Справа № 821/496/16
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/496/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про: визнання протиправним та скасування наказу №44 о/с від 06.04.2016р. про звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції за ст.77 ч.1 п.6 Закону України «Про Національну поліцію», у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та наказу №28 від 30.03.2016р.; поновлення позивача на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в Головному управлінні Національної поліції в Херсонській області; стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.04.2016р., а також за період часу перебування на службі з 11.02.2016р. по 19.02.2016р. та за час перебування на лікарняних з 29.02.2016р. по 07.03.2016р. і з 09.03.2016р. по 18.03.2016р.

Позов обґрунтовував тим, станом на час видання відповідачем наказу №44 о/с від 06.04.2016р. про звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» ще не був прийнятий та не введений в дію. Службове розслідування відносно нього проведено одноособово, під час перебування позивача на лікарняному. Позивач вважає незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності за невихід на службу без поважних причин у період з 11.02.2016р. по 19.02.2016р., що в подальшому стало підставою для звільнення зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.6 Закону України «Про Національну поліцію», так як у вказаний період він перебував на роботі.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2016р. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 44 о/с від 06 квітня 2016 року в частині дати звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції. Також, суд постановив вважати ОСОБА_1 звільненим з лав Національної поліції з 14 квітня 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним зясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що в порушення ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та ч.3 ст.40 КЗпП України, його звільнено у період тимчасової непрацездатності, а зміна дати звільнення не може вважатися належним захистом порушеного права позивача. Також, судом залишено поза увагою порушення відповідачем строків проведення службового розслідування, встановлених Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

Апелянт посилається і на те, що у звязку з можливим неналежним оформленням лікарями медичних документів (листів непрацездатності) він не міг бути позбавлений заробітної плати, а також на те, що він не мав обовязку реєструвати медичні документи в СМЗ УМВС так як особисто не проходив лікування, а здійснював догляд за хворою дитиною.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року призначений на посаду інспектора Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Херсонській області.

28 березня 2016 року в УПД ГУНП в Херсонській області надійшов рапорт начальника відділу управління превентивної діяльності ГУНП в Херсонській області підполковника поліції ОСОБА_2 про відсутність на робочому місці інспектора превентивної діяльності ГУНП в Херсонській області майора поліції ОСОБА_1 без поважних причин з 11.02.2016р. по 19.02.2016р.

Наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області №299 від 28.03.2016р. «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом, викладеним в рапорті ОСОБА_2

В ході проведення службового розслідування встановлено, що інспектор управління превентивної діяльності ГУНП в Херсонській області майор поліції ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19 лютого 2016 року, тому що ним не надані будь-які документи, які б підтверджували поважність відсутності його на робочому місці в зазначені дні. Також встановлено, що працівником надані неналежним чином оформлені довідки по догляду за дітьми за 29 лютого, 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року, зокрема, при оформленні документів порушені вимоги п.1.9, п.1.11, п.2.22 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.12.2011р. №1005/6195, та вимоги п.3.1, п.3.2 наказу УМВС від 27.09.2010р. №418 «Про порядок госпіталізації та амбулаторного лікування працівників ОВС».

З результатами перевірки 30.03.2016р. Головним управлінням національної поліції в Херсонській області винесено наказ №28 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ГУНП», яким наказано за грубе порушення службової дисципліни, п.1. ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 1,7 Дисциплінарного статуту ОВС України, вчинення дій, що виразилося у відсутності на службі без поважних причин 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19 лютого 2016 року, інспектора УПД ГУНП України в Херсонській області майора поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію». Начальнику УФЗБО не нараховувати грошове забезпечення інспекторові УПД ГУНП майору поліції ОСОБА_1 за 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 29 лютого та 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року.

28.03.2016р. начальником відділу УПД ГУНП підполковником поліції ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_3, ОСОБА_4 складено акт про відмову надати пояснення, відповідно до якого, ОСОБА_1 в телефонному режимі запропоновано надати пояснення щодо встановлених в ході проведення службового розслідування обставин, на що він відмовився. При цьому, пояснив, що всі лікарняні листи він надав керівнику відділу УПД.

Наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 06.04.2016р. №44 о/с майора поліції ОСОБА_1 - інспектора управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Херсонській області звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.6 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1, дійшов висновку, що позивача правомірно звільнено зі служби в поліції, оскільки відсутність на службі без поважних причин 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19 лютого 2016 року підтверджено матеріалами справи та протилежне позивачем не доведено. Апеляційний суд погоджується з таким висновком Херсонського окружного адміністративного суду. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобовязаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та ОСОБА_4 поліцейського.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Апелянт зазначає, що при винесенні наказу від 06 квітня 2016 року №44 о/с про звільнення майора поліції ОСОБА_1 - інспектора управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Херсонській області зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» був відсутній правовий акт, на підставі якого його видано, а саме Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Апеляційний суд такі доводи апелянта вважає необґрунтованими, оскільки пунктом 4 розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, відповідачем правомірно застосовано норми Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ».

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_4 працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту ОВС передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, серед іншого, може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.2.1, п.п.2.2.5 Інструкції про проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12.03.2013 р., підставами для проведення службового розслідування є порушення службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс. Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.5.3, п.5.4 Інструкції, завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). ОСОБА_3 вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

При зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на пропуск відповідачем, встановленого статтею 16 Дисциплінарного статуту ОВС, місячного строку накладення дисциплінарного стягнення з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

Апеляційний суд критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки ч.2, ч.3 ст.16 Дисциплінарного статуту ОВС, також, передбачено, що у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що висновок службового розслідування за фактом невиходу на роботу ОСОБА_1 затвердженого начальником ГУНП в Херсонській області 30.03.2016р., тоді як накази №28 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та №44 о/с про звільнення винесено відповідачем 30.03.2016р. та 06.04.2016р., тобто в межах строків, встановлених ст.16 Дисциплінарного статуту ОВС.

Щодо доводів апелянта про порушення відповідачем тридцятиденного строку проведення службового розслідування, то апеляційний суд їх також не бере до уваги, оскільки пунктом 5.1 Інструкції про проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Тобто, вказаною нормою встановлено максимальний строк проведення службового розслідування, який відповідачем у даній справі не порушено. Щодо мінімальних строків проведення відповідного розслідування, то а ні Інструкція, а ні Дисциплінарний статут ОВС таких строків не встановлюють.

Вчинення ОСОБА_1 порушення службової дисципліни, що виразилося у відсутності його на службі без поважних причин 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19 лютого 2016 року, підтверджено наявними в матеріалах справи актами про відсутність ОСОБА_1 на службі, а також це підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував відсутність його на службі без поважних причин 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19 лютого 2016 року, при цьому, на пропозицію колегії суддів надати цьому будь-яке підтвердження, в тому числі щодо підготовки будь-яких процесуальних документів у цей період, що належить до посадових обовязків позивача, апелянт не зміг цього зробити. Також, ОСОБА_1 не зміг надати пояснення яку саме роботу виконано ним 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19 лютого 2016 року.

У звязку з цим, апеляційний суд доходить висновку, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обовязок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, доведено порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, наслідком чого стало звільнення його зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 01.07.2014р. по справі №21-212а14, в якій суд висловив правову позицію, що при звільненні особи в період тимчасової непрацездатності зміна дати звільнення не може вважатися належним захистом порушеного права, оскільки правовідносини, які виникли у даній справі не є тотожними правовідносинам, щодо яких ВСУ висловив таку правову позицію, де особу звільнено за ст.40 КЗпП України.

Апеляційний суд встановив, що відмовляючи в задоволенні вимог позову щодо стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період перебування на лікарняному з 29.02.2016 р. до 07.03.2016 р. та з 09.03.2016 р. до 18.03.2016 р. згідно довідок №122 та №134 відповідно, виданих комунальним закладом «Херсонська міська клінічна лікарня імені ОСОБА_6» (догляд за дитиною), суд першої інстанції виходив з того, що вказані довідки позивачем не зареєстровано у спеціальному медичному закладі МВС, як це передбачено п. 3.2. наказу Управління Міністерства внутрішніх справ в Херсонській області «Про порядок госпіталізації та амбулаторного лікування співробітників ОВС» №418 від 27 вересня 2010 року.

Відповідно до п.3.2 наказу № 418 від 27 вересня 2010 року атестованим співробітникам органів та підрозділів ОВС м. Херсона та області у випадку термінової госпіталізації, госпіталізації та амбулаторного лікування в лікувально-профілактичних закладах МОЗ України зареєструвати у СМЗ УМВС документи, які засвідчують перебування на лікуванні (довідка лікарняно - консультативної комісії, лікарняний лист).

Оскільки ОСОБА_1 відноситься до атестованих співробітників ОВС, був ознайомлений з вказаним наказом, який є діючим та не є скасованим, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності реєстрації довідок №122 та №134 у спеціальному медичному закладі МВС Головне управління Національної поліції в Херсонській області правомірно не нарахувало та не виплатило позивачу заробітну плату за час перебування на лікарняних з 29.02.2016р. по 07.03.2016р. і з 09.03.2016р. по 18.03.2016р.

Доводи апелянта про те, що наказ Управління Міністерства внутрішніх справ в Херсонській області «Про порядок госпіталізації та амбулаторного лікування співробітників ОВС» №418 від 27 вересня 2010 року не поширюється на працівників поліції не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначалось вище, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана їм відповідна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 ч.5 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 29.07.2016р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

ОСОБА_7