування і нанесення Національного знака відповідності;

б) наявність супровідної документації, що має додаватися до відповідної продукції (зокрема інструкції щодо користування продукцією), етикетки, маркування, інших позначок, якщо це встановлено нормативно-правовими актами (у тому числі технічними регламентами), та їх відповідність встановленим вимогам;

в) наявність декларації про відповідність, якщо її складення передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, а також відповідність такої декларації встановленим вимогам;

г) загальний опис продукції та схема (креслення) конструкції виробу.

2) на наступних етапах перевірки можуть бути проведені:

а) обстеження зразків відповідної продукції;

б) у разі якщо є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам:

перевірка повного складу технічної документації на відповідну продукцію, передбаченого технічним регламентом;

перевірка документів щодо системи якості чи системи управління якістю, якщо їх надання передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції.

Під час проведення перевірки характеристик продукції на підставах, визначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, здійснюється відбір та експертиза (випробування) зразків продукції.

Таким чином, Законом №2735 чітко встановлено наявність етапів перевірки характеристик продукції у її виробників, а також їх зміст, та підстави і передумови перевірки тієї чи іншої документації на кожному з встановлених етапів.

При цьому Законом № 2735 не надано безумовне право органу ринкового нагляду вимагати повний перелік документації та інформації, що зазначені в частині 7 статті 23 цього Закону, на початковому етапі перевірки, оскільки таке право виникає лише у випадках, передбачених цим Законом.

В контексті наведеного слід зазначити, що згідно статті 2 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» дія цього Закону поширюється на всю продукцію, стосовно якої технічними регламентами не встановлено спеціальні вимоги щодо забезпечення її безпечності, за винятком видів продукції, зазначених у частині третій цієї статті.

Якщо законами України та прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, встановлено спеціальні вимоги щодо забезпечення безпечності певних видів продукції, положення цього Закону застосовуються лише в частині, що не врегульована зазначеними актами.

З матеріалів перевірки вбачається, що обстеження зразків продукції не відбувалося, жодних експертиз не проводилось, а відтак були відсутні підстави вважати продукцію такою, що є небезпечна та становить ризик. Іншого відповідачем не доведено.

Оскільки стосовно продукції, яка була предметом перевірки, затверджено Технічні регламенти, то вимоги Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» щодо переліку документації, яка підтверджує безпечність продукції, на дані правовідносини сторін не поширюються.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки позивачем були надані наступні документи: Декларація про відповідність продукції вимогам Технічного регламенту з безпеки низьковольтного електричного обладнання від 24.06.2015; Декларація про відповідність вимогам Технічного регламенту етикетування ламп побутового використання стосовно ефективності споживання електроенергії від 24.06.2015; Декларація про відповідність вимогам Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання від 24.06.2015.

До того ж, листом від 21.10.2015р. №159 (вх. №916 від 22.10.2015р.) ТОВ «Союз-Світло Україна» повідомило Інспекцію про неможливість надання інших документів, що зазначені в направленні на перевірку, по причині їх викрадення невстановленою особою з приміщення, що орендує ТОВ «Союз-Світло Україна», про що слідчим відділом Солом'янського РУ ГУМВС України у м. Києві внесено заяву про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В контексті наведеного та на підтвердження обставин викрадення документів до матеріалів справи залучено наказ №0225-14 від 25.02.2014р. про створення комісії з відновлення документів, протокол комісії з відновлення документів, Акт комісії з відновлення документів, довідки Солом'янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві про підтвердження факту викрадення документів та внесення відповідної заяви про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також договір оренди ТОВ «Союз-Світло Україна» приміщення з якого були викрадені документи.

З наведеного вбачається, що підприємством були надані певні документи на вимогу Інспекції та повідомлено про об'єктивну неможливість надання всіх запитуваних документів, що, на переконання суду, було достатнім для проведення відповідного (першого) етапу перевірки та не свідчить про недобросовісність суб'єкта господарювання.

Водночас, покладені в основу Акту перевірки доводи Інспекції про порушення позивачем законодавства у зв'язку із ненаданням до перевірки повного складу документів та матеріалів, перелік яких визначено ч.7 ст.23 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", суд вважає безпідставними, оскільки в силу положень ч.2 ст. 25 Закону №2735 повний склад технічної документації на відповідну продукцію міг витребовуватися у позивача лише у разі наявності підстав вважати продукцію такою, що є небезпечна та становить ризик, чого в даному випадку Інспекцією не доведено. Тобто, витребування Інспекцією вказаних документів у позивача було безпідставним та не узгоджувалося із вимогами законодавства.

Поряд з цим суд зазначає, що згідно статті 1 Закону №2735 встановлені вимоги - це вимоги щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами.

Вимоги до безпеки ламп енергозберігаючих - світлодіодних (які були предметом перевірки), процедури оцінки їх відповідності таким вимогам, встановлення вимог маркування, а також введення в обіг визначено наступними технічними регламентами:

- Технічним регламентом з безпеки низьковольтного електричного обладнання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1149 від 29.10.2009 року (далі Технічний регламент №1149);

- Технічним регламентом етикетування ламп побутового використання стосовно ефективності споживання електроенергії, затвердженим постановою КМУ №1144 від 27.12.2008 року (далі Технічний регламент №1144);

- Технічним регламентом з електромагнітної сумісності обладнання, затвердженим постановою КМУ №785 від 29.07.2009 року (далі Технічний регламент №785).

Відповідно до пункту 8 Технічного регламенту №1149 виробник або імпортер може надавати органу державного ринкового нагляду оформлений призначеним органом з оцінки відповідності протокол випробувань, що підтверджує відповідність електрообладнання вимогам пункту 3 цього Технічного регламенту.

