Справа № 814/3810/14
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2016 р. м. Київ К/800/9494/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Островича С.Е., Степашка О.І., Сіроша М.В.

розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" (далі - ПАТ "Первомайське ШРБУ") звернулось до суду з позовом до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - Первомайська ОДПІ) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року позовні вимог позивача задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2016 року апеляційну скаргу Первомайської ОДПІ задоволено. Скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року та прийнято нову постанову, якою відмовлено позивачеві в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції ПАТ "Первомайське ШРБУ" подало касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2016 року та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

У період з 05.11.2014 року по 07.11.2014 року відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ "Первомайське ШРБУ" щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Буд-Електро» за травень, червень, липень, серпень 2013 та ПП «Полінур» за липень 2013 року. За результатами перевірки складено акт №3505/22/03331430 від 14.11.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 149098,42 грн., з них травень 2013 р. на суму 14166,67, червень 2013 р. на суму 50666,93 грн., липень 2013 року на суму 74388,22 грн., серпні 2013 року на суму 9876,60 грн.

На підставі акта перевірки Первомайською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27.11.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у сумі 223647, 00 грн., з яких за основним платежем в сумі 149098,00 грн., за штрафними санкціями 74549,00 грн.

Судом першої інстанції задоволенні позовні вимоги та зазначено, що позивачем підтверджено реальність господарських операцій, але суд апеляційної інстанції в своїй постанові не погодився з висновком суду першої інстанції та відмовив позивачеві в задоволенні позову, оскільки у позивача немає всіх необхідних первинних документів.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Укр-Електро» було укладено договір №07/05 від 07.05.2013 року про постачання ТМЦ, а саме, порошку мінірального для асфальтно/бетонних сумішей, емульсії бітумної,мазуту та щеня. На підтвердження реальності господарської операції за вищезазначеним договором позивачем надано до суду копії видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортні накладні, матеріальні звіти, платіжні доручення за період травень-серпень 2013 року.

Також, між позивачем та ПП «Паліноуур» було укладено договір №15/07 від 15.07.2013 року про постачання, бітуму дорожнього БНД 60/90, пічного палива, мазуту М-40,М-100. На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за даним договором позивач надав копії видаткових накладних, податкових накладних, товаротранспортних накладних, банківськи виписки, що свідчать про сплату за отриманий товар.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.138.2 ст. 138 ПК, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пунктом 198.3 статті 198 ПК, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Тобто сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Чинним законодавством України не встановлено обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність з негативними наслідками саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставною для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній мав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.п. "а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, що не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно вимог пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України).

Судом першої інстанції зазначено, що первинні документи складені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Щодо невідповідності форми товарно-транспортних накладних Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку - нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України та Деркомспоживстандарту від 20.08.2008 року №281/171/578/155, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року № 805/15496, судом першої інстанції вірно зазначено, що посилання податкового органу на порушення позивачем вимог статей 2,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», у взаємовідносинах з ТОВ «Буд_Електро» та ПП «Полінуур», є необґрунтованим, адже посилання на порушення наведених статей Закону стосується відсутності на товарно-транспортних накладних підпису водія при транспортуванні вантажу та порушення норм Інструкції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ПАТ "Первомайське ШРБУ".

Виходячи із викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про необхідність скасування постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2016 року та залишення в силі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року у даній справі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Первомайське шляхове ремонтно-будівельне управління" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2016 року - скасувати.

Залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко
М.В. Сірош