Справа № 810/1740/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року 810/1740/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області до Фермерського господарства "Ількон" третя особа - Житомирська об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Житомирській області про визнання недійсними установчих документів та припинення юридичної особи,

в с т а н о в и в:

26 травня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася Ірпінська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області (далі - позивач) з позовом до фермерського господарства "Ількон" (далі - відповідач 1), Реєстраційної служби Ірпінського міськрайонного управління юстиції (далі - відповідач 2), третя особа: Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області про:

- визнання з 5 лютого 2016 р. недійсними установчих документів відповідача 1;

-визнання з 5 лютого 2016 р. недійсними сформованих відповідачем 1 податкових накладних та податкової звітності;

- припинення юридичної особи (а.с. 6).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 4 лютого 2016 р. позивач змінив своє місцезнаходження та зареєструвався за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Центральна, 6, у зв'язку з чим позивачем було взято його на облік як платника податків з наступного року - з 1 січня 2017 р. З 5 лютого 2016 р. засновником та головним бухгалтером відповідача 1 було зареєстровано ОСОБА_1 17 березня 2016 р. слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Житомирській області відкрито кримінальне провадження № 000023 щодо невстановлених осіб за фактом незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість для реально діючих суб'єктів господарювання. Стверджує, що відповідачем було протиправно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість за період з 5 лютого по 22 березня 2016 р. (у період, коли ОСОБА_2 була зареєстрована засновником та керівником). Вважає, що відповідача 1 було перереєстровано без мети здійснення господарської діяльності, а сама перереєстрація була проведена на підставну особу ОСОБА_2, яка не має жодного відношення до господарської діяльності вказаного підприємства. Враховуючи, що до позивача надійшли письмові вказівки вищестоящого податкового органу "про опрацювання" відповідача, ним подано даний позов (а.с. 3-6).

Відповідач 1 позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що позивачем не надано суду документів на підтвердження протиправного формування ним податкового кредиту з податку на додану вартість або факту створення фіктивного підприємства позивача (вирок суду, тощо). Стверджував, що жодного акту перевірки господарської діяльності або дотримання відповідачем 1 вимог податкового законодавства у період з 5 лютого 2016 р. (дата реєстрації ОСОБА_2 засновником та керівником) по 26 травня 2016 р. (дату подачі позову до суду) податковими органами здійснено не було, жодного податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги щодо товариства прийнято не було. Зазначив, що посилання позивача на протокол допиту ОСОБА_2 в межах кримінального провадження не може бути достатнім доказом підтвердженням фіктивної діяльності відповідача 1 (а.с. 33-36).

Згідно зі Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 7 червня 2016 р. відповідача 2 було припинено за рішенням засновників. Позивач у судовому засіданні заявив клопотання про те, щоб не замінювати припиненого відповідача 2 (реєстраційну службу), оскільки позовних вимог про визнання перереєстрації відповідача 1 в межах даної адміністративної справи ним заявлено не було (а.с. 51-52).

Третя особа подала до суду клопотання, в якому зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 113).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

3 жовтня 2011 р. відповідач 1 зареєстрований як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 49-50).

З 4 березня 2016 р. відповідач 1 перебуває на обліку у позивача як платник податків з наступного року - з 1 січня 2017 р. (основним місцем обліку відповідача 1, як платника податків, до 31 грудня 2016 р. залишається третя особа) (а.с. 180-181, 242-243).

Посилаючись на вказівку вищестоящого податкового органу щодо необхідності "опрацювання" відповідача 1, позивачем заявлено даний адміністративний позов.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) і Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2011 р. № 1588 (далі - Порядок № 1588).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пп. 20.1.37 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання.

Як убачається з п. 67.2 ст. 67 ПК України, контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо: припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; скасування державної реєстрації змін до установчих документів.

Згідно з вимогами ст. 551 ГК України ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними:

- зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи;

- незареєстровано у державних органах, якщо обов'язок реєстрації передбачено законодавством;

- зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження;

- зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Відповідно до вимог п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Як убачається з п. 10.13 Порядку № 1588, у разі зміни місцезнаходження суб'єкта господарювання - платника податків сплата визначених законодавством податків і зборів після такої реєстрації здійснюється таким платником податків за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду:

1) у такому випадку контролюючий орган за попереднім місцезнаходженням одночасно із зняттям з обліку юридичної особи - платника податків за основним місцем обліку здійснює взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку згідно із розділом VII цього Порядку без подання заяви платником податків та з урахуванням особливостей, визначених пунктами 10.14 - 10.21 цього розділу;

2) до закінчення року платник податків обліковується в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) з ознакою того, що він є платником податків до закінчення року, а в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (основне місце обліку) - з ознакою того, що він є платником податків з наступного року.

Згідно з вимогами п. 10.15 Порядку № 1588 контролюючий орган за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) передає облікову справу платника податків та інші документи щодо адміністрування податків, зборів контролюючому органу за основним місцем обліку разом з одним примірником повідомлення за формою № 11-ОПП (із заповненим IV розділом) у такі строки:

після закінчення бюджетного періоду стосовно платників податків, визначених у підпункті 10.13 цього пункту;

протягом двох робочих днів після зняття з обліку в інших випадках.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Дана адміністративна справа неодноразово призначалася до судового засідання (7, 12 та 19 липня 2016 р.) у зв'язку з витребуванням від позивача та третьої особи доказів на підтвердження порушення відповідачем 1 податкового законодавства, протиправного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та наявності ознак фіктивності його діяльності.

Проте, витребувані докази названими особами суду надано не було.

За таких обставин суд розглянув дану адміністративну справу за наявними матеріалами справи.

Як убачається з цих матеріалів, з 4 березня 2016 р. відповідач 1 перебуває на обліку у позивача як платник податків з наступного року - з 1 січня 2017 р., дана обставина підтверджується інформацією ДФС України та листом позивача від 20 липня 2016 р. вих. № 1079/14/28-01 (а.с. 180-181). Зокрема, з цього листа вбачається, що з 4 березня 2016 р. відповідач перебуває у стані переходу до позивача у зв'язку із зміною місцезнаходження.

У судовому засіданні було встановлено, що у період з 2 лютого 2016 р. по по 22 березня 2016 р. ОСОБА_2 була зареєстрована засновником та керівником відповідача 1 (а.с. 79, 85).

Крім того, 4 лютого 2016 р. у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було зареєстровано запис № 8000860 про зміну місцезнаходження відповідача 1 на м. Ірпінь, вул. Центральна, 6 (а.с. 82).

У судовому засіданні представник позивач визнав той факт, що за період з 3 жовтня 2011 р. (дата первинної реєстрації відповідача 1) до 26 травня 2016 р. (дата подачі адміністративного позову) податковими органами не було здійснено жодної перевірки відповідача 1, не винесено стосовно названої юридичної особи жодного податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Водночас, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що у нього відсутні будь-які докази щодо порушення відповідачем 1 податкового законодавства. До того ж у позивача відсутня будь-яка інформація щодо господарської діяльності відповідача 1 за цей період. Зокрема, у позивача відсутня будь-яка інформація стосовно контрагентів відповідача 1, наявності господарських договорів між ним та контрагентами, стану їх виконання, документів, виданих під час їх виконання, стану розрахунків відповідача 1 з контрагентами, тощо.

Наведене свідчить, що єдиною підставою для подачі адміністартвиного позову в цій частині був витяг з кримінального провадження № 000023 щодо невстановлених осіб за ознаками вчинення ними злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (а.с. 14).

Проте, згідно з наданим позивачем витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № НОМЕР_1, № НОМЕР_2: з 22 березня 2016 р. засновником та керівником відповідача 1 було зареєстровано ОСОБА_3 (а.с. 49-50, 78-89).

Дана обставина підтверджується копією нової редакції статуту відповідача 1 від 21 березня 2016 р. та заявою засновника та керівника відповідача 1 ОСОБА_3 від 1 квітня 2016 р., до діяльності якого позивач не пред'являє жодних притензій (а.с. 133-141).

Саме названою особою були підписані подані до суду заперечення на позов, статут, нотаріально завірена заява та копії декларацій (а.с. 33-36, 133-140, 142-154).

