Справа № 337/2718/16-а
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

при секретарі - Голівщук Т.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Константінова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 10.05.2016р. йому виповнилось 60 років і він набув право на пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 14.06.2016р. він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком і така пенсія йому була призначена. При цьому, він дізнався, що при визначенні розміру його пенсії відповідачем було прийнято середню заробітну плату в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., яка була застосована і при призначенні йому пенсії за вислугу років, а не за три календарні роки, що передують його зверненню з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки виплата пенсії за вислугу років була припинена ще в 2006р. у зв'язку з його працевлаштуванням, ніколи не поновлювалась, за призначенням пенсії за віком він звернувся вперше. Також зазначив, що в порушення вимог п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як особі, що на день досягнення пенсійного віку пропрацювала в установах державної та комунальної форми власності на посадах, що дає право на пенсію за вислугу років, і має страховий стаж для чоловіків 35 років, відповідач відмовив йому в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення. Вважає такі дії відповідача також протиправними, оскільки будь-якої пенсії він не отримував, виплата такої допомоги не залежить від призначення та нарахування пенсії.

Просить визнати неправомірними дії відповідача щодо обчислення розміру його пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р.; зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити йому пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, з 14.06.2016р., з урахуванням фактично здійснених виплат, а також нарахувати та виплатити на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, позовні вимоги вточнила та просить визнати також неправомірними дії відповідача щодо невиплати на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення. Додатково суду пояснила, що спору щодо страхового стажу позивача між сторонами немає, позивач після припинення виплати пенсії за вислугу років працює до теперішнього часу. В 2006р. дійсно звертався за призначенням пенсії за вислугу років, але такої пенсії фактично не отримував, факт її призначення та нарахування в даному випадку немає значення для виплати грошової допомоги по п.7-1 Прикінцевих положень. Просить позов з урахуванням уточнення задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення та пояснив, що 22.11.2006р. позивач звернувся до УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за вислугу років і така пенсія йому була призначена довічно, але 23.11.2016р. виплата пенсії була припинена у зв'язку з його працевлаштуванням на роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років. 14.06.2016р. позивач звернувся до УПФУ з заявою про переведення його з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, вказана заява задоволена. При визначенні розміру пенсії за віком позивачу були застосовані показники, на підставі яких здійснювалось нарахування йому пенсії за вислугу років, зокрема, показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., що відповідає вимогам ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та постанові КМУ №327 від 23.04.2012р. «Про підвищення рівня соціального захисту населення». Вважає, що пенсія за віком нарахована та виплачується відповідно до норм діючого законодавства. Щодо нарахування позивачу неоподатковуваної грошової допомоги, то вважає, що підстав для їх виплати немає, оскільки такі виплати здійснюються у випадку, коли особа не отримувала будь-яку пенсію. В даному випадку в 2006р. позивач отримував пенсію за вислугу років, тому немає права на вказані виплати. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_3 до 21.11.2006р. працював на посаді лікаря нарколога Запорізького обласного клінічного наркологічного диспансеру та був звільнений у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років.

22.11.2006р. позивачу за його заявою призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

23.11.2006р. позивач працевлаштувався на посаду лікаря нарколога Запорізького обласного клінічного наркологічного диспансеру і з цього моменту виплату пенсії за вислугу років йому було припинено.

З 23.11.2006р. по теперішній час позивач продовжує працювати в даній установі на посаді лікаря нарколога.

10.05.2016р. позивач досяг 60 років і набув право на пенсію за віком.

14.06.2016р., продовжуючи працювати, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно з розпорядженням №154079 від 21.06.2016р. відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачу з виду на вид і призначив з 14.06.2016р. пенсію за віком у загальному розмірі 5204,98грн.

17.06.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив обчислити розмір пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, та здійснити виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058.

Листом від 05.07.2016р. відповідач відмовив позивачу в задоволенні вищевказаних вимог, вважає, що пенсія призначена та виплачується відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд керується принципом верховенства права (ст. 8 КАС України) відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, видами пенсій у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, один з яких може бути призначено особі, яка має одночасно право на різні види пенсії за її вибором, є пенсія за віком, по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія за вислугу років Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачена.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

П.2 Прикінцевих положень вказаного Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють, зокрема, на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, таким особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.51,52, п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.1 ст.27 вказаного Закону розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За правилами ч.2 ст.40 цього Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.3 ст.45 цього ж Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Щодо застосування ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Верховний Суд України неодноразово висловлював свою правову позицію (постанови від 31.03.2015р. у справі №21-612а14, від 02.12.2015р. у справі №193/1029/14-а, від 09.06.2015р. у справі №21-550а14), яка є обов'язковою для застосування судами України.

Так, Верховний Суд України зазначив, що ч.3 ст.45 Закону регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тобто, у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за іншим Законом, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується порядок призначення пенсії за формулою, передбаченою для призначення пенсії, із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Оцінивши обставини даної справи, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає протиправними дії відповідача щодо обчислення позивачу розміру пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., оскільки судом достовірно встановлено, що 22.11.2006р. позивачу була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», норми якого залишаються чинними на даний час. Виплата позивачу пенсії за вислугу років була припинена 23.11.2006р. у зв'язку з його працевлаштуванням. З заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, позивач звернувся до відповідача 14.06.2016р. вперше, при цьому продовжуючи працювати, тому підстав для поновлення виплати пенсії за вислугу років, переведення позивача на інший вид пенсії - за віком - і застосування ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні розміру пенсії у відповідача не було.

Крім того, після припинення виплати пенсії за вислугу років 23.11.2006р. позивач продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Тобто при обчисленні розміру пенсії за віком, за призначенням якої він звернувся в 2016р., має застосовуватися середня заробітна плата в України, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2013-2015р., як це передбачено ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд вважає, що відповідач, призначивши позивачу пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р., діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені вказаним Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому вказані його дії слід визнати протиправними та зобов'язати його здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком з урахуванням вказаних показників з 14.06.2016р.

Щодо позовних вимог в частині виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення суд зазначає таке.

Відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, з аналізу наведеної норми права можливо зробити висновок, що обов'язковими умовами отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є: 1) досягненням особою пенсійного віку, 2) наявність у неї необхідного страхового стажу, 3) вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 4) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії.

При цьому, виплата одноразової грошової допомоги при виході на пенсію є заохоченням особи, яка 35 років (для чоловіків) відпрацювала в закладах охорони здоров'я та отримувала при цьому заробітну плату за рахунок державного чи місцевого бюджету.

Судом встановлено і підтверджено наданими документами, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком останній досяг пенсійного віку, мав страховий стаж - понад 35 років на посаді, яка дає йому право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працював на цій посаді на момент виходу на пенсію за віком. Спору щодо цих обставин між сторонами не існує.

Заперечуючи проти позову в частині виплати грошової допомоги, представник відповідача посилається на те, що позивач до виходу на пенсію за віком отримував пенсію за вислугу років, що виключає виплату його грошової допомоги по п.7-1 Прикінцевих положень

Так, судом достовірно встановлено, що 22.11.2006р. позивач звертався до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років і така пенсія йому була призначена з 22.11.2006р. довічно. Після працевлаштування позивач втратив право на вказану пенсію, у зв'язку з чим з 23.11.2006р. виплата пенсії за вислугу років була припинена.

Таким чином, враховуючи, що до призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач в 2006р. отримував пенсію за вислугу років, хоча і незначний час (1 день - 22.11.2006р.), суд вважає, що право на виплату йому грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він не набув.

Доводи представника позивача про те, що пенсію за вислугу років позивач фактично в 2006р. не отримував, а сам факт призначення такої пенсії не має значення для виплати грошової допомоги, суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи суперечать вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Суд вважає, що в розумінні вимог вказаного Закону, позивач, якому в 2006р. була призначена пенсія за вислугу років, був отримувачем відповідної пенсії, що виключає виплату йому грошової допомоги за п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Та обставина, що позивач фактично не отримав пенсійну виплату, на думку суду, не впливає на визнання його пенсіонером - отримувачем пенсії за вислугу років.

При цьому, слід врахувати, що грошова допомога по п.7-1 Прикінцевих положень є заохоченням особи за її тривалий стаж роботи на відповідних посадах в закладах державної та комунальної власності і за те, що раніше вона не скористалась правом на отримання інших видів пенсії. Але, як вже вказувалось, позивач в 2006р. вийшов на пенсію за вислугу років, звернувся із заявою про призначення відповідної пенсії і така пенсія йому була призначена, тобто позивач скористався своїм правом на отримання інших видів пенсії, що позбавляє його права на заохочення у вигляді вищевказаної грошової допомоги.

Таким чином, суд вважає дії відповідача в частині відмови нарахувати та виплатити позивачу відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені вказаним Законом, тобто є правомірними, у зв'язку з чим в задоволенні позову в цій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.51,52,55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.2,9,26,27,29,40,45, п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.2,8,9,11,94,159,160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя щодо обчислення ОСОБА_3 розміру пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007р.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя перерахувати та виплатити ОСОБА_3 з 14.06.2016р. пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2013-2015р., з урахуванням фактично здійснених виплат.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний тест постанови виготовлено 29.07.2016р.

Суддя Н.А.Мурашова

28.07.2016