Справа № 2а/2470/2733/11
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 р. м. Чернівці Справа № 2а/2470/2733/11

12:14

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

при секретарі судового засідання Самокішин М.І.;

з участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2;

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом приватної "Білдінг" компанії до управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, -

ВСТАНОВИВ :

В поданому до суду 10 жовтня 2011 року адміністративному позові приватна «Білдінг» компанія просить суд прийняти рішення, яким визнати недійсною вимогу про сплату боргу від 25.08.2011 року №Ю63 на суму 15963,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно даних акту перевірки, приватній «Білдінг» компанії було донараховано 15963,60 грн. страхових внесків за період листопад-грудень 2005 року. Позивач зазначив, що з вимогою про сплату боргу №Ю-63 від 25.08.2011 року не погоджується, оскільки у зазначених періодах приватна «Білдінг» компанія являлась платником єдиного податку за ставкою 10 відсотків у звязку з цим не може погодитись із вказаною в вимозі недоїмкою.

Відповідно до п.6 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року, субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обовязкове державне пенсійне страхування.

На думку позивача, Указ Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року, не є нормативно-правовим актом, який регулює питання сплати страхових внесків, зокрема він не встановлює пільг з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. З іншого боку Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року не є нормативно-правовим актом, що регулює порядок визначення осіб, які є платниками збору, а також цей Закон не регулює питання застосування спрощеної системи оподаткування.

Вважає неправомірними дії відповідача щодо збільшення зобовязання зі сплати нарахованих страхових внесків на загальну суму 15963,60 грн.

Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов в якому зазначив, що оскільки контроль за правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, інших платежів покладено на Пенсійний фонд України, а також на підставі відомостей поданих до Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування (за період з 01 листопада 2005 року до 20 липня 2011 року) управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі міста Чернівці правомірно предявила до виконання вимогу №Ю63 від 25.08.2011 року приватній «Білдінг» компанії, хоча страхувальник зобовязаний був здійснити відповідні нарахування та сплату самостійно у відповідності до ст..106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та розділу 9 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України».

На підставі вищевикладеного, управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі міста Чернівці правомірно предявлено до стягнення вимогу про сплату боргу №Ю63 від 25.08.2011 року на суму 15963,60 грн.

А тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог приватній «Білдінг» компанії.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини викладені в запереченні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення до них, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що приватна «Білдінг» компанія зареєстрована субєктом підприємницької діяльності Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 28 листопада 2003 року (а.с. 22).

25 квітня 2005 року позивачу видано свідоцтво № про право сплати єдиного податку субєктом малого підприємництва-юридичною особою (а.с. 23).

Управлінням Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці проведена планова перевірка, щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування за період з 01.11.2005 року до 20.07.2011 року, за результатами якої був складений акт № 80 від 25.08.2011 року (а.с. 6-15).

Перевіркою встановлено порушення п.1 ст.11, п.1 ст.14, п.1 ст.15, п.6 ч.2 ст.17, ч.1, ч.2 ст.19 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у редакції чинній на 01.01.2011 року, в результаті чого збільшено зобовязання зі сплати нарахованих страхових внесків на загальну суму 15963,60 грн. (за ставкою 32,3% - 15872,38 грн. та за ставкою 4% - 91,22 грн.).

На підставі акту перевірки Управлінням прийнято вимогу про сплату боргу № Ю-63 від 25 серпня 2011 року на суму 15963,60грн.(а.с. 16).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) регулюються цим Законом.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених зазначеним Законом, або в частині, що йому не суперечить.

Виключно цим нормативно-правовим актом визначаються: принципи та структура системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; перелік платників страхових внесків, їх права та обовязки; порядок нарахування, обчислення, сплати цих внесків і стягнення заборгованості за ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»№ 1058-ІV від 09.07.2003 року, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону, зокрема, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, обєднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, обєднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи субєкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Відповідно до статті 18 Закону № 1058-IV страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України у порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обовязкових платежів, з яких складається система оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Статтею 19 Закону № 1058 установлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування встановлено Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», де, як і в Законі № 1058-IV, не передбачено звільнення від сплати цього збору для субєктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законом не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обовязок сплачувати страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як субєкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»№ 727/98 регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і застосуванню не підлягають.

Посилання позивача на приписи норм Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва суд вважає безпідставними, оскільки на спірні правовідносини дія вказаного Указу не поширюється.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. В звязку з відсутністю таких витрат, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 160- 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі складена 11 листопада 2011 року. Про можливість отримання постанови 11 листопада 2011 року в канцелярії суду повідомлено сторін в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя О.В. Боднарюк