Справа № 804/1475/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2016 рокусправа № 804/1475/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщенні суду в місті Дніпро (Дніпропетровськ) апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року по справі № 804/1475/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання недійсною податкової консультації,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Фізична особа підприємець ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду, в якому просив визнати недійсною податкову консультацію Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 29 лютого 2016 року за № 1318/10/04-36-13-02-12-1, надану на його звернення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування скарги її заявник вказав, що він має право відносити до складу витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, витрати на сплату відсотків банку за користування кредитними коштами, оскільки такий кредит брався для введення господарської діяльності позивача. За таких обставин, вказує на протиправність податкової консультації.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є фізичною особою підприємцем.

17 лютого 2016 року позивач звернувся до відповідача з питанням надати податкову консультацію щодо можливості віднесення ним до складу витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, вартості відсотків за користування кредитними коштами (а.с.20).

Листом від 29 лютого 2016 року за вих. 1318/10/04-36-13-12-1 податковий орган надав відповідь, в якій, серед іншого, вказав, що для фізичної особи підприємця не передбачено право віднесення до складу витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, витрати у вигляді сплачених відсотків за користування кредитними коштами, незалежно від того, що кредит отримувався для здійснення підприємницької діяльності.

Вважаю вказану податкову консультацію необгрунтованою, позивач звернувся із даним позовом із вимогою визнати її недійсною.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вказав на відповідність змісту податкової консультації приписам Податкового кодексу України, норми якого не містять положень, які б надавали право фізичній особі підприємцю відносити до складу витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, витрат у вигляді відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 14.1.172 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Статтею 52 Податкового кодексу України передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Згідно з п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду (п. 53.3 ст. 53 Податкового кодексу України).

Отже, Податковий кодекс України, в якості підстав для визнання недійсною податкової консультації, чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Як вже встановлено вище, позивач звернувся до податкового органу з проханням надати йому консультацію з питання щодо можливості віднесення ним до складу витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів витрати у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами, якщо ці кошти брались для введення господарської діяльності.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, регулюється ст.177 Податкового кодексу України.

Згідно п.177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У відповідності до п. 177.4 ст.177 ПК України (в редакції чинній на момент звернення до податкового органу за консультацією) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

-витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; ( п.п.177.4.1.п.177.4 ст.177 ПК України);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

-обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; ( п.п. 177.4.2 п.177.2 ст.177 ПК України);

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом ( п.п.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України);

-інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. ( п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України).

Наведений перелік витрат, які безпосередньо повязані з отриманням доходів є вичерпним.

З аналізу наведених норм можливо зробити висновок, що для фізичної особи підприємця не передбачено включення до складу витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, суми витрат на сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Отже, оспорювана податкова консультація ґрунтується на вірному тлумаченні норм податкового законодавства.

Посилання апелянта на те, що витрати на сплату відсотків за отриманий кредит є вартістю придбаних банківських послуг, які прямо повязані з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг не ґрунтуються на вірному застосуванні приписів п.177.4 ст. 177 ПКУ, оскільки кредит хоч і отримано для цілей господарської діяльності, але сплачені за це відсотки не є такими, що безпосередньо повязані з отриманням доходу.

Також безпідставними є посилання позивача на Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справ № 804/2602/15, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин у тій справі діяла інша редакція п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відповідності змісту податкової консультації приписам Податкового кодексу України відповідає фактичним обставинам справи.

Отже, підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року по справі № 804/1475/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 липня 2016 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко