Справа № 821/939/16
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/939/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

суддів: Войтовича І.І., Кисильової О.Й.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю представників позивача - Максимова Д.С., Вдовиченко Т.М., представника відповідача - Коваленко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 12 та 13 припису від 17.06.2016р. №2/2-3,

встановив:

Державне підприємство «Херсонський морський торговельний порт» звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України в якому просить визнати протиправними та скасувати пункти 2, 12, 13 припису №2/2-3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 06.06.2016р. по 09.06.2016р. відповідачем проведено планову перевірку позивача. За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України, на підставі якого винесено оскаржуваний припис від 17.06.2016р. за №2/2-3. Позивач не погоджується з пунктами 2, 12, 13, що викладені в приписі і вважає їх безпідставними.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, та вказали, що перевірка позивача здійснена у відповідності з діючим законодавством. На підставі акту перевірки екологічною інспекцією винесено припис від 17.06.2016р. за №2/2-3. Вказаний припис було прийнято обґрунтовано на підставі порушень позивачем вимог природоохоронного законодавства, які викладені в його змісті. В задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З 06.06.2016р. по 09.06.2016р. посадовими особами Державної екологічної інспекції України та Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт».

За результатом перевірки складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

На підставі акту Державною екологічною інспекцією України винесено припис від 17.06.2016р. №2/2-3.

Позивач у своєму позові не погоджується з пунктами 2, 12, 13 оскаржуваного припису, згідно яких позивачу необхідно:

- пунктом 2 Припису №2/2-3 зобов'язано: надати графік проведення (не менше як два рази на рік) огляду установок очистки газу (надалі - ГОУ) для оцінки їх технічного стану;

- пунктом 12 Припису №2/2-3 зобов'язано: визначити склад і властивості відходів, що утворюються, ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища (розробити технічні паспорти відходів);

- пунктом 13 Припису №2/2-3 зобов'язано: виконувати умови висновку державної екологічної експертизи по проекту «Коригування оцінки впливу на навколишнє природне середовище процесів перевантаження будівельних матеріалів і мінеральних добрив в ДП «ХМТП»» від 21.09.2009р. №3412/05, в частині виконання природоохоронних заходів.

Щодо пункту 2 Припису №2/2-3 суд зазначає наступне.

Правовими підставами для покладання на ДП «ХМТП» таких обов'язків стали: стаття 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», а також пункти 2.2.9 та 2.2.10 «Правил технічної експлуатації установок очистки газу», затверджених наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 6 лютого 2009 року №52 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 квітня 2009 р. за №327/16343).

Згідно ст.10 ЗУ «Про охорону атмосферного повітря», підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані:

- здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо;

- вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів;

- забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів;

- здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік;

- заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і вживати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря;

- забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок;

- забезпечувати розроблення методик виконання вимірювань, що враховують специфічні умови викиду забруднюючих речовин;

- використовувати метрологічно атестовані методики виконання вимірювань і повірені засоби вимірювальної техніки для визначення параметрів газопилового потоку і концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та викидах стаціонарних і пересувних джерел;

- здійснювати контроль за проектуванням, будівництвом і експлуатацією споруд, устаткування та апаратури для очищення газопилового потоку від забруднюючих речовин і зниження впливу фізичних та біологічних факторів, оснащення їх засобами вимірювальної техніки, необхідними для постійного контролю за ефективністю очищення, дотриманням нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів та інших вимог законодавства в галузі охорони атмосферного повітря;

- своєчасно і в повному обсязі сплачувати екологічний податок.

Відповідно до п.п. 2.2.9, 2.2.10 Правил технічної експлуатації установок очистки газу, суб'єкт господарювання зобов'язаний: проводити огляд ГОУ для оцінки їх технічного стану не менше двох разів на рік комісією, яка призначається суб'єктом господарювання; за результатами огляду складати акт перевірки технічного стану установки очистки газу на джерелі викиду (утворення), зразок якого наведено у додатку 5. У разі виявлення недоліків розробляти заходи щодо їх усунення. Оригінал акта додається до паспорта установки.

