Справа № 524/1728/16-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 р. Справа № 524/1728/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.06.2016р. по справі № 524/1728/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області

про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в період з 25 листопада 2010 року по 29 лютого 2016 року в сумі 391612,72 грн.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.06.2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2015 року по справі № 524/5275/14-а було зобов'язано виконком Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити позивачеві грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати. На виконання вказаного судового рішення відповідач нарахував їй 6306 грн. 54 коп., які виплатив лише 29.02.2016 року. Отже, вказаним судовим рішенням було підтверджено факт не виплати їй Виконавчим комітетом Автозаводської районної ради всіх сум заробітної плати на дату звільнення, в результаті незаконних дій відповідача, остаточну виплату яких проведено лише 29.02.2016 року. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.116, 117 КЗпП України стверджує, що відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1, працювала у Виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області з 10 вересня 2002 року до 25 листопада 2010 року.

При звільненні спору між роботодавцем та працівником щодо сум, які підлягають виплаті, не було.

У 2015 році позивач звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2015 року позов ОСОБА_1 було частково задоволено (справа № 524/5275/14-а).

Визнано неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати.

На виконання постанови виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахував та виплатив 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років у розмірі 6306,54 грн.

З посиланням на несвоєчасну виплату позивачеві колишнім роботодавцем - виконавчим комітетом Автозаводської районної ради м. Кременчука грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років, що призвело до недоотримання позивачем усіх належних йому сум розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача права на отримання сум грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років було встановлено лише з прийняттям судового рішення, що відбулося значно пізніше звільнення ОСОБА_1 з виконкому Автозаводської районної ради, а тому, враховуючи, що при звільненні позивача спору між сторонами у справі щодо належних до виплати сум не було, в даному випадку відсутня вина відповідача як передумова покладення на нього відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України.

Переглянувши рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач вже зверталась до суду з аналогічними вимогами про стягнення з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, внаслідок ненарахування та невиплати грошової винагороди за сумлінну працю в органах державної влади понад 10 років, за період з 25.11.2010 по 12.05.2015 (день подання цього позову) в сумі 304270,80 грн.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року по справі № 524/3937/15-а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.10.2015р. по справі № 524/3937/15-а залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 04 лютого 2016 року по справі № К/800/2856/16 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука про стягнення середнього заробітку.

У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Таким чином, постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 жовтня 2015 року по справі № 524/3937/15-а набрала законної сили 14 січня 2016 року на підставі ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року в порядку ст. 254 КАС України.

Отже, колегія суддів зауважує, що вже є рішення суду між тими самими сторонами, з того самого спору, яке набрало законної сили, за період з 25.11.2010 по 12.05.2015.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

З огляду на те, що існують судові рішення між тими самими сторонами, з того самого спору, що набрали законної сили по справі № 524/3937/15-а, якими відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 25.11.2010 по 12.05.2015 в сумі 304270,80 грн., у суду першої інстанції не було правових підстав для прийняття оскаржуваної постанови в цій частині, оскільки вказані позовні вимоги не підлягають розгляду.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2010 по 12.05.2015.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2015 по 29 лютого 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1. ст.117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Факт невиплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів при звільненні встановлено постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2015 року по справі № 524/5275/14-а, яка набрала законної сили в порядку ч. 1 ст. 254 КАС України, а тому вказані обставини в силу частини першої статті 72 КАС України не потребують додатковому доказуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2015 по 29.02.2016 (день фактичного розрахунку).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

У відповідності до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі по тексту - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За приписами п.3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У відповідності до п.5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Зі змісту наведених норм вбачається, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості робочих днів протягом періоду такої затримки.

Як вбачається з матеріалів справи, заробітна плата позивача за останні 2 місяці перед звільненням - вересень 2010 року та жовтень 2010 року - становить 12718,72 грн. (6470,79 грн. - за вересень 2010 року та 6247,93 грн. - за жовтень 2010 року), а відтак, середньомісячна заробітна плата складає 6359,36 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата, з урахуванням кількості робочих днів, визначених згідно з розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2009 р. N 1412-р "Про перенесення робочих днів у 2010 році" становить 295,78 грн. (6470,79+6247,93):(22+21), відповідно сума середнього заробітку, що підлягає стягненню, за період з 13.05.2015 по 29.02.2016 становить 60930 (шістдесят тисяч дев'ятсот тридцять) гривень 68 коп. (295,78х206).

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнята судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.06.2016р. по справі № 524/1728/16-а підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.06.2016р. по справі № 524/1728/16-а - скасувати.

Провадження у справі № 524/1728/16-а за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні, в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2010 по 12.05.2015 - закрити.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2015 по 29.02.2016 в сумі 60 930 (шістдесят тисяч дев'ятсот тридцять) гривень 68 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений 01.08.2016 р.