Справа № 826/15/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2016 року № 826/15/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянув у порядку письмового провадження справу
за позовомОСОБА_1
до Міністерства охорони здоров`я України
провизнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства охорони здоров`я України, в якому просить:
1. Визнати дії МОЗ України щодо відмови у проведенні експертизи по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності ОСОБА_1 з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, неправомірними.
2. Зобов`язання МОЗ України призначити проведення експертизи про причинно-наслідковий зв`язок його хвороби, а саме інвалідності ІІ групи з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС та видати експертний висновок у спосіб гарантований законодавством.
Позовні вимоги мотивовані протиправною відмовою відповідача щодо проведення експертизи по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності ОСОБА_1 з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивач не має статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, що виключає можливість проведення заявленої ним експертизи.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у судовому засіданні 12.04.2016 р. за згодою сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Листом від 18.11.2015 р. № 07.07-Г-12991/13/53-зв Міністерство охорони здоров`я України відмовило ОСОБА_1 у розгляді його медичної справи та видачі експертного висновку про причинно-наслідковий зв`язок хвороби, що привели до інвалідності ІІ групи в 1966 році з дією іонізуючого випромінення внаслідок ядерних випробувань та в 1986 р. з дією іонізуючого випромінення внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Як вбачається з матеріалів справи, починаючи із 1963 року, позивач зазнавав впливу іонізуючого випромінювання внаслідок ядерних випробувань після переселення його з матір`ю в м.Баянаул, розташоване у зоні Семипалатинського ядерного полігону (Республіка Казахстан), на підтвердження чого надав довідку глави адміністрації Баянаульського сільського округу Баянаульського району Павлодарської області (Республіка Казахстан) від 1995 року № 493, посвідчення від 19 червня 1996 року № СП № 557429, видане йому в Республіці Казахстан, стосовно підтвердження права на пільги згідно із Законом Республіки Казахстан від 18 грудня 1992 року Про соціальний захист громадян, що потерпіли внаслідок ядерних випробувань на Семипалатинському випробувальному ядерному полігоні як потерпілому внаслідок ядерних випробувань на Семипалатинському полігоні у зв`язку з проживанням в місті Семипалатинську з вересня 1965 по липень 1967 року.
Згідно з довідкою Семипалатинської міської адміністрації (Республіка Казахстан) від 19 червня 1996 року № 14334 позивач перебував в зоні підвищеного радіаційного ризику від 7 до 35 бер.
Надалі позивач з серпня 1967 року проживав у місті Павлодар (Республіка Казахстан). 15 грудня 1978 року він виїхав із зони дії іонізуючого випромінювання, на підтвердження чого надав копію паспорта громадянина Союзу РСР НОМЕР_1 з відповідними відмітками про прописку та зняття з прописки.
З 1964 року через негативний вплив іонізуючого випромінювання стан здоров`я позивача значно погіршився, тому за станом здоров`я його знято з військового обліку в запас (довідка Баянаульського військового комісаріату Павлодарської області Республіки Казахстан) від 20 березня 1987 року № 86.
З 1979 року позивач проживає в Україні, а саме в місті Києві, що підтверджується копією його паспорта громадянина Союзу РСР. Позивач є громадянином України. Згідно з випискою з історії хвороби позивача № 62784, виданою міською клінічною лікарнею № 10 м.Києва, у нього наявна низка захворювань, пов`язаних з перебуванням у місті Семипалатинську.
З 1998 року неодноразово звертався до Міністерства щодо розгляду Центральною міжвідомчою експертною комісією його медичної справи з метою встановлення причинного зв`язку наявних у нього захворювань з дією шкідливих чинників аварії на Чорнобильській АЕС, у чому йому неодноразово відмовлялося, що підтверджується листами Міністерства від 04 серпня 1998 року № 7.15/145, 09 березня 2010 року № 7.05-5/295-Г, 19 лютого 2013 № 07.04-Г-557/1483-зв.
Позивач, вважаючи відмову відповідача у проведенні заявленої експертизи протиправною, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Відповідно до абзацу 1 преамбули Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року N 796-XII (далі Закон N 796-XII) цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Статтею 9 Закону визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:
- учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
- потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до статті 10 названого Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 11 Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:
1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення;
2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;
4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;
5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;
6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини 5 статті 17 цього Закону.
Крім осіб, зазначених у частині 1 цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу), визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною 1 цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини 1 цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 цього Закону.
У судовому засіданні позивач не заперечував відсутності у нього статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Водночас наголошував на те, що він є постраждалим внаслідок ядерних випробувань, що підтверджується посвідченням СП № НОМЕР_2 , виданим на підставі Закону Казахстану «Про соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок ядерних випробувань на Семипалатинському випробувальному ядерному полігоні» від 18.12.1992 р.
Також позивач вказує на те, що на 1996 рік позивач мав інвалідність ІІ групи від радіаційного ушкодження судин, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними діагнозами.
Однак, суд не приймає до уваги посилання позивача на посвідчення постраждалого внаслідок ядерних випробувань, оскільки Закон Республіки Казахстан від 18 грудня 1992 року «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок ядерних випробувань на Семипалатинському ядерному полігоні», на який посилається позивач, не підлягає застосуванню стосовно громадян України, в тому числі й позивача.
Відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 467/2011, до основних завдань Міністерства віднесено формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони здоров`я; формування державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням.
На виконання вказаних повноважень Міністерство разом із Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій і в справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи прийняли спільний наказ від 30 травня 1997 року № 166/129 «Про удосконалення системи експертизи по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС» (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства надзвичайних ситуацій України від 10 жовтня 2012 р. N 789/1248), яким затверджено Положення про систему експертизи щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (далі Положення N 789/1248).
Вказаним Положенням визначається система експертизи щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
У відповідності до пункту 1.2 Положення № N 789/1248 складовими системи експертизи щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС є експертні комісії, до яких, поміж інших віднесено, для дорослих - Центральну міжвідомчу експертну комісію.
Згідно з пунктом 1.3 Положення N 789/1248 основною метою системи експертизи є з`ясування причин та обставин виникнення захворювань та ускладнень їх перебігу та наявності можливого впливу іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС на їх розвиток та прогресування, обґрунтоване підтвердження такого зв`язку у осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Пунктом 1.4 Положення N 789/1248 встановлено, що експертизі щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС підлягають особи, які згідно з чинним законодавством мають статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - постраждалі).
Отже, обов`язковою передумовою для проведення експертизи щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС є наявність в особи статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Вказані висновки узгоджуються також, зокрема, із висновками Окружного адміністративного суду м.Києва, викладеними в постанові від 05.06.2013 р. № 826/5995/13-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про зобов`язання вчинити дії, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 р. вказану постанову залишено без змін.
Зважаючи на викладене вище, враховуючи, що позивачем не доведено його статусу особи, визначеною статтями 10, 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою Кабінету Міністрів України від 02 грудня 1992 року № 674 «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який є визначальним для проведення Міністерством охорони здоров`я України заявленої позивачем експертизи та видачу експертного висновку за результатами її проведення, суд приходить до висновку, що підстави для визнання дій МОЗ України щодо відмови у проведенні експертизи по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності ОСОБА_1 з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Враховуючи, що судом визнано дії відповідача щодо відмови у проведенні експертизи по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності ОСОБА_1 з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС правомірними, а позовні вимоги в частині зобов`язання МОЗ України призначити проведення експертизи про причинно-наслідковий зв`язок його хвороби, а саме інвалідності ІІ групи з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС та видати експертний висновок у спосіб гарантований законодавством є похідними, відповідно в задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:
У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко