Справа № 814/628/16
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

21 липня 2016 року Справа № 814/628/16

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Косіора, 38-а,Первомайськ,Миколаївська область,55200

доЮжноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Енергобудівників,5,Южноукраїнськ,Миколаївська область,55000

проскасування податкового повідомлення-рішення від 22.05.2012 р. №,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач, ФОП) звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі-відповідач, податкова, ОДПІ) від 22.05.12 №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач безпідставно прийняв рішення про збільшення податкових зобовязань з податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно відніс до податкового кредиту суми від здійснення угод з контрагентами.

Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним з підстав зазначених у письмових запереченнях.

Справу розглянуто у порядку письмового провадження.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 23.04.2012 р. по 27.04.2012 р. податковою здійснена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів) з питань, щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ФОП ОСОБА_2 та ТОВ Солайс Трейдінг Юкрейн за період з 1.05.11 по 31.05.11, за результатами якої складено акт перевірки №43/17/НОМЕР_1 (далі-Акт, арк. с. 9-17).

В акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем п.198.1, 198.3 ст.198, ПК України, підприємцем занижена чиста сума податкових зобовязань з податку на додану вартість за травень 2011р. в сумі 184 022грн., внаслідок завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за травень 2011р. в сумі 184022грн. по взаєморозрахунках з ФОП ОСОБА_2 та ТОВ Солайс Трейдінг Юкрейн.

22 травня 2012 на підставі акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшену суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 184 022грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 92 011грн.

Висновки про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на висновках податкової про недійсність правочинів, оскільки вважає, що по угодам укладеним між позивачем та його контрагентами у перевіряємий період не було реальної поставки товару.

Суд надаючи правову оцінку обставинам та відносинам, що виникли між сторонами, виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 198.1 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Виходячи з аналізу вказаних норм суд зазначає, що для підтвердження факту здійснення господарських операцій законодавство передбачає не тільки наявність самих первинних документів, а й наявність самого факту здійснення господарської операції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що одним із контрагентів позивача у перевіряємий період був ФОП ОСОБА_2, з яким позивачем було укладено договір постачання сої від 30.03.2011 року в кількості 224,13 тон на суму 728443,51 в тому числі ПДВ на суму 145688,71 гривень.

На підтвердження реальності господарської операції з поставки сої за вищезазначеним договором позивачем до суду були надані договір оренди нежитлового приміщення № 1/01 від 10 січня 2010 року цеху для виробництва кормів, загальною площею 250 квадратних метрів; інформація про наявність найманих працівників, які обслуговують виробничі потужності в кількості 8 осіб (арк. с.174), податкова накладна № 17 від 13.05.2011 року, податкова накладна № 18 від 17.05.2011 року; видаткова накладна № 0000133 від 13.05.2011 року, платіжне доручення №95 від 07.04.2011 року, №132 від 10.05.2011 року, №139 від 11.05.2011 року,№143 від 16.05.2011 року,№145 від 18.05.2011 року,№156 від 25.05.2011 року про перерахування коштів загальною сумою 728443,51 гривень в тому числі ПДВ в сумі 145688,71 гривень; договір на постачання сільськогосподарської продукції №300311 від 30.03.2011 року; Акт позапланової документальної перевірки від 10 травня 2012 року № 445, на стор. 7 Акту встановлено, що ФОП ОСОБА_2 є посередником реалізованої продукції сої, і з висновків податкового органу вбачається, що для такої діяльності відсутня наявність складських та виробничих потужностей (арк. с. 18, -21, 67, 71-76).

Також, реальність здійснення господарської операції за договором поставки від 30.03.2011 року на поставку сої ФОП ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 вказує і наявність реалізації в цьому періоді соєвої макухи контрагентам за договорами поставки соєвої макухи, в тому числі із сої поставленої ФОП ОСОБА_2 (арк. с. 188-201).

У періоді, що перевірявся, між позивачем та ТОВ «СОЛАЙС ТРЕЙДІНГ ЮКРЕЙН» укладено договір постачання сої від 30.05.2011 року в кількості 58,228 тон на суму 191667,36 в тому числі ПДВ на суму 38333,33 гривень.

На підтвердження реальності господарської операції з поставки сої за договором від 30.05.2011 року ФОП ОСОБА_1 надано до суду договір оренди нежитлового приміщення № 1/01 від 10 січня 2010 року цеху для виробництва кормів, загальною площею 250 квадратних метрів; інформаційну довідку про наявність найманих працівників, які обслуговують виробничі потужності в кількості 8 осіб, податкову накладну №31 від 31.05.201 1 року, видаткову накладну №РН-0000028 від 31.05.2011 року, договір поставки № 511/ВТЛ від 30.05.2011 року, платіжний документ банку про перерахування суми 191667,36 гривень , в тому числі ПДВ 38333,33 гривень, довідки Первомайської ОДПІ від 21.11.2011 року № 1923 про проведення зустрічної звірки по господарським операціям в травні 2011 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «СОЛАЙС ТРЕЙДІНГ ЮКРЕЙН», якою підтверджено реальність господарської операції за договором від 30.05.2011 року на поставку сої в кількості 58,228 тон на суму 191667,36 гривень, первинними документами з реалізації соєвої макухи з сої закупленої у ТОВ «СОЛАЙС ТРЕЙДІНГ ЮКРЕЙН» (арк .с .22,23, 68-69,77, 172-201).

Таким чином, факт отримання товару (соя) від ФОП ОСОБА_2, ТОВ «СОЛАЙС ТРЕДІНГ ЮКРЕЙН» та подальша реалізація соєвої макухи контрагентам (ТОВ «Даноша», ТЗОВ «Самбірська птахофабрика», ТЗОВ «Агрітон», ТОВ «Сояагрокорм») підтверджується вищезазначеними первинними документами, які містяться в матеріалах справи.

Суд не приймає в якості належного доказу посилання відповідача на акт перевірки ДПІ в Центральному районі м. Миколаєва про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ Солайс Трейдінг Юкрейн від 05.08.2011 року та акт ДПІ у Вишгородському районі Київської області ФОП ОСОБА_2 від 23.11.2011 р., яким встановлено відсутність реальності продажу товарів ФОП ОСОБА_2 від ТОВ Милон-Торг а угода між ними перевіркою ДПІ у Калінінському районі м. Донецька визнана нікчемними, з огляду на наступне.

Зазначені вище акти підтверджують лише факт не проведення перевірки податковими органами з різних причин (відсутність за юридичною адресою, банкрутство контрагентів тощо).

Також, згідно з пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України, з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних субєктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів субєкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для зясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1232 був затверджений Порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (надалі Порядок проведення звірок). Згідно з Порядком проведення звірок, зустрічні звірки проводяться у субєктів господарювання, щодо здійснення операцій з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобовязань. З метою проведення зустрічної звірки орган державної податкової служби (ініціатор) надсилає органу державної податкової служби (виконавцю), на обліку в якому перебуває субєкт господарювання, запит про проведення зустрічної звірки для підтвердження отриманих від платника податків та зборів даних. Зустрічна звірка може бути проведена органом державної податкової служби (ініціатором) самостійно у разі, коли субєкт господарювання перебуває на обліку в тому ж органі державної податкової служби, в якому перебуває платник податків, або в межах одного населеного пункту. Орган державної податкової служби (виконавець), який проводить зустрічну звірку, складає довідку за наявності інформації, для отримання якої надіслано запит органом державної податкової служби (ініціатором), та її документального підтвердження.

Таким чином, в будь-якому випадку результати зустрічної звірки (навіть якщо ці результати, як і передбачено Порядком проведення звірок, були оформлені відповідною довідкою), не можуть бути ані підставою для направлення запиту, ані підставою для здійснення перевірки згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, оскільки зустрічна звірка проводиться під час перевірки платника податків.

Як зазначено у підпункті 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму грошових зобовязань, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобовязань, заявлених у податкових деклараціях. Акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є носієм податкової інформації у розумінні Податкового кодексу України, тому відомості, що в ньому викладені, не могли бути використані відповідачем в якості доказу порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Таким чином, припущення податкової, що по угодам укладеним між позивачем та його контрагентами у перевіряємий період не було реальності поставки товару ґрунтуються лише на отриманої інформації з інших актів перевірок. Реальність та товарність господарських угод позивача з його контрагентами у перевіряємий період підтверджується наданими позивачем податковими накладними, договорами поставки, договором оренди, банківськими виписками.

З цього випливає, що при здійсненні господарських операцій з контрагентами у перевіряємий період позивач діяв виключно у відповідності до норм діючого законодавства, а спірне податкове повідомлення-рішення належить скасувати.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Що стосується нікчемності правочинів суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вказано у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009, … вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або про відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих за правочинами, здійсненими з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Отже, відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів як обовязкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України та є підставами для скасування податкового повідомлення-рішення.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення. У зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 22.05.2012 року №.

3. Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області сплачений згідно квитанції №8831162 від 25.05.2012 року судовий збір в сумі 2146,00 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич