Справа № 808/8807/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року о/об 12 год. 10 хв.Справа № 808/8807/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю представників:

від позивача - Єлізарова К.Д.

(діє на підставі довіреності №66 від 24.06.2015 року)

від відповідача - Доргова Г.В.

(діє на підставі довіреності № 61/28-04-10-017 від 28.07.2015 року)

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» (далі - позивач) до Запорізької митниці ДФС (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2015 року №, винесене Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2015 року №, винесене Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2015 року №, винесене Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2015 року №, винесене Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані податкові повідомленнями-рішеннями не відповідають нормам чинного законодавства та вказує, що надав податковому органу до перевірки усі належним чином оформлені первинні документи на підтвердження здійснення господарських операції з ТОВ «БК Спецбудмонтаж», які встановлюють, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача дійсно мали місце. Окрім того, недоліки форми в заповненні податкової накладної, зокрема, не зазначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу та не впливає на розмір податкового кредиту покупця.

В судовому засіданні 23 червня 2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях від 21 січня 2016 року (вх..№.2221) в яких, зазначив, що деякі податкові накладні не містять коди товару згідно УКТ ЗЕД, податкова накладна №29 від 25 вересня 2014 року не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні, складені ТОВ «БК Спецбудмонтаж» з порушенням порядку їх заповнення, оскільки в актах КБ-2В наведена недостовірна інформація, а саме: завишена кількість працівників, що мали виконувати роботи та сума заробітної плати, що свідчить про дефектність документів, ТОВ БК «Спецбудмонтаж» здійснював свою діяльність без дозвільних документів. Перевіркою встановлено формування підприємством показників податкової звітності з податку на додану вартість на підставі недостовірних первинних документів, які не підтверджують факт придбання товарів, робіт, послуг та реальності здійснення господарських операцій по взаємовідносинам Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК Спецбудмонтаж».

В судовому засіданні 23 червня 2016 року представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 23 червня 2016 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення та пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» зареєстроване як юридична особа 08 квітня 1998 року за адресою: 69006, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Ленінський р-н, вул.Добролюбова, буд. 20, ідентифікаційний код 00130872.

Відповідно до Свідоцтва №200042625 Серія НБ№502360 Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» з 16 липня 1997 року зареєстроване, як платник податку на додану вартість.

У періоді з 06 липня 2015 року по 24 липня 2015 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти декларування податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «БК Спецбудмонтаж» за період вересень-грудень 2014 року, та податку на прибуток у періоді, в якому відображені взаємовідносини із зазначеним контрагентом.

За результатами перевірки складений акт №8/28-04-41-00/00130872 від 31 липня 2015 року згідно якого встановлено порушення позивачем:

- пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 117 428 грн., у т.ч. по періодах: вересень 2014 року - 116 699 грн.; жовтень 2014 року - 729 грн.

- пункту 192.1 статті 192, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на суму 383 392 грн., у т.ч. по періодах: листопад 2014 року - 193 966 грн.; грудень 2014 року - 189 426 грн.;

- пункту 192.1 статті 192, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування у розмірі 193 966 грн., у т.ч. по періодах: грудень 2014 року - 193 966 грн.

- підпункту138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.8 статті 138, статті 144, пункту 146.2 статті 146 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у розмірі 1 658 грн. за період 2014 рік.

Позивачем подані заперечення від 07 серпня 2015 року №06/2099 до Акту перевірки №8/28-04-41-00/00130872 від 31 липня 2015 року.

Листом від 14 серпня 2015 року відповідач надав Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго» відповідь, в якій зазначив, що висновки акта №8/28-04-41-00/00130872 від 31 липня 2015 року є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

На підставі висновків акту перевірки №8/28-04-41-00/00130872 від 31 липня 2015 року відповідачем 19 серпня 2015 року винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 117 428 грн. та штрафні санкції у розмірі 58 714 грн.;

- №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 193 966 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 96 983 грн.;

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 383 392 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1 658 грн. та штрафні санкції у розмірі 829 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 19 серпня 2015 року №, №, №, № позивач звернувся до суду щодо їх оскарження.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Запорізький окружний адміністративний суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, позивач мав правовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК Спецбудмонтаж» оформлені Договором на виконання робіт №П568 від 07 серпня 2014 року.

Зазначений контрагент обраний Позивачем за результатами проведення відкритих торгів. Для участі у конкурсі, окрім Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Спецбудмонтаж» пропозиції надали ще два учасники, а саме: Приватне підприємтсво «Барицентр» та Товариство з обмеженою відлпорвідальністю «Південьрембудсервіс». За результатами проведених відкритих торгів, позивачем обрано Товариство з обмеженою вілповідальністю «БК Спецбудмонтаж», оскільки його пропозиція відповідала вимогам конкурсної документації та була найбільш економічно вигідною.

Відповідно до пункту 1.1. вищезазначеного договору Товаристов з обмеженою відповідальністю «БК Спецбудмонтаж», підрядник з однієї сторони, зобов`язується у 2014 році за завданням Позивача, замовник з другої сторони, на свій ризик зі своїх матеріалів виконати роботи на об`єкті: «ДТЕК Придніпровська ТЕС. Капітальний ремонт будівлі службового корпусу», зазначені в пункті 1.2 цього договору, а позивач прийняти і оплатити такі роботи.

На підтвердження здійснення господарських операцій за договором на виконання робіт №П568 від 07 серпня 2014 року позивачем до суду надано:

- податкові накладні №14 від 12 листоапада 2014 року, №43 від 28 листоапада 2014 року; №45 від 26 грудня 2014 року; №11 від 09 вересня 2014 року; №12 від 09 вереасня 2014 року; №15 від 11 веренся 2014 року; №29 від 25 вересня 2014 року; №35 від 31 жовтня 2014 року; №19 від 21 листоапада 2014 року; №1 від 04 грудня 2014 року;

- довідка про вартість виконаних робіт за жовтень 2014 року від 12 листпада 2014 року; довідка про вартість виконаних робіт за листопад 2014 року від 28 листпада 2014 року;

- довідка про вартість виконаних робіт за грудень 2014 року від 26 грудня 2014 року;

- акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2014 року від 12 листоапада 2014 року; акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2014 року від 28 листоапада 2014 року; акт №3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року від 26 грудня 2014 року;

- накладні №346 від 09 вересня 2014 року; №347 від 09 вересня 2014 року; №353 від 11 вересня 2014 року; №383 від 25 вересня 2014 року; №457 від 31 жовтня 2014 року; №504 від 21 листпада 2014 року; №536 від 04 грудня 2014 року;

- прибуткові ордери № від 09 вересня 2014 року; № від 09 вересня 2014 року; № від 09 вересня 2014 року; № від 11 вересня 2014 року; № від 25 вереасня 2014 року; № від 31 жовтня 2014 року; № від 21 листопада 2014 року; № від 04 грудня 2014 року;

- довіреності на отримання товару №795 від 02 вересня 2014 року; №816 від 11 вересня 2014 року; №856 від 25 вересня 2014 року; №921 від 31 жовтня 2014 року №948 від 18 листпада 2014 року; №984 від 04 грудня 2014 року;

- товаро-транспортні накладні №090914 від 09 вересня 2014 року; №090914 від 09 вересня 2014 року; №110914 від 11 вересня 2014 року; №110914 від 11 вересня 2014 року; №250914 від 25 вересня 2014 року; №3110 від 31 жовтня 2014 року; №211114 від 21 листопада 2014 року;

- накладні-вимоги на відпуск №194 від 16 векресня 2014 року; №201 від 26 вересня 2014 року; №220 від 31 жовтня 2014 року; №256 від 21 листпада 2014 року; №262 від 04 грудня 2014 року;

- акти про витрату давальницької сировини №2 від 28 листпада 2014 року; №1 від 12 листопада 2014 року; №3 від 26 грудня 2014 року;

Окрім того, позивачем до суду надано:

- документацію щодо проведення відкритих одноступенчатих торгів;

- листи - допуски працівників Товариства з обмеженою відпрвідальністю «БК Спецбудмонтаж» №24/07/14-1 від 24 липня 2014 року, №08/08/14-1 від 08 серпня 2014 року, №05/09/14-1 від 05 вересня 2014 року, №07/08/14-1 від 07 серпня 2014 року, №27/08/14-і від 27 серпня 2014 року, №02/09/14-1 від 02 вересня 2014 року;

- витяг з журналу інструктажа з охорони праці;

- загальний журнал робіт №1;

- акти приймання устаткування до монтажу від 16 вересня 2014 року, від 26 вересня 2014 року, від 31 жовтня 2014 року, від 21 листопада 2014 року, від 04 грудня 2014 року.

На підтвердження залучення Товариства з обмеженою вілпорвідальністю «БК Спецбудмонтаж» позивачем надано лист від ТОВ «БК Спецбудмонтаж» про погодження субпідрядних організацій, а саме - Товариством з обмеженою вілповідальністю «Схід-Клімат» та ПФ «Алрус», разом з їх установчими та дозвільними документами. Позивач листом від 18 серпня 2014 року №4022/2110 погодив зазначені субпідрядні організації.

Судом встановлено, що розрахунки між сторонами за зазначеним договором проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями: № від 18 грудня 2014 року, № від 09 січня 2015 року, №380 від 09 січня 2015 року, №973 від 14 січня 2015 року, №№1953 від 29 січня 2015 року, №2701 від 10 лютог 2015 року, №3591 від 24 лютого 2015 року, №5175 від 19 березня 2015 року, № від 20 березня 2015 року, № від 20 березня 2015 року, №5900 від 31 березня 2015 року, №5911 від 31 березня 2015 року, № від 21 жовтня 2015 року, № від 29 жовтня 2015 року, № від 30 жовтня 2015 року, № від 30 жовтня 2015 року, № від 30 листпада 2015 року, № від 29 січня 2016 року, № від 29 лютого 2016 року, № від 31 березня 2016 року.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В акті перевірки податковий орган зазначив про наявність недоліків у податкових накладних, виписаних ТОВ «БК Спецбудмонтаж» в частині відсутності коду товару згідно УКТ ЗЕД у податкових накладних №11 від 09 вересня 2014 року, №12 від 09 вересня 2014 року, №15 від 11 вересня 2014 року, №29 від 25 вересня 2014 року, №35 від 31 жовтня 2014 року.

З аналізу вищезазначених норм Податкового кодексу України вбачається, що одним з реквізитів податкової накладної, передбачений підпунктом «і» пункту 201.1 Полаткового кодексу України є код товару згідно з УКТ ЗЕД, який дає можливість відстежувати рух імпортованих товарів у межах усієї країни, а разом з тим і вираховувати, чи було оподатковано поставку такого товару податком на додану вартість на ціну, не нижче митної вартості.

При цьому, необхідно зазначити, що спірні податкові накладні дають можливість правильно встановити покупця та продавця товару, дані щодо кількості та вартості товару, дату операції.

Разом з тим, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють Платника податків про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в редакції, що була чинна на момент здійснення спірних правовідносин).

Судом встановлено, що докази щодо повідомлень податковим органом платника податків про наявність у реєстрі розбіжностей з метою уточнення податкових зобов'язань відсутні.

Недоліки форми в заповненні податкової накладної, зокрема, не зазначення виду цивільно-правового договору та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу та не впливає на розмір податкового кредиту покупця.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».

Суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку слід виходити з того, що зміст господарської операції має перевагу над формою її фіксації, а недоліки в заповненні реквізитів податкових накладних, виявлені в результаті перевірки податковим органом, не свідчать про її недостовірність або недійсність, а також не свідчать про недопустимість її використання як доказу сплати податку на додану вартість у ціні придбання.

Таким чином, відсутність в спірних податкових накладних коду УКТ ЗЕД не є свідоцтвом нереальності господарських операцій платника податків з ТОВ «БК Спецбудмонтаж».

До того ж, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що вказані товари є такими, що ввезені на митну територію України.

З акта перевірки №8/28-04-41-00/00130872 від 31 липня 2015 року та письмових заперечень відповідача з'ясовано, що безтоварність господарської операції в свою чергу також обгрунтована недостовірною інформацією в актах КБ-2в, а саме - завищення кількості працівників, що мали виконувати роботи та суми заробітної плати. До таких висновків відповідач прийшов використавши «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування до органів доходів і зборів», поданого ТОВ «БК Спецбудмонтаж» суми нарахованої заробітної плати у листопаді та грудні 2014 року 44 258,5 грн., кількість працюючих у листопаді - 8 осіб, у грудні 2014 року - 15 осіб. Разом з цим, згідно з даними, наведеними в актах за формою КБ-2В підписаних між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпроенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК Спецбудмонтаж» загальна сума нарахованої заробітної плати, яка включена до складу вартості будівельних робіт, складає - 230 421, 82 грн. Також, в обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на лист від 04 вересня 2013 року №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок тривалості робочого часу на 2014 рік», відповідно до якого робить висновок, що вісім працівників ТОВ «БК Спецбудмонтаж» протягом листопада 2014 року не могли виконати обсяг робіт, зазначений у актах за формою КБ-2в №1 від 12 листопада 2014 року та №2 від 28 листопада 2014 року, а саме - 10 105,91 людино-годин.

Окремо відповідач зазначає, що в наданих актах КБ-2в не зазначена субпідрядна організація та зазначає, що ТОВ «БК Спецбудмонтаж» здійснював свою діяльність без дозвільних документів у грудні 2014 року.

Дослідивши надані позивачем акти форми №КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт за жовтень, листопад та грудень 2014 року, а також надані до матеріалів справи довідки про вартість виконаних робіт за жовтень, листопад, грудень 2014 року; лист допуск ТОВ «БК Спецбудмонтаж» наданий позивачу на залучення до виконання робіт субпідрядних організацій ( ТОВ «СХІД-КЛІМАТ» та ПФ «АЛРУС») та листи допуски на працівників ТОВ «БК Спецбудмонтаж», суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до розділу 8 пункту 8.1 договору №П568 від 07 серпня 2014 року: «ТОВ «БК Спецбудмонтаж» має право залучити до їх виконання субпідрядників, за попереднім погодженням із замовником. Перед початком робіт, підрядник надає на розгляд замовнику і узгодження перелік субпідрядників і копії їх реєстраційних документів для залучення до виконання робіт на об`єкті, замовник повинен розглянути та погодити або обґрунтувати відхилення того або іншого субпідрядника».

На виконання зазначеного, позивачем отримано та надано до матеріалів справи лист допуск на залучення до виконання робіт субпідрядних організацій - ТОВ «Схід-Клімат» та ПФ «Алрус». Зазначені субпідрядні організації погоджено позивачем листом від 18 серпня 2014 року №4022/2110 про погодження субпідрядних організацій. Погоджуючи залучення зазначених субпідрядників до процесу виконання робіт в рамках договору №П568 від 07 серпня 2014 року, позивач керувався наданими ТОВ «БК Спецбудмонтаж» статутними та дозвільними документами на ТОВ «Схід-Клімат» та ПФ «Алрус».

Згідно з розділом 1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» від 01 січня 2014 року, «Сфера застосування» ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» цей стандарт носить обов'язковий характер при визначенні вартості будівництва об'єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії. Згідно з пунктом 6.4.2 цього Стандарту при визначенні вартості виконаних обсягів робіт і проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи по об'єктах будівництва, зведення яких здійснюється за рахунок державних коштів, застосовуються примірні форми первинних облікових документів «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (примірна форма №КБ-2в) і «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (примірна форма №КБ-3), які наведено у додатку Т та додатку У. Таким чином, за вимогами ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, вказані примірні форми підлягають обов'язковому застосуванню лише при визначенні вартості будівництва та проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи по об'єктах, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії. В усіх інших випадках (коли будівництво здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, відмінних від державних коштів) замовники та виконавці робіт можуть застосовувати документи довільної форми, розроблені самостійно, зазначивши в них обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами та доповненнями) і Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Мінфіну України від 24 травня 1995 року № 88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05 червня 1995 року за № 168/704).

В зв'язку з тим, що виконання будівельно-монтажних робіт на об'єкті позивача здійснювалось та фінансувалось не за державні кошти, суд приходить до висновку, що при складанні актів виконаних робіт не обов'язково дотримуватися саме примірних форм №КБ-2в. Сторони мають право змінювати та доповнювати їх, використовувати (заповнювати) їх цілком або у певній частині, при цьому забезпечуючи наявність в них всіх необхідних обов'язкових реквізитів первинних документів. Тому, твердження відповідача про не зазначення в актах КБ-2в субпідрядних організацій не є підставою вважати їх дефектними.

Акти приймання-виконання будівельних робіт за формою №КБ-2в цілком відповідають вимогам, передбаченим чинним законодавством, мають усі необхідні реквізити, здатні ідентифікувати зміст посвідчених ними господарських операцій та її учасників.

Щодо посилання відповідачем на «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування до органів доходів і зборів», наданого контрагентом позивача, а саме ТОВ «БК Спецбудмонтаж» за листопад та грудень 2014 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2.6 Наказу державного комітету статистики №286 від 25 вересня 2005 року «Про затвердження Інструкції із статистики кількості працівників», не включаються до облікового складу працівники, які не перебувають у штаті даного підприємства. До них належать такі працівники: залучені до виконання робіт за договорами цивільно-правового характеру, включаючи договір підряду; прийнятті до виконання разових спеціальних робіт,: наприклад, ремонтні роботи тощо; прийнятті на роботу за сумісництвом з інших підприємств, та інш.

Статею 849 Цивільного кодексу України зазначається, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Статею 320 Господарського кодексу України встановлено, що замовник має право, не втручаючись у господарську діяльність підрядника, здійснювати контроль і технічний нагляд за відповідність обсягів, вартості та якості виконаних робіт проекту і кошторисам».

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2005 року № 668 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», де відповідно до пункту 28, замовник має право: здійснювати в будь-який час, не втручаючись у господарську діяльність підрядника (субпідрядника), технічний нагляд і контроль за ходом, якістю, вартістю та обсягами виконання робіт »та іншими нормативними документами».

Тобто, з зазначеного вбачається, що позивач не вправі контролювати порядок та умови здійснення господарської діяльності своїми контрагентами, рівно як і наявність трудових ресурсів у штаті підприємства та матеріально-технічних ресурсів на праві власності не є обов'язковою умовою для виникнення у суб'єкта господарювання права на виконання підрядних робіт, через те що така техніка та трудові ресурси можуть бути залучені на підставі господарсько-правових та цивільно-правових договорів. Позивач не є третьою стороною укладених його підрядником договорів, та не має жодного відношення до їх укладення, контролю. Позивач не може впливати на господарську діяльність контрагентів, щодо їх вибору контрагентів та вибору угод, які з ними укладати. Платник податку не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності власної вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід'ємного елементу верховенства права (стаття 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності - тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (стаття 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (стаття 129 Конституції України).

Суд також зазначає, що посилання відповідача в акті перевірки на низьки показники «Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування до органів доходів і зборів», не можуть самі по собі впливати на формування позивачем своїх податкових зобов'язань та свого податкового кредиту, і не є підставою для невизнання права платника на податковий кредит за реальності виконання операцій та дотримання умов, установлених законом для формування податкового кредиту.

Щодо посилання відповідача на неможливість виконання працівниками ТОВ «БК Спецбудмонтаж» обсягу робіт за актами КБ-2в, суд зазначає наступне.

Позивачем до матеріалів справи надано листи допуски на працівників ТОВ «БК Спецбудмонтаж» №24/07/14-1 від 24 липня 2014 року, №08/08/14-1 від 08 вересня 2014 року, №05/09/14-1 від 05 вресня 2014 року, №07/08/14-1 від 07 серпня 2014 року, №27/08/14-і від 27 серпня 2014 року, №02/09/14-1 від 02 врересня 2014 року. Також надано витяг з журналу інструктажу з охорони праці.

За актом КБ-2в №1 від 12 листопада 2014 року за жовтень 2014 року із вказаним підрядником витрати праці склали 5 929,46 людино-годин. З розрахунком, що ці роботи відповідно до наданих до матеріалів справи листів допусків №24/07/14-1 від 24 липня 2014 року, №08/08/14-1 від 08 серпня 2014 року, №05/09/14-1 від 05 вересня 2014 року, №07/08/14-1 від 07 серпня 2014 року, №27/08/14-і від 27 серпня 2014 року, №02/09/14-1 від 02 вересня 2014 року виконували - 38 працівників, то кожен з цих працівників мав працювати - 156,03 години в місяць.

Якщо вони працювали у жовтні 2014 року 22 робочі дні, робочий час у день для кожного з них складав - 7,09 годин.

