Справа № 815/3261/16
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року 12год.55хв. м. Одеса Справа № 815/3261/16

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Іванова Е.А.

секретар Сакара М.М.

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елемент» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Елемент» (далі ТОВ «Елемент», позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (далі ДПІ у Суворовському районі м. Одеси, відповідач) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 30.06.2016 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси про збільшення ТОВ «Елемент» суми грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 386682 грн., нарахування штрафних санкцій у розмірі 193341 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що здійснення господарських операцій між ТОВ «Елемент» та ТОВ «Харімпекс» та ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані» року підтверджені первинними документами, такими як, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, товарно транспортні накладні, договором поставки. Також позивач зазначає, що підстав, для визначення угоди між ним та ТОВ «Харімпекс» та ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані» нікчемною не було, оскільки не було підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК України, за наявності яких угода є нікчемною. Крім того, як зазначає позивач не існує вироку суду, яким доведено вину директорів контрагентів позивача ТОВ «Харімпекс» та ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані» у здійсненні фіктивного підприємництва.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та надав до суду письмові заперечення на позов, які мотивовані тим що, позивачем неправомірно сформований податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Харімпекс» та ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані», оскільки угоди останнього мають ознаки нікчемності. За таких обставин, як зазначає відповідач неправомірно включив до складу податкового кредиту суми ПДВ, зазначені у податкових накладних, виданих ТОВ «Харімпекс» та ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані».

Вислухавши пояснення представників сторін зясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ДПІ у Суворовському районі м. Одеси була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Елемент» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року.

За результатами перевірки складений акт від 09.06.2016 року №1853/15-54-14-01/31339248 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Елемен» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року», яким встановлено порушення позивачем п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3 ст. 198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 2715556 грн.(а.с. 10-39).

Не погодившись з висновками вказаного акту перевірки позивачем були подані заперечення на нього від 15.06.2016 року №44 (а.с. 40-42) за результати розгляду яких ДПІ у Суворовському районі м. Одеси прийняло рішення про результати розгляду заперечень оформлене у формі листа від 23.06.2016 року №2626/10/15-54-14-01/14 згідно з яким залишилось лише порушення п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3 ст. 198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 386682 грн.(а.с. 43-49).

На підставі вказаного акту ДПІ у Суворовському районі м. Одеси та листа від 23.06.2016 року №2626/10/15-54-14-01/14 було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30.06.2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 580023 грн. в тому числі 386682 грн. основного зобовязання та 193341 грн. за штрафними санкціями. (а.с. 9).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Судом встановлено, що між ТОВ «Елемент» (покупець) та ТОВ «Гесада компані» (постачальник) 11.11.2015 року був укладений договір поставки товару №11/11-1 (а.с. 51-54).

Згідно п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує металопрокат (труби) в асортименті.

Згідно п. 1.2. ціна за одиницю виміру, та загальна ціна визначена сторонами у специфікації, що є додатком №1 до цього договору, або у рахунках фактурах та у податкових накладних, які надаються постачальником покупцю відповідно до умов цього договору та є його невідємною частиною.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем було надано специфікацію №1 від 11.11.2015 року, видаткову накладну №СФ-0000508 від 27.11.2015 року на загальну суму 481815,60 грн., в тому числі ПДВ у сумі 80302,60 грн., товарно-транспортні накладні від 27.11.2015 року, виписку по рахунку (а.с. 55-60).

Судом встановлено, що між ТОВ «Елемент» (покупець) та ТОВ «Авантаж компані» (постачальник) 07.10.2015 року був укладений договір поставки товару №07/10 (а.с. 61-64).

Згідно п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує металопрокат (труби) в асортименті.

Згідно п. 1.2. ціна за одиницю виміру, та загальна ціна визначена сторонами у специфікації, що є додатком №1 до цього договору, або у рахунках фактурах та у податкових накладних, які надаються постачальником покупцю відповідно до умов цього договору та є його невідємною частиною.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем було надано специфікацію №1 від 07.10.2015 року, специфікацію №2 від 25.11.2015року, видаткову накладну №СФ-000305 від 30.10.2015 року на загальну суму 199752 грн. в тому числі ПДВ у сумі 33292 грн., видаткову накладну №СФ-0000406 від 25.11.2015 року на загальну суму 228337,20 грн., в тому числі ПДВ у сумі 38056,20 грн., видаткову накладну №СФ-0000407 від 26.11.2015 року на загальну суму 236602,80 грн., в тому числі ПДВ у сумі 39433,80 грн., товарно - транспортні накладні від 30.10.2015 року, від 25.11.2015 року та від 26.11.2015 року, виписки по рахунку (а.с. 65-76).

Також між позивачем (покупець) та ТОВ «Харімпекс» (постачальник) 30.06.2015 року був укладений договір поставки товару №30/06-1 (а.с. 77-79).

Згідно п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує труби стальні б/у діаметром 1220 мм..

Згідно п. 1.2. асортимент, кількість та ціна визначена сторонами у специфікації, що невідємною частиною.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем було надано специфікацію №1 від 30.06.2015 року, видаткову накладну №83 від 30.06.2015 року на загальну суму 475020 грн., в тому числі ПДВ у сумі 79170 грн., видаткову накладну №82 від 30.06.2015 року на загальну суму 500006,05 грн., в тому числі ПДВ у сумі 83334,34 грн., видаткову накладну №110 від 02.11.2015 року на загальну суму 198558,36 грн., в тому числі ПДВ у сумі 33093,06 грн.. товарно транспортні накладі від 30.06.2015 року, 02.11.2015 року, виписки по рахунку (а.с. 80-111).

В акті перевірки ДПІ у Приморському районі зазначає, що ТОВ «Елемент» неправомірно віднесло до складу податкового кредиту червня-листопад 2015 року суми ПДВ по взаємовідносинам з вищевказаними контрагентами, оскільки господарські операції позивача з зазначеними контрагентами на думку ДПІ у Суворовському районі м. Одеса не мають на меті наміру створення правових наслідків, а тому така угода носить фіктивний характер.

Судом встановлено, що єдиним мотивом для судження відповідача про відсутність реальності здійснення позивачем господарської операції з ТОВ «Харімпекс» та ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані» є узагальнена податкова інформація по субєктам господарювання:

- ТОВ «Гесада компані» від 22.01.2016 року №270/7/20-33-22-02-04, якою ставиться під сумнів можливість здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Гесада компані» та надання податкової вигоди третім особам;

- ТОВ «Харімпекс» від 04.11.2015 року №299/7/20-38-22-05, якою ставиться під сумнів можливість здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Харімпекс» та надання податкової вигоди третім особам;

- ТОВ «Авантаж компані» від 17.02.2016 року №414/7/20-33-22-03 та від 20.01.2016 року №257/7/20-33-22-02-04 якою ставиться під сумнів можливість здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Авантаж компані» та надання податкової вигоди третім особам.

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

Статтею 3 Господарського кодексу України визначено поняття господарської діяльності, відповідно до якої під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність установлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

В даному випадку, виходячи з вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, суд встановив, що договори з контрагентами позивача укладені у письмовій формі, виконання вказаних договорів підтверджується видатковими накладними, рахунками, про здійснення оплати придбаного товару за договором свідчать платіжні доручення, товарно-транспортними накладними, а тому робить висновок, що сторони договору діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутків у відповідності до ст.. 3 ГК України.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Тобто, факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є вірним, виходячи з загальних засад судочинства.

Проте, кримінальні справи відносно керівників та засновників контрагентів позивача за ознаками фіктивного підприємництва не порушувалися та вироки не приймалися, зокрема доказів цього суду не надано.

Висновок щодо нереальності поставок має бути підтверджений з боку ДПІ лише відсутністю саме первинних документів у позивача, які мають містити відомості про господарську операцію та підтверджувати її здійснення, а саме договору, накладних на отримання товару, податкових накладних, тощо.

Відповідно до ч 1. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В матеріалах справи містяться всі первинні документи, що підтверджують факт придбання позивачем товарів у ТОВ «Харімпекс», ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані», та вони надавались разом з запереченнями на акт перевірки.

Узагальнені податкові інформації по контрагентам позивача ТОВ «Харімпекс», ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані» не можуть слугувати належними докази відсутності товарних операцій, оскільки фактично перевірки останніх не проводились.

Таким чином, усі висновки в акті перевірки щодо нереальності угод контрагентів позивача ТОВ «Харімпекс», ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані», а отже і угоди з позивачем та завищення у звязку цим позивачем податкового кредиту не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського й податкового обліку, а тому ДПІ у Суворовському районі не могло посилатися тільки на вищевказані узагальнені податкові інформації, як на підставу відсутності реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Харімпекс», ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані».

Крім того на підтвердження перевезення отриманого товару від контрагентів позивача суду було надано довідку, згідно з якою автомобілі: НОМЕР_1; Краз 5444 д.н. НОМЕР_2; МАЗ 54323 д.н. НОМЕР_3; Камаз 5410, д.н. НОМЕР_4, які зазначені в товарно транспортних накладних на перевезення товару обліковується за позивачем.

Суд бере також до уваги і те, що на час здійснення господарської операції між позивачем та контрагентами - постачальниками, вони були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Припущення, висновки відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Саме на податковий орган покладений обов'язок контролю за сплатою податкових зобов'язань із врахуванням конституційного принципу щодо індивідуальності зобов'язань сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а відтак вказані податковим органом заперечення не можуть бути причиною позбавлення позивача на віднесення сплачених ним у ціні послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до п 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, зокрема, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, правомірність прийнятого рішення повинен довести суб'єкт владних повноважень, який є відповідачем, оскільки саме з встановленням цих обставин пов'язана правомірність прийнятих рішень.

Таким чином податкове податкове повідомлення рішення № від 30.06.2016 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси про збільшення ТОВ «Елемент» суми грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 386682 грн., нарахування штрафних санкцій у розмірі 193341 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що у позивача наявні всі первинні документи, що підтверджують здійснення господарської операції з контрагентами ТОВ «Харімпекс», ТОВ «Авантаж Компані» та ТОВ «Гесада Компані», суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Елемент» обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 2, 71, 158, 160, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Елемент» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 30.06.2016р. №.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Елемент» витрати по сплаті судового збору у розмірі 8700,35грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 22.07.2016 року.

Суддя Е.А.Іванов

.