Справа № 2а-6113/10/0470
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2016 р. м. Київ К/800/58619/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Голубєвої Г.К.

Островича С.Е.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2010

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2014

у справі № 2а-6113/10/0470

за позовом Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

до Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради

про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі по тексту - позивач, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради (далі по тексту - відповідач, КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради) про стягнення податкового боргу у розмірі 105332,03 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2010, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2014, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що приватним нотаріусом Запорізького міського округу Журавльовим Д.В. 19.01.2004 передано у дохід бюджету в особі ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя простий вексель КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» вартістю 105332,03 грн.

23.10.2009 фахівцями ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя направлено лист №17798/10/24 на адресу відповідача з вимогою надати пояснення та копії підтверджуючих документів щодо виплати по простому векселю №6932 вартістю 105332,03 грн.

Листом №60127/4547 від 18.11.2009, КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» надані пояснення ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя, що жодного простого векселя за №6932 підприємству «Електромеханіка» не видавало.

На підставі листа ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя №202299/10/24 від 17.12.2009 Нікопольською ОДПІ було проведено планову виїзну перевірку КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» в ході якої було встановлено, що по бухгалтерських рахунках №511 «Довгострокові вексель видані» рахується заборгованість у тому числі по векселю №6932 на суму 105332,03 грн. виданого 26.03.2000 ТОВ «Електромеханіка» терміном погашення 01.03.2010, що підтверджується поясненнями посадових осіб підприємства відповідача та актом приймання-передачі векселів від 26.03.2000.

Тобто, за КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» числиться податковий борг у сумі 105332,03 грн., який не погашений.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що податкова заборгованість у загальній сумі 105332,03 грн. у добровільному порядку відповідачем не сплачена, відповідних доказів суду не надано, а тому підлягає примусовому стягненню.

Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок судів передчасним, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 1.4. статті 1 Закону № 334/94-ВР цінний папір - документ, що засвідчує право володіння або відносини позики та відповідає вимогам, установленим законодавством про цінні папери.

Згідно з пунктом 16 Правил застосування Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», затверджених постановою Верховної Ради України від 27 червня 1995 року № 247/95-вр (далі - Правила), вексель засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

Статтею 4 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2374-III «Про обіг векселів в Україні» визначено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону № 334/94-ВР валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону № 334/94-ВР визначено, що валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу».

Відповідно до підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1 Закону № 334/94-ВР безповоротна фінансова допомога - це, зокрема, сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод.

Особливості обігу векселів в Україні визначені Законом України «Про обіг векселів в Україні». Згідно з абз. 3 ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Таким чином, з передачею векселя у позивача припинилися грошові зобов'язання перед продавцем щодо оплати придбаних цінних паперів, однак виникли грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» зазначено, що зобов'язання сплатити за векселем припиняється виконанням, тобто сплатою зобов'язаною особою суми вексельного боргу (ст. 599 Цивільного кодексу України). Разом з тим, зобов'язання, яке випливає з векселя, може бути припинене з інших підстав, передбачених главою 50 Цивільного кодексу України, зокрема шляхом передання відступного за згодою між вексельними кредитором і боржником (ст. 600 Кодексу), зарахування зустрічної грошової вимоги (ст. ст. 601 - 603 даного Кодексу). Такі способи припинення вексельного зобов'язання породжують ті самі наслідки, що й оплата за векселем.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Однак, судами попередніх інстанцій фактично не досліджено документальне підтвердження витрат на придбання інвестиційного активу, зокрема підтвердження таких витрат відповідними розрахунковими документами, переведенням грошових зобов'язань у вексельну форму, зарахування зустрічних однорідних грошових вимог та не розмежовано такі суми.

Відповідно до п. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки, передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, ухвала та постанова у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2010 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2014 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Г.К. Голубєва
(підпис)С.Е. Острович