За актом КБ-2в №2 від 28 листопада 2014 року за листопад 2014 року із вказаним підрядником витрати праці склали 4 176,45 людино-годин. З розрахунком, що ці роботи відповідно до наданих до матеріалів справи листів допусків №24/07/14-1 від 24 липня 2014 року, №08/08/14-1 від 08 серпня 2014 року, №05/09/14-1 від 05 вересня 2014 року, №07/08/14-1 від 07 серпня 2014 року, №27/08/14-і від 27 серпня 2014 року, №02/09/14-1 від 02 вересня 2014 року виконували - 38 працівників, то кожен з цих працівників мав працювати - 109 годин в місяць. Якщо вони працювали у листопаді 2014 року 22 робочі дні, робочий час у день для кожного з них складав - 4,9 годин.

За актом КБ-2в №3 від 26 грудня 2014 року за листопад 2014 року із вказаним підрядником витрати праці склали 1 221, 98 людино-годин. З розрахунком, що ці роботи відповдіно до наданих до матеріалів справи листів допусків №24/07/14-1 від 24 липня 2014 року, №08/08/14-1 від 08 серпня 2014 року, №05/09/14-1 від 05 вересня 2014 року, №07/08/14-1 від 07 серпня 2014 року, №27/08/14-і від 27 серпня 2014 року, №02/09/14-1 від 02 вересня 2014 року виконували - 38 працівників, то кожен з цих працівників мав працювати - 32,15 годин в місяць.

Отже, достовірних, документальних доказів щодо завищення кількості працівників, що мали виконувати роботи та суми заробітної плати, відповідач до суду - не надав, дані, викладені в актах приймання виконаних будівельних робіт - не спростував.

Щодо посилання відповідача на здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «БК Спецбудмонтаж» своєї діяльності без дозвільних документів, суд зазначає наступне.

Відповідно до наданої позивачем до матеріалів справи ліцензії ТОВ «БК Спецбудмонтаж» серії АВ №595978, виданою Державною будівельно-архітектурною інспекцією на здійснення господарської діяльності, пов`язаної з будівництвом, строк дії зазначеної ліцензії складає з 23 грудня 2011 року по 23 грудня 2014 року. Отже, ТОВ «БК Спецбудмонтаж» до 23 грудня 2014 року мав змогу виконувати свою діяльність.

Щодо доводів відповідача про безтоварність операції по постачанню товару чілер RHOSS TCAEBY 4200 у кількості 1 штука за ціною 754 173,99 грн. за податковою накладною №1 від 04 грудня 2014 року на підставі того, що жодний контрагент ТОВ «БУ Спецбудмонтаж» у ланцюгах постачання цього товару не здійснював його митне оформлення та надання до перевірки товаро-транспортну накладну №041214 від 04 грудня 2014 року на транспортування чілер RHOSS TCAEBY 4200, в якій зазначено перевізника ОСОБА_1, але відповідно до центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів осіб встановлено, що зазначена особа у 4 кварталі 2014 року не отримував ніяких доходів та не перебував у трудових відносинах з ТОВ «БК Спецбудмонтаж» суд зазначає .

Зазначені доводи відповідача не беруться судом до уваги у зв`язку з тим, що позивачем на підтвердження придбання зазначеного товару до матеріалів справи надані: податкова накладна №1 від 04 грудня 2014 року, накладна №536 від 04 грудня 2014 року, прибутковий ордер № від 04 грудня 2014 року, довіреність на отримання товару №984 від 04 грудня 2014 року, товаро-транспортна накладна №04.12.14 від 04 грудня 2014 року, накладна-вимога на відпуск №262 від 04 грудня 2014 року, акт приймання-передачі устаткування до монтажу від 04 грудня 2014 року; акт №3 про витрату давальницької сировини.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд погоджується с доводами позивача, що звичаями ділового обороту встановлені можливості залучення трудових ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (залучення до виконання робіт, надання послуг за договорами цивільно-правового характеру, тощо).

Щодо посилань відповідача на акт №159/22-04/25010092 від 06 лютого 2015 року ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській обалсті «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «БК Спецбудмонтаж» щодо дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартсіть по взаємовідносинам з платниками податків….».

Використання податковим органом вищевказаної податкової інформації суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до роз'яснення Вищого арбітражного суду «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000 №02-5/35 акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні, що саме характерно для вказаних актів перевірки та довідок зустрічних звірок.

Враховуючи положення частини другої статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару (послуг) податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, так як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару (послуги).

Аналіз господарських правовідносин постачальника платника з іншими суб'єктами господарювання, з якими такий платник не перебував у безпосередніх правовідносинах, також не може впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником та його безпосереднім контрагентом.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюється конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань; суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Також Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22 січня 2009 ркоу у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

Крім того, обставини, зазначені у податкової інформації (зокрема акт перевірки), щодо вказаного контрагента позивача не можуть вважатися підставою для висновку про неправомірність формування позивачем податкового кредиту/податкових зобов'язань по господарських операціях з виконання робіт оскільки отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки чи будь-якої іншої податкової інформації, в котрих викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону. Податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення при встановленні фактичних обставин взаємовідносин Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» з цим контрагентом в межах здійснюваної ДПІ перевірки та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Статтею 3 Закону України № 996-ХІV від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі іменується - Закон України № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 2 Закону України № 996-ІV, цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України № 996-ІV є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-ІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Досліджені судом докази (необхідні первинні документи з урахуванням проплат, вказаних у платіжних дорученнях) доводять наявність змін в активах позивача під час вчинення господарських операцій з ТОВ «БК Спецбудмонтаж».

Виходячи з принципу превалювання сутності над формою, обліку операції відповідно до її сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, закріпленого статтею 4 Закону України № 996-ІV, надання ТОВ «БК Спецбудмонтаж» робіт на адресу позивача з урахуванням наявних змін в його активах вказують на фактичне здійснення господарських операцій з ремонту (виконання робіт), які відображені у податковому обліку позивача.

Як зазначено у частині першій статті 9 Закону України № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 Закону України № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі іменується - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону та підпункту 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктам 2.15 та 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Надані позивачем до суду докази, документи (договори, акти, довідки, податкові накладні, накладні, платіжні доручення, прибуткові ордери, тощо) у сукупності підтверджують фактичне виконання ТОВ «БК Спецбудмонтаж» своїх зобов`язань перед позивчем та свідчать про реальне здійснення господарських операцій.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як з'ясовано судом позивач веде облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань.

З наданих представником позивача пояснень, документів вбачається використання позивачем робіт, отриманих від ТОВ «БК Спецбудмонтаж», у подальшій своїй господарській діяльності.

Отже, досліджені судом первинні документи, регістри бухгалтерського обліку та фінансової (податкової) звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, підтверджують здійснення господарських операцій з ТОВ «БК Спецбудмонтаж».

Тобто, документально підтверджено формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ТОВ «БК Спецбудмонтаж».

Посилання відповідача в акті перевірки, що стосовно контаргента позивача до Єдиного державного реєстру внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, не беруться судом до уваги, оскільки зазначене встановлено відповідачем станом на дату написання акту перевірки, а саме - липень 2015 року. Проте період за який проводилась перевірка - це вересень-грудень 2014 року і саме на цю дату повинен встановлюватись факт знаходження чи відсутності конкретного за місцезнаходженням.

Досліджені судом податкові накладні виписані ТОВ «БК Спецбудмонтаж» на адресу позивача з урахуванням інших документів, обставин надають право позивачу на формування податкового кредиту.

Наведені обставини спростовують факт заниження податку на додану вартість на загальну суму 117 428 грн., як то вказано відповідачем в акті перевірки №8/28-04-41-00/00130872 від 31 липня 2015 року. Не вбачається судом і факту завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 383 392 грн., а також завищення суми бюджетного відшкодування у розмірі 193 966 грн.

Крім того, з матеріалів справи суд не вбачає порушень ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» підпункту 138.1.1. пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.8 статті 138, статті 144, пункту 146.2 статті 146 Податкового кодексу України, що спростовує факт заниження податку на прибуток у розмірі 1 658 грн. за період 2014 року.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, досліджених документів, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено порушення позивачем податкового законодавства України, як то зазначено в акті перевірки №8/28-04-41-00/00130872 від 31 липня 2015 року.

Звідси, нарахування податкових зобов'язань, застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій до позивача є необґрунтованим.

Оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 19 серпня 2015 року №, №, №, № прийняті відповідачем необґрунтовано та незаконно, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже є не правомірними і підлягають скасуванню.

У зв'язку із цим, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю. Доводи відповідача судом до уваги не приймаються, виходячи з вищенаведеного.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2015 року №, винесене Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2015 року №, винесене Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2015 року №, винесене Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2015 року №, винесене Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» з бюджетних асигнувань Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 12794 (дванадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири) гривні 55 копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов