Справа № 823/1704/15
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року К/800/45274/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзензелівське» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року по справі № 823/1704/15

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Маньківському районі

Черкаської області (далі - Управління)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзензелівське»

(далі - ТОВ «Дзензелівське»)

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року Управління звернулось до суду з позовом до ТОВ «Дзензелівське» про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Дзензелівське» на користь Управління заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за квітень-червень 2015 року в сумі 8112,93 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ТОВ «Дзензелівське» з 8 квітня 2004 року перебуває на обліку в Управлінні як платник страхових внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування.

Управління на адресу ТОВ «Дзензелівське» направило розрахунки щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій у розмірі 8112,93 грн. За даними картки особового рахунку, підприємством здійснені позивачем витрати на виплату та доставку пенсій не відшкодовано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсії колишнім працівникам ТОВ «Дзензелівське» були призначені 27 липня 2005 року, 16 жовтня 2006 року та 24 вересня 2014 року. Таким чином, враховуючи наявність у 2005, 2006 та 2014 роках статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку, відповідач не мав відшкодовувати Пенсійному фонду України фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач з 1 січня 2015 року не є платником фіксованого податку, оскільки такий податок виключено зі складу загальнодержавних податків та зборів. Тому до 1 січня 2015 року підприємство було звільнено від відшкодування витрат на оплату та доставку пільгових пенсій, саме як платник фіксованого податку.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з наявності у відповідача обов'язку відшкодовувати Управлінню витрати на виплату та доставку пенсії, призначеної відповідно до пункту «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 призначено пільгові пенсії на підставі пункту «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону № 1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності зазначеним Законом.

За правилами абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до ПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в»-«е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в»-«е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», покриваються підприємствами та організаціями.

При вирішенні спору суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав на те, що право на призначення пенсії за віком на підставі пункту «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають незалежно від місця останньої роботи, жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Такий порядок визначено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1992 року № 244 «Про порядок призначення пенсій на пільгових умовах жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро та більше дітей».

Верховний Суд України неодноразово висловлював аналогічну правову позицію в справах цієї категорії, зокрема, в постанові від 7 липня 2015 року (справа № 21-735а15).

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому у відповідності до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзензелівське» відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Загородній А.Ф.

Рецебуринський Ю.Й.