За твердженням позивача у період з 4 лютого по 22 березня 2016 р. засновником та керівником відповідача 1 була зареєстрована ОСОБА_1, і саме в цей період була оформлена податкова звітність, яка не відповідала реальній діяльності відповідача 1.

Проте, належним чином завірених копій цієї звітності позивачем суду надано не було.

Відсутність доказів недійсності установчих документів відповідача 1 позивач обґрунтував тим, що згідно з вимогами п. 10.15 Порядку № 1588, інтегровані картки платника податків (далі - ІКПП) та особова справа відповідача 1 до 31 грудня 2016 р. перебуватимуть у третьої особи, оскільки зміна місцязнаходження відповідача 1 мала місце 4 лютого 2016 р. Тобто, на дату звернення до суду - 26 травня 2016 р. у позивача відсутні ІКПП з усіх податків за 2016 р., податкова звітність підприємства за 2016 р., особова справа відповідача 1 зберігаються у третьої особи, у зв'язку з чим у позивача немає доступу до цих документів (а.с. 156).

Наведене свідчить, що у відповідача відсутні докази недійсності установчих документів відповідача 1 діяльності у період з 4 лютого 2016 р. (дати зміни місця реєстрації юридичної особи).

Водночас, судом не може бути взятий до уваги протокол допиту свідка ОСОБА_2 в межах досудового розслідування № 0000023, оскільки він належним чином не завірений (не зазначено посаду та прізвище особи, яка на його копії проставила штамп "копія вірна") (а.с. 73-75).

За цих же підстав судом не може бути взято до уваги копії протоколів допиту свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також копію заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 4 лютого 2016 р. (а.с. 50-97, 90-93, 99-108).

Крім того, судом не можуть бути враховані показання свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні 7 липня 2016 р. (попередженого судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або відмову від дачі показань за ст. 384-385 Кримінального кодексу України) (а.с. 56).

Зокрема, у судовому засіданні свідок показала, що ніколи не була засновником та директором відповідача 1.

Проте, водночас пояснила, що 14 червня 2016 р. вона особисто та добровільно підписала заяву у нотаріуса (а.с. 59-60, 37).

Проте, як убачається з цієї заяви, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 товариство - відповідача 1, надалі здійснювала всі необхідні дії, спрямовані на діяльність відповідача 1 (організовувала загальні збори, підписувала статутні документи, отримувала відповідні сертифікати для подання звітності в електронному вигляді) (а.с. 37).

Враховуючи суттєві розбіжності між показаннями свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні та викладених у протоколах її допиту від 18 березня та 7 липня 2016 р. (копії яких належним чином не завірені) та змісту її нотаріально завіреної заяви, суд вважає, що зазначені показання та протоколи не можуть бути підставою для визнання установчих документів відповідача 1 недійсними з 5 лютого 2016 р. (а.с. 8-12, 23-25).

Згідно з вимогами п. 66.3 ст. 66 ПК України у разі проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження або місця проживання платника податків, внаслідок якої змінюється адміністративно-територіальна одиниця та контролюючий орган, в якому на обліку перебуває платник податків (далі - адміністративний район), а також у разі зміни податкової адреси платника податків, контролюючими органами за попереднім та новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків проводяться процедури відповідно зняття з обліку/взяття на облік такого платника податків.

Підставою для зняття з обліку платника податків в одному контролюючому органі і взяття на облік в іншому є надходження хоча б до одного з цих органів даних, що свідчать про належну державну реєстрацію таких змін органами державної реєстрації.

У такому разі платник податків, визначений у п. 64.2 ст. 64 цього Кодексу, зобов'язаний подати контролюючому органу за новим місцезнаходженням відповідну заяву у десятиденний строк від дня реєстрації зміни місцезнаходження (місця проживання) згідно з порядком обліку платників податків. У разі неподання такої заяви протягом 10 календарних днів платник податків або посадові особи платника податків несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно з поясненнями представника позивача в судовому засіданні, заяву, передбачену абз. 3 наведеної норми, відповідачем 1 до позивача подано не було.

Проте, відповідача 1 до відповідальності за порушення вимог наведеної норми до відповідальності притягнуто не було.

Наведене свідчить, що позовні вимоги в частині визнання установчих документів відповідача 1 недійсними з 5 лютого 2016 р. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині визнання недійсними з 5 лютого 2016 р. сформованих відповідачем 1 податкової звітності та податкових накладних, судом встановлено таке.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України державні органи можуть звертатися до адміністративних судів з позовними вимогами, встановленими законом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Як убачається з п.п 25 п. 6 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236, ДФС для виконання покладених на неї завдань має право звертатися у передбачених законом випадках до суду.

Згідно з вимогами п. 20.1.37 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів субєктів господарювання.

Наведене свідчить, що у позивача відсутні повноваження звертатися до адміністративного суду з позовом про визнання податкової звітності та податкових накладних недійсними.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині заявлені особою, яка не має повноважень на звернення з такими позовними вимогами у зв'язку з чим суд вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про припинення юридичної особи, судом встановлено таке.

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що:

- перереєстрація установчих документів була здійснена без участі засновника та без мети зайняття господарською діяльністю;

- діяльність відповідача 1 мала ознаки фіктивності;

- станом на 25 березня 2016 р. відповідач 1 був відсутній за місцем реєстрації.

Так, позивач стверджував, що відповідача 1 було перереєстровано у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління особам, які не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження.

Зокрема, на думку позивача перереєстрація установчих документів без участі засновника та без мети здійснення господарської діяльності підтверджується протоколами допиту свідків ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Проте, судом ці протоколи не можуть бути прийняті до уваги з наведених вище підстав.

Як вже зазначалося, ознаки фіктивності визначені у ст. 551 ГК України.

Позивачем, на підтвердження ознак фіктивності відповідача 1, було надано суду копії податкових декларацій з податку на додану вартість за січень-лютий 2016 р. з додатком № 5, подані відповідачем 1 до Коростишівської ОДПІ ГУ ДФС Житомирської області містять прізвище ОСОБА_2 у графі "керівник (уповноважена особа/фізична особа)" (а.с. 172-179).

Проте, жодного доказу на підтвердження їх прийняття та реєстрації в порядку, визначеному податковим законодавством, позивачем суду надано не було.

Крім того, зазначена податкова звітність свідчить, що у січні-лютому 2016 р. відповідач 1 господарську діяльність не здійснював.

Водночас, судом не можуть бути взяті до уваги надані позивачем копії особової картки відповідача, оскільки вони стосуються періоду з 31 грудня 2015 р. по 20 січня 2016 р. (а.с. 166-171), тобто у період, коли ОСОБА_2 ще не була зареєстрована засновником та керівником відповідача 1.

Судом також не може бути прийнято до уваги копія повідомлення про прийняття працівника на роботу, оскільки вона жодним чином не завірена (а.с. 98).

При вирішенні справи судом враховано, що позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження порушення ним податкового законодавства у період з 5 лютого по 22 березня 2016 р. або вироку суду в кримінальній справі, порушеної за фактом створення фіктивного підприємства, або здійснення відповідачем 1 будь якої іншої діяльності, яка заборонена законом.

Крім того, на підтвердження відсутності відповідача 1 за місцем реєстрації станом на 25 березня 2016 р. позивачем було надано копію протоколу огляду, здійсненого старшим уповноваженим з ОВС ОСОБА_7 у ГУ ДФС у Житомирській області, від 25 березня 2016 р., проведеного за дорученням слідчого від 24 березня 2016 р. № 336/7/06-30-09-02 (а.с. 191-193).

Зміст цього протоколу свідчить, що огляд було здійснено за участі лише ОСОБА_8, який назвав себе власником нежитлового приміщення за адресою: м. Ірпінь, вул. Центральна, 6 (за якою з 4 лютого 2016 р. зареєстровано відповідача 1).

Проте, крім пояснень ОСОБА_8, жодного доказу того, що він є власником цього приміщення суду надано не було.

Отже, суд вважає, що протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 25 березня 2016 р. з долученими фотографіями (без зазначення дати, місця та особи, яка їх виготовила) (а.с. 194-197) не може бути належним доказом фіктивності відповідача 1.

До того ж судом враховано, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про відсутність відповідача 1 за місцем реєстрації.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, чого позивачем зроблено не було.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.