Справа № 826/18379/15
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Мацедонської В.Е., при секретарі - Кравченко Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 червня 2016 р. адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Стоун» до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Стоун» (надалі за текстом - «ТОВ «Транс Стоун») звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення № від 05.08.2015 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 299 631 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 05.08.2015 р., яким товариству зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 202 649 грн.; та податкового повідомлення-рішення № від 05.08.2015 р., яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу кредиту наступного податкового періоду, на 109 563 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 червня 2016 р. адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі за текстом - «ДПІ у Солом'янському районі»), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 15.06.2015 р. по 08.07.2015 р. посадовцями ДПІ у Солом'янському районі проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Транс Стоун» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2014 р.

Результати перевірки оформлено актом № 3618/26-58-22-08-17/37501082 від 13.07.2015 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст.ст. 138, 139, 140, 188, 198 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), внаслідок чого занижено податок на прибуток на 239 705 грн., завищено від'ємне значення оподаткування податком на прибуток на 202 649 грн. та завищено від'ємне значення оподаткування податком на додану вартість на 109 563 грн.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

У період з 01.04.2012 р. по 31.12.2014 р. ТОВ «Транс Стоун» віднесено до складу витрат вартість безкоштовно розданих зразків продукції.

Разом з тим, до перевірки не надано наказу керівника щодо маркетингової політики, документів, що підтверджують проведення рекламної акції, дату та місце її проведення, а також відомості про кількість і номенклатуру продукції.

Також, протягом зазначеного періоду позивачем придбавались товари на підставі зовнішньоекономічних контрактів, а курсові різниці відображались у складі витрат.

Водночас, перерахунком нарахованих курсових різниць встановлено завищення показників витрат на 945 326 грн.

На виконання умов договору № 81 від 24.12.2012 р. ТОВ «Четвертий вектор» здійснювало реалізацію рекламних стійок та рекламної продукції ТОВ «Транс Стоун».

Відповідно до банківських виписок, видаткових та податкових накладних позивачем за цим договором сплачено 426 818 грн. 20 коп., у т.ч. 71 136 грн. 38 коп. ПДВ, які останній включив до складу витрат та податкового кредиту.

Разом з тим, протягом періоду що перевірявся, ТОВ «Транс Стоун» брало участь лише у одній міжнародній виставці «Меблеві технології, комплектуючі, текстиль 2013».

Тобто, підприємством не підтверджено зв'язок між понесеними витратами та господарською діяльністю.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ у Солом'янському районі прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05.08.2015 р., яким ТОВ «Транс Стоун» збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 299 631 грн. у тому числі 239 705 грн. за основним платежем та 59 926 грн. за штрафними санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 05.08.2015 р., яким товариству зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 202 649 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 05.08.2015 р., яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу кредиту наступного податкового періоду, на 109 563 грн.

Питання, пов'язані з формуванням платником податку на прибуток і податку на додану вартість валових витрат, податкового кредиту врегульовано статтями 138, 139, 198 ПК України.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту «г» підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 ПК України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Підпунктом «а» підпункту 138.10.4 пункту 138.10 статті 138 ПК України передбачено, що інші операційні витрати, що включають витрати за операціями в іноземній валюті, втрати від курсової різниці, визначені згідно зі статтею 153 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 153.1.2 пункту 153.1 статті 153 ПК України витрати, здійснені (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з придбанням у звітному податковому періоді товарів, робіт, послуг, у встановленому порядку включаються до витрат такого звітного податкового періоду шляхом перерахування в національну валюту тієї частини їх вартості, що не була раніше оплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату здійснення операції з такого придбання, а в частині раніше проведеної оплати - за таким курсом, що діяв на дату здійснення оплати.

Згідно підпункту 153.1.3. пункту 153.1 статті 153 ПК України визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У цій справі судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у ТОВ «Транс Стоун» наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування витрат та податкового кредиту.

Твердження відповідача про те, що позивачем неправильно нараховувались курсові різниці, обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки ДПІ у Солом'янському районі не надано жодного прийнятного та переконливого доказу цьому.

Також, із матеріалів справи вбачається, що позивачем були надані копії наказів № 07-п від 02.02.2012 р. «Про затвердження змін терміну дії Положень про маркетингову політику підприємства», № 02-к від 28.03.2012 р. «Про проведення рекламної компанії. Про відрядження», № 03-к від 14.05.2012 р. «Про проведення рекламної компанії. Про відрядження», № 06-к від 01.06.2012 р. «Про проведення рекламної компанії. Про відрядження», № 19-к від 18.09.2012 р. «Про проведення рекламної компанії. Про відрядження», № 07-п від 29.01.2013 р. «Про проведення рекламної компанії. Про відрядження», № 15-п від 27.02.2013 р. «Про проведення рекламної компанії з безкоштовною роздачею зразків товару, що реалізується підприємством», № 18-п від 29.03.2013 р. «Про проведення рекламної компанії з безкоштовною роздачею зразків товару, що реалізується підприємством», № 24-п від 01.07.2013 р. «Про проведення рекламної компанії з безкоштовною роздачею зразків товару, що реалізується підприємством», № 25-п від 30.07.2013 р. «Про проведення рекламної компанії з безкоштовною роздачею зразків товару, що реалізується підприємством», № 18-п від 22.02.2014 р. «Про проведення рекламної компанії з безкоштовною роздачею зразків товару, що реалізується підприємством», № 20-п від 28.03.2014 р. «Про проведення рекламної компанії з безкоштовною роздачею зразків товару, що реалізується підприємством», № 24-п від 28.05.2014 р. «Про проведення рекламної компанії з безкоштовною роздачею зразків товару, що реалізується підприємством», № 31-п від 26.08.2014 р. «Про проведення рекламної компанії з безкоштовною роздачею зразків товару, що реалізується підприємством», накладних на переміщення, актів списання ТМЦ, звітів про службове відрядження та фактичні витрати з проведення безкоштовної роздачі зразків, які свідчать про те, що ТОВ «Транс Стоун» обґрунтовано включило до складу витрат вартість безкоштовно розданих зразків продукції.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на те, що позивач брав участь лише у одній міжнародній виставці «Меблеві технології, комплектуючі, текстиль 2013» є помилковим, оскільки рекламні кампанії проводяться не лише на міжнародних виставках.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що при подачі апеляційної скарги відповідачеві відстрочено сплату судового збору, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та правил розподілу судових витрат визначених статтею 94 КАС України із скаржника підлягає стягненню в дохід Державного бюджету 5 359 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 червня 2016 р. - без змін.

Стягнути з державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 5 359 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) грн. 20 коп. на користь Державного бюджету України (п/р 1007; отримувач - УДКСУ у Печерському районі м. Києва; банк отримувача - ГУДКУ у м. Києві; ; МФО 820019; код бюджетної класифікації 22030001; символ звітності - 206; призначення платежу - судовий збір).

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.О.Аліменко

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 01 серпня 2016 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Аліменко В.О.