Суд зазначає, що вказані норми законодавства передбачають лише проведення огляду ГОУ не менше двох разів на рік, жодних вимог щодо складання будь-яких графіків таких оглядів не передбачено.

Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку про протиправність та скасування пункту 2 припису № 2/2-3.

Щодо пункту 12 Припису №2/2-3 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про відходи» передбачено, що Державний облік та паспортизація відходів, здійснюються у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Єдині правила ведення державного обліку та паспортизації відходів встановлені «Порядком ведення державного обліку та паспортизації відходів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 1999 р. №2034 (надалі - Порядок №2034).

Відповідно до п.2 Порядку №2034, паспортизація відходів - процес послідовного збирання, узагальнення та зберігання відомостей про кожний конкретний вид відходів, їх походження, технічні, фізико-хімічні, технологічні, екологічні, санітарні, економічні та інші показники, методи їх вимірювання і контролю, а також про технології їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.

Абзацом 3 пункту 9 Порядку №2034 передбачено, що форми паспортів відходів та інструкції щодо їх ведення розробляються Мінприроди за участю інших заінтересованих центральних органів виконавчої влади і затверджуються ним за погодженням з МОЗ.

Суд зазначає, що станом на час розгляду справи єдиним документом, який встановлює вимоги до складу, вмісту, правил та послідовності заповнення технічного паспорту відходів і внесення подальших змін є ДСТУ 2195-99 (ГОСТ 17.9.0.2-99). Жодних нормативно-правових актів Мінприроди України щодо застосування зазначеного ДСТУ та порядку затвердження, погодження та реєстрації технічних паспортів відходів, на даний час не існує.

Згідно ст.11 Закону України «Про стандартизацію» стандарти застосовуються на добровільній основі, за винятком випадків, коли застосування цих стандартів вимагають технічні регламенти.

Згідно з п.9 Порядку №2034 паспортизація відходів ведеться підприємствами з метою їх вичерпної ідентифікації та визначення оптимальних шляхів поводження з ними.

Тобто, паспорта відходів розробляються на відходи, для яких не знайдено оптимальні шляхи утилізації і вони постійно накопичуються у місцях видалення відходів. Щодо відходів, які приймаються спеціалізованими підприємствами на утилізацію або знешкодження, або твердих побутових відходів, то шляхи поводження з ними вже визначені.

Суд звертає увагу, що в ДП «ХМТП» утворюються відходи, які визначені державним класифікатором ДК 005-96 "Класифікатор відходів" та які приймаються спеціалізованими підприємствами на утилізацію або знешкодження згідно укладених договорів. Жодного виду відходів, для яких не знайдено оптимальні шляхи їх утилізації або видалення під час проведення заходу контролю відповідачем не було виявлено.

Листом від 12.08.2013р. №477-5766/0/8-13/51/405 Херсонська обласна державна адміністрація виключила ДП «ХМТП» з реєстру місць видалення відходів, у зв'язку з відсутністю на підприємстві місць видалення відходів

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що затвердження, погодження та реєстрації технічних паспортів відходів, на даний час не існує та у ДП «ХМТП» відсутні відходи, які підлягають обов'язковій паспортизації, а тому п.12 припису №2/2-3 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо пункту 13 Припису № 2/2-3 суд зазначає наступне.

Відносини в галузі екологічної експертизи регулюються Законом України «Про екологічну експертизу» (далі - Закон).

Завданням законодавства про екологічну експертизу є регулювання суспільних відносин в галузі екологічної експертизи для забезпечення екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, захисту екологічних прав та інтересів громадян і держави.

Відповідно до ст.7 Закону, об'єктами екологічної експертизи є проекти законодавчих та інших нормативно-правових актів, документація по впровадженню нової техніки, технологій, матеріалів, речовин, продукції, генетично модифікованих організмів, реалізація яких може призвести до порушення екологічних нормативів, негативного впливу на стан навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону, здійснення державної екологічної експертизи є обов'язковим для видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Перелік видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 серпня 2013р. №808, яка визначає види діяльності та об'єкти, які підлягають обов'язковій державній екологічній експертизи.

Державна екологічна експертиза повинна виходити з того, що на її дослідження, аналіз і експертну оцінку передаються екологічно небезпечні об'єкти, тобто здатні негативно впливати на якість навколишнього середовища, здоров'я і життя людей, режим використання природних ресурсів. Інакше кажучи, державній екологічній експертизі слід піддавати такі види наміченої діяльності, що ґрунтується на ризику екологічної небезпеки, а отже, спроможна в будь-який час з великим ступенем вірогідності призвести до складних екологічних наслідків, пов'язаних з пошкодженням чи спотворенням екосистеми, природних ландшафтів і комплексів, виведенням з обігу природних ресурсів чи настанням складних патологічних або генетичних афектів. Безперечно, що обов'язково експертному аналізу і оцінці повинні підлягати матеріали, пов'язані з розміщенням особливо екологічно небезпечних видів господарської та іншої діяльності.

Слід зазначити, що до екологічно небезпечних видів господарської діяльності віднесено об'єкти атомної промисловості і енергетики, біохімічного, біотехнічного і фармацевтичного виробництва, нафтохімії, нафтопереробки, хімічної промисловості, металургії, мікроелектронної промисловості та об'єкти, пов'язані з обробкою, транспортуванням, зберіганням і захороненням небезпечних промислових відходів, виробництвом і застосуванням мінеральних добрив, пестицидів, вибухових речовин і ракетного палива тощо.

До таких об'єктів можна віднести види діяльності по виробництву електроенергії на основі органічного палива, виробництву азбесту, скла, цементу, целюлози, зберіганню і транспортуванню паливних, токсичних, вибухонебезпечних речовин, включаючи матеріали, що створюють отруйні продукти горіння і порохові вибухи, а також дослідної діяльності, в процесі якої використовуються у великих кількостях токсичні речовини, природні і штучні синтезовані організми, бактерії та віруси.

ДП «ХМТП» є державним унітарним транспортним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності, та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Відповідно до пункту 2.1. Загальних положень Статуту державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт», Підприємство створено з метою організації і здійснення перевалки вантажів з одного виду транспорту на інший, обслуговування суден, пасажирів і вантажів, перевезення вантажів і пасажирів на суднах, що належать Підприємству, а також для отримання прибутку.

В процесі господарської діяльності ДП «ХМТП» займається перевантаженням вантажів, а також накопиченням суднових партій для їх подальшого відвантаження на водний або інший вид транспорту на підставі договорів перевалки вантажу. Тобто, підприємство не є власником вантажу, який потрапляє на підприємство для його перевантаження. Господарська діяльність ДП «ХМТП» не пов'язана з виробництвом та реалізацією будь-якої продукції. До того ж, згідно п.6 Порядку передачі документації на державну екологічну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 1995р. №870, встановлено, що заявки на проведення державної екологічної експертизи документації по впровадженню нової техніки і технологій стосується об'єктів та видів діяльності, що становлять підвищену екологічну небезпеку.

Суд зазначає, що діяльність з перевантаження вантажів, а також накопичення суднових партій для їх подальшого відвантаження на водний або інший вид транспорту, не визначена Переліком видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, та не підлягає проведенню обов'язкової державної екологічної експертизи.

Таким чином, ДП «ХМТП» не зобов'язано дотримуватися висновку державної екологічної експертизи по проекту «Коригування оцінки впливу на навколишнє природне середовище процесів перевантаження будівельних матеріалів і мінеральних добрив в ДП «ХМТП»» від 21.09.2009р. №3412/05, оскільки проведення цієї експертизи було не обов'язковим, а тому і її висновки слід розглядати виключно як рекомендації.

Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку про протиправність та скасування пункту 13 припису №2/2-3.

В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність прийнятого ним рішення, в той час як позивач надав достатні та належні докази зворотного.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати пункти: 2, 12, 13 припису Державної екологічної інспекції України від 17.06.2016р. №2/2-3.

Стягнути з Державної екологічної інспекції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" () сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн. шляхом безспірного списання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 липня 2016 р.

Головуючий суддя Циганій С.І.

Суддя Войтович І.І.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 5.1.2