Справа № 160/270/16-а
Суддя: Кідиба Т. О.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 160/270/16-а
Провадження № 2-а/160/14/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Кідиби Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2016 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду, який обгрунтував тим, що він з 10 листопада 1970 року по 01 лютого 2001 року працював в органах прокуратури та набув право на пенсію за вислогою років. З 2001 року він отримує пенсію, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 90 % середнього заробітку прокурора Старовижівського району Волинської області.

У червні 2016 року він звернувся до Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про проведення йому перерахунку пенсії, виходячи з розрахунку 90 % від заробітної плати на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-92 вих. від 12 лютого 2016 року. Проте відповідач листом від 16 червня 2016 року відмовив йому у проведенні такого перерахунку.

Вважає вказане рішення Пенсійного фонду незаконним і таким, що порушує його право на соціальний захист.

Просить визнати протиправним рішення Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 16 червня 2016 року про відмову йому у перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-92 вих. від 12 лютого 2016 року та зобов'язати відповідача здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90 % від розміру його місячної заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Волинської області № 18-92 вих. від 12 лютого 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи. Подав заяву від 12 липня 2016 року про уточнення позовних вимог в частині визнання протиправними дій, а не рішення Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 16 червня 2016 року про відмову йому у перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-92 вих. від 12 лютого 2016 року. Окрім того, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув також. Подав клопотання про розгляд справи без його участі. В поданих суду письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що підстав для проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії немає.

У відповідності до ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, оглянувши пенсійну справу ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 лютого 2001 року перебуває на обліку в Локачинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області як одержувач пенсії за вислугу років. З 01 серпня 2001 року йому призначено пенсію відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1789 -ХІІ від 12.07.2001 року), виходячи з розрахунку 90% від середнього місячного заробітку за відповідною посадою.

06 червня 2016 року позивач звернувся до Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області із заявою про проведення йому перерахунку пенсії у зв'язку із збільшенням заробітної плати працівникам прокуратури на відповідній посаді та долучив довідку прокуратури Волинської області № 18-92 вих. від 12 лютого 2016 року (а.с.23).

Однак, листом від 16 червня 2016 року № 19/Б-02 відповідачем було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що згідно із п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначалась, зокрема, згідно з Законом України «Про прокуратуру». Враховуючи зазначене, відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачу відповідно до цього Закону (а.с.9).

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст. 19 Конституції України).

Згідно із ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16.12.1966 року, Європейській соціальній хартії від 03.05.1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, згідно із ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення на задовільному рівні, докладати зусиль для її поступового піднесення на більш високий рівень, тощо.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно до вимог ст.1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування будь-яким правом, яке визнане законом, повинно бути забезпечено виконанням без будь-якої дискримінації.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Таким чином, виходячи зі змісту статтей 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (у тому числі і Законом України «Про прокуратуру»), є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348-а-13) та 17 грудня 2013 року (справа № 21-445-а-13).

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно із ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1789 -ХІІ від 12.07.2001 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч.12 ст.50-1 вказаного Закону обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.17 ст.50-1 цього ж Закону призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року відбулася зміна у розмірі заробітної плати працівників прокуратури, перерахунок розміру призначеної пенсії позивачу необхідно провести, виходячи із приписів ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», що діяла на час призначення пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податковогота Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Наведена норма свідчить про те, що з 01.06.2015 року не здійснюється призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме: законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, оскільки норми, які регулюють питання пенсійного забезпечення тієї категорії осіб, на яких поширюється дія цих законів, скасовані.

Аналізуючи вказані норми закону та виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, суд приходить до висновку, що зазначені положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року стосуються порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Тому скасування порядку нарахування пенсій за спеціальними законами з 01 червня 2015 року та подальше призначення таких пенсій на загальних підставах не впливає на можливість проведення перерахунку пенсії, призначеної раніше, у відповідності до діючих на час її призначення норм Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на викладене, суд вважає твердження відповідача про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії позивача з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року необґрунтованим, позаяк він застосував нові положення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності. Таке застосування норм права суперечить вимогам ч.1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

З'ясувавши всі фактичні обставини у справі, суд вбачає протиправність дій відповідача в частині відмови позивачу в перерахунку пенсії, оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена в 2001 році, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач діяв у порушення ст.19 Конституції України та наведених норм права, що встановлюють порядок обрахування пенсії працівнику прокуратури, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно часу, з якого необхідно здійснити перерахунок пенсії позивачу, суд зазначає наступне.

Перерахунок пенсії повинен здійснюватися, починаючи з 01.01.2016 року, згідно із постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та відповідно до ч.17 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1789 -ХІІ від 12.07.2001 року) - з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а також принципом законності, згідно з яким суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Врахувуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 2, 7-11, 13, 14, 71, 86, 94, 158-163, 186, ч.1 ст. 244-2, ст. 254 КАС України, на підставі ст.ст. 22, 58 Конституції України, статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1789 -ХІІ від 12.07.2001 року), суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати дії Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-92 вих. від 12 лютого 2016 року відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону № 1789 -ХІІ від 12.07.2001 року) протиправними.

Зобов'язати Локачинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області з 01 січня 2016 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону № 1789 -ХІІ від 12.07.2001 року) в розмірі 90 % від розміру його місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області № 18-92 вих. від 12 лютого 2016 року.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Локачинський районний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба