Справа № 816/4084/14
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Київ К/800/6617/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Борисенко І.В.

Островича С.Е.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш»

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2014

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015

у справі № 816/4084/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш»

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про часткове визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш») звернулось до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі по тексту - відповідач, Кременчуцька ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.10.2014 №/1897 в частині зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 521722,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2014, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015, позов задоволено частково. Податкове повідомлення-рішення від 07.10.2014 №/1897 визнано протиправним та скасовано в частині зменшення ТОВ «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 2690,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог і прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «НВФ «Техвагонмаш» до Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області 18.08.2014 подано податкову декларацію з ПДВ за липень 2014 року, у якій визначено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду /рядок 19/ в розмірі 236170,00 грн, залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду /рядок 22/ - 2876381,00 грн, суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку /рядок 23.1/ - 687983,00 грн, залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду /рядок 24/ - 2188398,00 грн.

У період з 08.09.2014 по 12.09.2014 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «НВФ «Техвагонмаш» бюджетного відшкодування податку на додану вартість (надалі також ПДВ) на рахунок платника у банку за липень 2014 року, за результатами перевірки складено акт від 19.09.2014 №2234/16-03-15-02-08/32686844, в якому, окрім іншого, вказано на порушення платником податків вимог статей 203, 215, 216, 228, 257 Цивільного кодексу України, абзацу «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено завищення значення рядка 24 декларації з ПДВ (залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду) на 521122,00 грн.

При цьому, податковий орган виходив з того, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Дніпропетровський завод спеціального обладнання», ТОВ «Укрметавтоматика», ТОВ «ВП «Дебора Електро» на суму ПДВ загалом в розмірі 2690,00 грн. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем, при розрахунку залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, неправомірно враховано суму в розмірі 519032,00 грн, що становить добуток залишку сум від'ємного значення, задекларованого ТОВ «НВФ «Техвагонмаш» у жовтні (159323,00 грн.), листопаді (237876,00 грн.) 2010 року, січні (48990,00 грн.), квітні (72843,00 грн.) 2011 року. На думку податкового органу, відносно вказаних сум закінчився строк позовної давності у 1095 календарних днів, а відтак, товари (послуги), за результатами придбання яких позивачем сформовано податковий кредит, є безоплатно отриманими і не можуть враховуватись при розрахунку від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на додану вартість.

На акт перевірки позивач листом від 26.09.2014 №850 надав заперечення, за результатами розгляду яких Кременчуцькою ОДПІ складено відповідь від 03.10.2014 №24836/10.

На підставі зазначеного вище акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.10.2014 №/1897, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2014 року в розмірі 522496,00 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив до суду в частині зменшення розміру від'ємного значення: в розмірі 1698,00 грн. - стосовно господарських правовідносин з ТОВ «Дніпропетровський завод спеціального обладнання»; в розмірі 218,00 грн. - стосовно господарських правовідносин з ТОВ «Укрметавтоматика»; в розмірі 774,00 грн. - стосовно господарських правовідносин з ТОВ «ВП «Дебора Електро»; в розмірі 519032,00 грн. - залишок від'ємного значення за жовтень-листопад 2010 року, січень, квітень 2011 року.

Відмовляючи у частині задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Щодо правомірності відображення позивачем у рядку 24 податкової декларації з ПДВ за липень 2014 року залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів жовтень - листопад 2010 року та січень, квітень 2011 року суми в розмірі 519032,00 грн., слід зазначити наступне.

Підставою для зменшення значення рядка 24 податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року на 519032,00 грн. податковий орган посилався на ту обставину, що факт неврахування позивачем даної суми при розрахунку бюджетного відшкодування податку на додану вартість протягом більш ніж 1095 календарних днів свідчить про те, що відповідні товари, за господарськими операціями з придбання яких сформовано податковий кредит в даній частині, не оплачені, а оскільки законодавчо визначений термін позовної давності (три роки) минув, такі товари вважаються безоплатно отриманими.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що вищевказане твердження є безпідставним та необґрунтованими, оскільки є лише припущеннями ревізорів, що не підтверджені доказами.

Однак, позивачем не було надано копій первинних документів, на підставі яких ним було віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 519032,00 грн., що унеможливлює перевірку правомірності декларування вказаної суми.

Разом з цим, судами попередніх інстанцій враховано положення пункту 102.5 статті 102 ПК України відповідно до якого заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Також, згідно з пунктом 200.6 статті 200 ПК України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах.

Ааналіз вищевказаних норм ПК України дає підстави для висновку про те, що граничний строк для подання заяви про повернення надміру сплачених податків або їх відшкодування обмежено 1095 календарними днями з моменту виникнення права на таке відшкодування.

Отже, платник податків може прийняти рішення про відшкодування суми податку на додану вартість з бюджету шляхом подання заяви про таке відшкодування протягом 1095 календарних днів з моменту виникнення відповідного права.

Оскільки сукупний залишок від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на додану вартість включає в себе добуток сум таких залишків попередніх звітних (податкових) періодів, що не заявлені платником до бюджетного відшкодування у відповідних періодах, колегія суддів вважає, що при розрахунку такого залишку платник податку має право врахувати лише ті суми, відносно яких не закінчився законодавчо визначений строк для їх відшкодування з бюджету, тобто, протягом 1095 календарних днів.

Отже, позивачем при розрахунку залишку від'ємного значення (додаток 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року) було безпідставно враховано суму податку в розмірі 519032,00 грн., а тому податковий орган обґрунтовано зменшив значення рядка 24 податкової декларації з податку на додану вартість позивача за липень 2014 року на зазначену суму.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш» відхилити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)С.Е. Острович