Справа № 812/239/16
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/239/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С. В.,

при секретарі судового засідання Ждановій Г. Є.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 17.02.2016 він на адресу Відповідача направив оригінал виконавчого листа №812/3980/14 від 28.08.2015 та оригінал ухвали від 25.11.2015 по справі №812/3980/14 Луганського окружного адміністративного суду про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

07.03.2016 на адресу позивача від старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 надійшла постанова ВП №50325341 від 29.02.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом та оригінал виконавчого листа №812/3980/14 від 28.08.2015 на підставі того, що у цьому листі начебто,-

а) відсутній строк пред'явлення виконавчого документа до виконання;

б) не зазначено дату набрання законної (юридичної) сили рішенням.

Позивач вважає, що висновки і дії державного виконавця не є законні, адже у направленому на адресу Відповідача оригіналі ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 25.11.2015 чітко зазначено: «Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання по адміністративній справі №812/3980/14 ... протягом одного року після набрання ухвалою суду законної сили» - отже, строк пред'явлення виконавчого документа не є пропущений.

Відповідно, позивач вважає, що і висновки та дії державного виконавця щодо не зазначення начебто на його думку Луганським окружним адміністративним судом у виконавчому листі дати набрання законної сили також не є законні, адже у виконавчому листі навпаки чітко зазначено про те, що «Судове рішення набрало законної сили - до негайного виконання».

За таких обставин позивач просить суд визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо видання 21.01.2016 постанови ВП № 50325341 про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобовязати начальника Відділу скасувати дану постанову та стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 700 гривень.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав до суду заперечення, в яких зазначено, що в обґрунтування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження вказано, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 18 Закону України Про виконавче провадження, а саме: не зазначена дата набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень частини 1 статті 259 КАС України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

31.03.2016 позивачем за адміністративним позовом було подано заяву про внесення доповнень до резолютивної частини адміністративного позову.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що позивач збільшує позовні вимоги в частині заяви щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 700 грн.

Відповідно до вимог статті 69 КАС України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Обовязок доказування завдання позивачу моральної шкоди лежить на позивачеві.

Зі змісту заяви про стягнення моральної шкоди, а також доданими до неї матеріалами не вбачається, що позивачу завдана шкода, на яку він посилається.

З вищенаведеного вбачається, що збільшенні позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 серпня 2015 року Луганським окружним адміністративним судом було видано позивачу виконавчий лист по адміністративній справі №812/3980/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Харківській області, Прокуратури Харківської області про визнання неправомірними дій, визнання неправомірною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії про зобовязання відповідача прокуратуру Харківської області розглянути звернення позивача ОСОБА_1 від 11 листопада 2013 року, адресованого Прокурору Харківської області та надати йому відповідь по суті звернення (а. с. 3-4).

30.09.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті провадження за п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - пропуск встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

13 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із заявою про поновлення пропущеного строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Харківській області, Прокуратури Харківської області про визнання неправомірними дій, визнання неправомірною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання по адміністративній справі № 812/3980/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Харківській області, Прокуратури Харківської області про визнання неправомірними дій, визнання неправомірною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії щодо зобовязання відповідача прокуратуру Харківської області розглянути звернення позивача ОСОБА_1 від 11 листопаду 2013 року, адресованого Прокурору Харківської області та надати йому відповідь по суті звернення протягом одного року після набрання ухвалою суду законної сили (а. с. 95-96).

17.02.2016 року ОСОБА_1 до Голови Державної виконавчої служби України направив заяву разом з оригіналом виконавчого листа №812/3980/14 від 28.08.2015 та оригінал ухвали суду від 25.11.2015, яка зареєстрована Мінюстом 23.02.2016 (а. с. 28).

29.02.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №50325341 за виконавчим листом №812/3980/14, виданого 28.08.2015 Луганським окружним адміністративним судом про зобовязання відповідача прокуратуру Харківської області розглянути звернення позивача ОСОБА_1 від 11 листопада 2013 року, адресованого Прокурору Харківської області та надати йому відповідь по суті звернення та встановлено, що у виконавчому документі відсутній строк предявлення виконавчого документа до виконання та не зазначено дату набрання законної (юридичної) сили рішенням (а. с.5).

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу ОСОБА_1 було надіслано копію постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29.02.2015 та оригінал виконавчого документу, що підтверджується листом від 29.02.2016 року №20-1.359/17 (а. с.4).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1. ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 4. ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно чч. 3, 4 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» негайному виконанню підлягають рішення:

1) про стягнення аліментів, заробітної плати в межах платежів, вирахуваних за один місяць, а також про стягнення усієї суми боргу за такими виплатами, якщо рішенням передбачено її негайне стягнення;

2) про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника;

3) в інших випадках, якщо негайне виконання передбачено законом і про це зазначено у виконавчому документі.

У разі якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у статті 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно також виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. Якщо судом було вжито заходів щодо забезпечення позову за заявою осіб, на користь яких ухвалено судове рішення, суд разом із виконавчим листом видає копії документів, які підтверджують виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З виконавчого листа по справі №812/3980/14 вбачається, що в частині зазначення набрання законної сили судового рішення вказано «до негайного виконання», а строк предявлення виконавчого документа до виконання до 15 липня 2015 року, але ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання по адміністративній справі № 812/3980/14 протягом одного року після набрання ухвалою суду законної сили.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 було направлено до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оригінал виконавчого листа та оригінал ухвали суду від 25.11.2015, які отримані відповідачем 23.02.2016.

Таким чином, на момент винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження виконавчий лист відповідав вимогам ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: в зазначенні дати набрання законної (юридичної) сили рішенням «до негайного виконання» та строку пред'явлення виконавчого документа до виконання згідно ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що виконавчий лист відповідає вимогам ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження та щодо неправомірних дій відповідача. За таких обставин суд в даній частині позовних вимог задовольняє адміністративний позов.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди розмірі 700,00 грн., суд зазначає, що в обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що спричинена йому моральна шкода полягає у безпідставних незаконних діях посадових осіб, в наслідок чого у позивача настала депресія, порушився нормальний склад життя, взаємини між рідними, та втрати довіри до даної державної установи.

Згідно з п.п.1, 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В ході розгляду справи в обґрунтування даної вимоги позивачем не надано жодних доказів щодо розміру моральної шкоди та доказів, що підтверджують моральні страждання позивача, та не зазначено, чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням.

Таким чином, адміністративний позов в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 700,00 грн. задоволенню не підлягає.

У відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання про судові витрати не вирішується у звязку з їх відсутністю.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови ВП №50325341 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29.02.2016 року по виконавчому листу №812/3980/14.

Зобовязати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції скасувати постанову ВП №50325341 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29.02.2016 року по виконавчому листу №812/3980/14.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 02 серпня 2016 року.

Суддя ОСОБА_4