Відповідно до пункту 14 Технічного регламенту №1144 виробник наносить на кожну етикетку в передбаченому місці національний знак відповідності. Відповідність ламп вимогам цього Технічного регламенту має бути підтверджено декларацією про відповідність.

Згідно із пунктом 13 Технічного регламенту №785 відповідність апаратури основним вимогам повинна підтверджуватися декларацією про відповідність, складеною виробником або уповноваженим представником.

Із наведених норм вбачається, що декларації про відповідність на товар, протоколи випробування, є тими документами, які підтверджують відповідність продукції вищевказаним Технічним регламентам, відтак документально підтверджують безпеку такої продукції для споживачів.

Згідно положень статей 28, 29, 30 та 32 Закону № 2735, питання стосовно відповідності продукції вимогам технічних регламентів, а також встановлення факту поширення вимог технічних регламентів на продукцію, віднесення її до товарів обов'язкової сертифікації, здійснюють призначені органи з оцінки відповідності, які несуть встановлену відповідальність за результати такої оцінки.

Отже, зважаючи на представлення позивачем Декларацій про відповідність продукції вимогам усіх Технічних регламентів, дія яких розповсюджуються на продукцію, а також упаковок ламп з нанесеним знаком відповідності із зазначенням ідентифікаційного коду органу сертифікації, враховуючи відсутність доказів скасування зазначених декларацій, суд приходить до висновку, що у відповідача не було обґрунтованих та беззаперечних підстав вважати продукцію позивача такою, що не відповідає встановленим вимогам, та застосовувати до позивача міри відповідальності.

У зв'язку із наведеним суд також зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 44 Закону № 2735, на підставі якого до позивача застосовано штрафні санкції, застосовується відповідальність за введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення Національного знака відповідності на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів.

Тобто, згідно вказаної норми закону передбачена відповідальність саме за нанесення Національного знака відповідності на продукцію, що не відповідає встановленим вимогам, наприклад: нанесення знаку на продукцію, що не пройшла оцінку, немає сертифікату відповідності, чи при відсутності декларації про відповідність тощо.

Разом з тим, доказів наявності таких обставин відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прийняття відповідачем постанови про накладення штрафних санкцій від 26.10.2015 року № 000003 не ґрунтується на положеннях закону.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону № 2735 метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам.

Відповідно до статті 5 Закону № 2735 одним із основних принципів ринкового нагляду і контролю продукції є: пропорційність заходів ринкового нагляду, що вживаються органами ринкового нагляду, рівню загрози суспільним інтересам.

Статтею 29 Закону № 2735 передбачено, що у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам та одночасно становить серйозний ризик, орган ринкового нагляду вживає обмежувальних (корегувальних) заходів, передбачених частиною першою статті 28 цього Закону.

Будь-який захід щодо обмеження чи заборони надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання, що вживається відповідно до Закону має бути пропорційним рівню загрози відповідної продукції суспільним інтересам. У рішенні про застосування обмеження чи заборону надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання мають бути зазначені підстави його застосування.

Проте, відповідачем зазначених норми закону дотримано не було, так само не було надано обґрунтування загрози продукції суспільним інтересам або серйозності ризику продукції, чим порушено порядок винесення рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.11.2015 року №000001.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.11.2015 року №000001 та постанова про накладення штрафних санкцій від 26.10.2015 року № 000003 прийняті відповідачем з порушеннями вимог законодавства, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню як протиправні.

Разом з тим, позовні вимоги позивача про визнання незаконною перевірки та скасування акту перевірки характеристик продукції не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Виходячи з наведеного, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналіз вказаних вище норм дає підстави суду стверджувати, що задоволеними можуть бути лише ті вимоги, які поновлюють права та охоронювані законом інтереси позивача.

З цих підстав, суд вважає, що в спірних правовідносинах належним способом захисту буде оскарження рішення, яке прийняте суб'єктом владних повноважень, а не визнання перевірки незаконною. До того ж, визнання незаконною перевірки відповідача не призведуть до поновлення прав, свобод та інтересів позивача.

Відповідно до визначень, наведених у частині 1 статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Як уже встановлено судом, результати перевірки оформлюються актом. При цьому, акт - це службовий документ, який свідчить про факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства фізичними та юридичними особами.

Разом з тим, акт індивідуальної дії або нормативно-правовий акт державного чи іншого органу у розумінні, зокрема, статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, є юридична форма висновків цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер цих відносин.

Водночас, акт перевірки є засобом фіксації виявлених контролюючим органом фактів порушення чинного законодавства, не має обов'язкового характеру та окремо не призводить до виникнення обов'язків у перевіряємої особи.

Отже, акт перевірки відповідача не є рішенням в розумінні пункту 1 частини 1 статті 17 положень Кодексу адміністративного судочинства України, не має обов'язкового характеру та не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, що унеможливлює визнання його правомірності чи протиправності, так само, як і висновків такого акта.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання незаконною перевірки та скасування акту.

З аналогічних підстав не підлягають задоволенню й позовні вимоги в частині скасування протоколу про виявлене(і) порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 15 закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», оскільки зазначений протокол також не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні пункту 1 частини 1 статті 17 положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Разом з тим, частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку, в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено законності та обґрунтованості рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.11.2015 року №000001 та постанови про накладення штрафних санкцій від 26.10.2015 року № 000003, у зв'язку з чим та виходячи з положень п.1 ч. 2 ст. 162 КАС України суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині шляхом визнання їх протиправними та скасування. Натомість, підстав для задоволення позову в іншій частині, як зазначено вище, немає.

Беручи до уваги положення частини третьої статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Світло Україна» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.11.2015 року №000001 та постанову про накладення штрафних санкцій від 26.10.2015 року № 000003.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Світло Україна» (код 35961869) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні) 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко