Справа № 808/1888/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2016 року (о 10 год. 17 хв.)Справа № 808/1888/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Гуляєвої С.Л.,

представника відповідача Ляховецької С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просить суд:

скасувати рішення ТВО військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату Трофименка Ю.П.;

зобов`язати відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема, зазначають, що позивач звертався до Військового комісару центрального ОРВК м. Запоріжжя про виплату одноразової грошової допомоги, проте 15.10.2015 від відповідача надійшла відповідь про відмову у виплаті такої допомоги із посиланням, що не існує законних підстав направити надані документи на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оскільки позивач не є військовослужбовцем збройних сил. Вважають таке рішення відповідача протиправним, оскільки ним порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, на яку останній має право відповідно до чинного законодавства, як військовослужбовець, учасник бойових дій і інвалід війни. Пояснюють, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та інвалідом війни, що підтверджується відповідними посвідченнями. Крім того, факт того, що позивач є військовослужбовцем, на думку представника позивача, підтверджується архівною довідкою Архіву військово-медичних документів Міністерства оборони РФ №7/0/0/1723 від 18.10.2011. Таким чином, вважають, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до підпункту 2 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 №975 у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи. На підставі викладеного, просять адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 21.07.2016 №1153. Зокрема, зазначивши, що стаття 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», стаття 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункт 1 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві містять первинну умову, згідно якої може бути призначена одноразова грошова допомога особа, яка звертається за допомогою повинна мати статус військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (хоча б колишнього). Вказує, що позивач до позовної заяви додав копії власного військового квитка та архівної довідки, із яких випливає, що він взагалі ніколи не перебував у статусі військовослужбовця або військовозобов`язаного чи резервіста, і тому виплата одноразової грошової допомоги у разі отримання інвалідності на підставі Порядку від 28.12.2013 №975 на нього не розповсюджується, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

На підставі статті 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до Архівної довідки від 18.10.2011 №7/0/0/1723, виданої на підставі архівних документів Архівом військово-медичних документів Військово-медичного музею Міністерства оборони РФ, встановлено, що службовець Радянської Армії ОСОБА_1 , 1956 р. народження, працював у військовій частині пп НОМЕР_1 у період з 02.04.1985 по 29.05.1986 на посаді начальника зміни ДЕС (дизельної електростанції). Умовне найменування в/ч належало 650 військовому шпиталю, який приймав участь у бойових діях на територій ДРА з 29.03.1980 по 12.01.1989.

Встановлено також, що у 1985 році під час бойових дій у Афганістані отримав осколкові поранення голови та обох рук. Відповідно до довідки до акту МСЕК серії АВ №0280939 від 27.07.2015, позивачу встановлено третю групу інвалідності.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_2 , виданого 28.01.1999 Орджонікідзевським РВК, та інвалідом війни, 3 група інвалідності, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_3 , виданого 27.07.2015 Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради. Згідно із Алфавітною карткою учасника бойовий дій звання позивача вільнонайманий.

Крім того, із змісту військового квитка позивача НОМЕР_4 виданого 30.07.1979 Бердянським об`єднаним міськвійськоматом Запорізької області, вбачається, що останній не служив, про що наявна відповідна відмітка у п. 10 «Проходження служби у Збройних силах СРСР.

07.10.2015 позивач звернувся до Військового комісару центрального ОРВК із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якої додано відповідний пакет документів, проте листом від 15.10.2015 Т.в.о. військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 , полковник ОСОБА_2 , повернув вказані документи без реалізації. При цьому, у вказаному листі повідомлено, що дія Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 №975 поширюється лише на військовослужбовців Збройних Сил, проте в наданих документах зазначено, що ОСОБА_1 є службовцем ЗС, тому направити наведені документи на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (м. Київ), немає законних підстав.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому просить, зокрема, зобов`язати відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизн здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, за нормами частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою зазначеної статті Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:

4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», указами Президента України (частина третя 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерв, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок №975).

Відповідно до положень підпункту 2 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:

120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

На підставі системного аналізу наведених норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975 можна дійти висновку, що вони містять первинну умову, згідно якої може бути призначена одноразова грошова допомога особа, яка звертається за її призначенням повинна мати статус військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

При цьому, відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не проходив службу у Збройних Силах, у період з 02.04.1985 по 29.05.1986 мав статус вільнонайманого, службовця та працював на посаді начальника зміни ДЕС (дизельної електростанції).

Суд не приймає посилання позивача як підтвердження статусу військовослужбовця на ту обставину, що він є учасником бойових дій, оскільки у відповідності до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

При цьому, пунктом 4 частини першої статті 6 згаданого Закону передбачено, що учасниками бойових дій визнаються також особи вільнонайманого складу Збройних Сил, військ і органів Міністерства внутрішніх справ і Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, які займали штатні посади у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Великої Вітчизняної війни та інші періоди ведення бойових дій, або перебували в ці періоди у містах, участь в обороні яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, встановлених для військовослужбовців частин діючої армії.

Суд також критично ставиться також на посилання представника позивача на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2013 по справі №0818/4268/2012 (2-а/0818/205/2012), оскільки у вказаному рішенні суду апеляційної інстанції встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, проте вказані обставини відповідачем не заперечуються.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 2 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що доводами позовної заяви та матеріалами справи не спростовується.

Оскільки вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу є похідними позовними вимогами від визнання протиправним рішення ТВО військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату Трофименка Ю.П., яке, як встановлено вище судом, винесено правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені позову в цій частині також.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частинами першою та другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак