Справа № 282/426/16
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Корбут В.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"04" серпня 2016 р. Справа № 282/426/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чуднівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "16" травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Чуднівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ:

13.04.2016 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чуднівського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання відновити пенсійні виплати з 1 квітня 2015 року відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" як інваліду третьої групи.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.05.2016 року позовні вимоги в частині визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області з припинення з 01.04.2015 р. по 30.09.2015 р. включно виплати призначеної позивачу пенсії як інваліду третьої групи внаслідок загального захворювання протиправними та зобов'язання Чуднівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити позивачу виплату цієї пенсії з 01.04.2015 р. по 30.09.2015 р. включно з подальшими перерахунком згідно законодавства України залишено без розгляду.

В іншій частині позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області з припинення з 01.10.2015 року виплати призначеної ОСОБА_4 пенсії як інваліду третьої групи внаслідок загального захворювання протиправними.

Зобов'язано Чуднівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити ОСОБА_4 з 01.10.2015 року виплату пенсії як інваліду третьої групи внаслідок загального захворювання з подальшими перерахунком згідно законодавства України.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача в якості відшкодування судових витрат 551,20 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Чуднівському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке є зміненою назвою та правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області (припинено 30.03.2016 року) та з 29.11.2011 року отримує пенсію як інвалід третьої групи, відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до довідки Любарського районного суду Житомирської області позивач працює на посаді судового розпорядника даного суду з 16.09.1997 року по теперішній час та є державним службовцем.

Судом встановлено, що призупинення виплати пенсії позивачу було здійснено на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VІІІ від 2 березня 2015 року.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Так, з 01.04.2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ.

До абзацу другого частини 1 статті 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" були внесені зміни, якими з 01.04.2015 року встановлено, що Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 01.04.2015 року позивачу тимчасово припинено виплату пенсії, як інваліду третьої групи, у зв'язку із тим, що станом на 01.04.2015 року він працює на посаді судового розпорядника Любарського районного суду та відповідно є державним службовцем.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру"; "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України"; "Про Кабінет Міністрів України"; "Про судову експертизу"; "Про Національний банк України"; "Про службу в органах місцевого самоврядування"; "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України Про державну службу щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цим Законом не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України Про державну службу, пенсія призначається відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу та щомісячного довічного грошового утримання на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", у зв'язку з чим передбачені ч.1 ст.47 ст.54 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 01.06.2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Відповідно до ст.7 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі Конвенція) передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Стаття 1 Першого протоколу (Париж, 20.III.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст.46 Конституції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з урахуванням строку позовної давності, саме з 01.10.2015 року (а не з 01.04.2015 року, як того вимагав позивач) виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону №1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі довів ті обставини, на яких грунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність оспорюваних дій не доказана.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чуднівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "16" травня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "04" серпня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 вул.Кірова,32,смт.Любар,Житомирська область,13100

3- відповідачу/відповідачам: Чуднівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Героїв Майдану,107,м.Чуднів,Житомирська область,13200

- ,