Справа № 804/3646/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2016 р. Справа № 804/3646/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В.
при секретарі Татаренко Ю.В.
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський трубний завод" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, висновки податкової перевірки є хибними, такими, що не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у звязку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті податковим органом без достатніх на те правових підстав.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення - рішення винесені в межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Направлення на перевірку від 01.04.2016 №162/14-02 та копія наказу від 01.04.2016 №316 вручено 04.04.2016 під розписку директору ТОВ «ДТЗ» ОСОБА_6.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Таким чином, господарські операції для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
За відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або лише за умови сплати грошових коштів.
Разом з тим, суд зазначає, що для цілей податкового обліку беруться до уваги насамперед економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій. При цьому немає значення, яким цивільно-правовим договором опосередковано господарську операцію, а також те, чи визнаний відповідний договір недійсним у судовому порядку. Складені первинні документи не свідчать безпосередньо про реальність укладеної угоди.
Податкові обовязки визначаються виходячи з реального економічного змісту господарської операції та спрямування її на досягнення певного економічного ефекту. Для зясування дійсного економічного змісту господарської операції варто аналізувати кінцевий економічний ефект у вигляді фактичного приросту (зміни вартості) активів, який настав або повинен був настати в результаті здійснення відповідної операції, незалежно від зафіксованих у документах намірів її учасників. З цією метою варто використовувати документальні та інші дані, що свідчать про фактичне отримання тих чи інших активів учасниками операції. Такі дані мають перевагу перед задекларованим документально змістом спірної господарської операції.
Доказами наявності таких обставин можуть бути документи або показання свідків, що свідчать про наявність прямих стосунків між набувачем і виробником або імпортером активу; інформація (у тому числі з відкритих джерел) щодо звичайних умов ділової поведінки на певному ринку; дані, отримані від виробника або перевізника, які засвідчують прямий шлях руху активів від виробника до набувача, без фактичної участі посередників у цьому процесі тощо. Докази, що можуть використовуватися при аналізі реальності операції дані про існування активу (чи вироблявся, ким і коли), про його рух на шляху до платника податків-набувача (як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі), як використовувався далі (чи реалізовувався, чи споживався тощо).
Реальність потребує також зясування того факту, чи справді актив отриманий від указаного в первинних документах контрагента. Для цього треба встановлювати, за яких обставин і в який спосіб були налагоджені господарські звязки між платником податків та його задекларованим контрагентом, хто персонально брав у цьому участь. Доцільно встановити фактичний альтернативний рух активу у порівнянні із задекларованим.
Також у такому разі варто встановлювати технічну можливість виконання господарської операції із урахуванням фактичних господарських ресурсів постачальника (наявність виробничих потужностей, персоналу тощо) та фактичного змісту операції (чи необхідні спеціальні навички персоналу для її вчинення, чи потрібні для цього власні або залучені засоби, час та спеціальна обстановка тощо).
З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2015 між ТОВ «Лако Сервіс» та ТОВ «ДТЗ» був украдений договір купівлі-продажу №616/2, за яким ТОВ «Лако Сервіс» (Продавець) зобов'язується відпустити, а ТОВ «ДТЗ» прийняти і оплатити на умовах договору продукцію.
Так, сума ПДВ по зазначеним податковим накладним віднесена до складу податкового кредиту у липні 2015 року у сумі 322 817,50 грн., у грудні 2015 року у сумі 353 840,00 грн.
06.10.2015 року між ТОВ «Ташер Лайф» та ТОВ «ДТЗ» був укладений договір купівлі-продажу №106/1 за яким ТОВ «Ташер Лайф» (Продавець) зобов'язується відпустити, а ТОВ «ДТЗ» прийняти і оплатити на умовах договору продукцію.
На виконання умов договору складено наступні видаткові та податкові накладні: видаткова накладна №610/2 від 06.10.2015 року та податкова накладна №1006002 від 06.10.2015 року на товар Труба ф 273x8 мм у кількості 4,64тонни та 5,31 тонна на суму 222 372 (двісті двадцять дві тисячі триста сімдесят дві)грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 37 062 (тридцять сім тисяч шістдесят дві)грн. 00 коп.; видаткова накладна №610/1 від 06.10.2015 року та податкова накладна №1006002 від 06.10.2015 року на товар Труба ф 57x4 мм та Труба ф 89x4 мм у кількості 5,47 тон, 2,98 тон на суму 185 900 (сто вісімдесят пять тисяч дев'ятсот)грн., 00 коп. в т.ч. ПДВ 30 983 (тридцять тисяч дев'ятсот вісімдесят три)грн., 33 коп.; видаткова накладна №2010/2 від 20.10.2015 року та податкова накладна №1020003 від 20.10.2015 року на товар Труба ТОСТ 8732-78 ф 89x4 мм у кількості 5,52 тон на суму 122 433 (сто двадцять дві тисячі чотириста тридцять три)грн., 00 коп. в т.ч. ПДВ 20 405 (двадцять тисяч чотириста пять)грн. 50 коп.; видаткова накладна №2010/1 від 20.10.2015 року та податкова накладна №1020002 від 20.10.2015 року на товар Труба ТОСТ 8732-78 ф 83x4 мм у кількості 0,98 тон, 1,79 тон на суму 264 540 (двісті шістдесят чотири тисячі п'ятсот сорок)грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 44 090 (сорок чотири тисячі дев'яносто)грн. 00 коп.; видаткова накладна №1310/3 від 13.10.2015 року та податкова накладна №1013002 від 13.10.2015 року на товар Труба ф 245x8,9 мм у кількості 17,7 тон на суму 354 000 (триста п'ятдесят чотири тисячі)грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 59 000 (п'ятдесят дев'ять тисяч)грн. 00 коп.
Так, сума ПДВ по зазначеним податковим накладним віднесена до складу податкового кредиту у грудні 2015 року у сумі 191540,83 грн.
13.10.2015 року між ТОВ «Макрос Компані» та ТОВ «ДТЗ» був укладений договір купівлі-продажу №131015, за яким ТОВ «Макрос Компані» (Продавець) зобов'язується відпустити, а ТОВ «ДТЗ» прийняти і оплатити на умовах договору продукцію.
На виконання умов постачання між ТОВ «Яніга Клаб» та ТОВ «ДТЗ» було складено наступні видаткові та податкові накладні: видаткова накладна № РН-0127-05 від 27.01.2016 року та податкова накладна №141 від 27.01.2016 року на товар Труба ф 245x11,1 Е у кількості 8,32 тони на суму 162 240 (сто шістдесят дві тисячі двісті сорок)грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 27 040 (двадцять сім тисяч сорок)грн. 00 коп.; видаткова накладна № РН-0127-07 від 27.01.2016 року та податкова накладна №142 від 27.01.2016 року на товар Труба ф 245x12 Е у кількості 5,69 тони.
Сума ПДВ по зазначеним податковим накладним віднесена до складу податкового кредиту у січні 2016 року у сумі 45 532, 50 грн.
Як вбачається з установлених судом обставин справи, факт отримання товарів/послуг позивачем підтверджується наведеними вище первинними документами, які були досліджені судом під час судового розгляду справи.
Таким чином, суд вважає, що перевіряючим безпідставно вказано, що у ПП «Капо», ТОВ «Лако Сервіс», ТОВ «Ташер Лайф», ТОВ «Макрос Компані», ТОВ «Яніга Клаб», ТОВ «Форд Макрос» про нереальність здійснення господарських операцій. Твердження перевіряючого про відсутність у постачальника обєктивної можливості виконати розглядувані поставки в силу відсутності у постачальника обєктивної можливості виконати розглядувані поставки в силу відсутності необхідних матеріально технічни та трудових ресурсів у даному разі не спростовують реальності зазначених операцій. Оскільки у комерційній діяльності виконання поставок товарів не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу, звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах.
Отже, незважаючи на наявність вказаних документів, наданих для перевірки, перевіряючим в акті перевірки зроблено формальний висновок про нереальність господарських операцій між ТОВ «ДТЗ» та його контрагентами, а висновки необґрунтовані.
Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно підпунктами 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності та не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки податковий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договору з контрагентом (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Навпаки, документально доведено виконання зобов'язань щодо отримання та оплати товару/послуг.
Зазначені обставини залишились не спростованими в ході судового розгляду справи.
У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань державної податкової інспекції є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків.
Не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Слід враховувати, що, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Платник податків не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (ст. 8 Конституції України), індивідуалізації відповідальності (ст. 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (ст. 129 Конституції України).
Таким чином, позивачем отримані вказані податкові накладні у звязку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.
Стосовно висновків відповідача щодо відсутності перевезення ТМЦ керуючись тим, що йому нібито не надано було товаро - транспортних накладних, суд зазначає наступне.
В судовому засіданні представник позивача зазначив, що за умовами договору поставка товару здійснювалась на склад Покупця транспортом Постачальника.
Стосовно вимоги щодо визнання дій посадових осіб відповідача щодо викладення в акті перевірки висновків про нереальність здійснення господарських операцій, суд зазначає, що оскарження дій щодо формування висновків акту та його складання є нічим іншим як оскарженням висновків такого акту, та не є дією, з якою закон повязує настання правових наслідків, якщо такі наслідки не настали. В даному випадку, така дія як складання акту перевірки та включення до неї певних висновків відповідає загальним повноваженням податкового органу. Сам по собі даний факт не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків для позивача. Таким чином, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
З огляду на викладене, суд вважає, що висновки ОСОБА_3 перевірки №1501/04-63-14-02/36053445 від 29.04.2016 спростовуються тим, що укладені договори між ТОВ «ДТЗ» та його контрагентами реально виконані, товар поставлений контрагентами, оплачений ТОВ «ДТЗ», господарську операцію сторони в повній мірі відобразили в своїх бухгалтерських та податкових обліках у відповідних податкових періодах.
Суд звертає увагу на той факт, що до перевірки були надані всі первинні документи, по взаємовідносинам позивача з його контрагентами, які підтверджують здійснення господарської операції за зазначеним договором, а саме: рахунки-фактури, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, прибуткові ордери, акти, паспорти якості, платіжні документи.
У звязку з викладеним, суд вважає за необхідне частково задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський трубний завод" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення.
Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський трубний завод" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 08 липня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 08.07.2016 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_7 ОСОБА_7 ОСОБА_8