Справа № 813/44/16
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м. Київ К/800/11296/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Леонтович К.Г.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за адресою: територія м. Пустомити (захід від міста), Пустомитівського району, Львівської області, викладеної у листі № ф-580/0-884/25-15 від 10.12.2015 року;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 24.11.2015 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території м. Пустомити (захід від міста), Пустомитівського району, Львівської області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що 24.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель згідно КВЦПЗ - землі сільськогосподарського призначення державної власності,орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована за адресою: м. Пустомити (захід від міста), Пустомитівського району, Львівської області.

Головне управління Держземагенства у Львівській області листом № Ф-580/0-884/25-15 від 10.12.2015 року відмовило ОСОБА_2 у задоволенні клопотання у зв'язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки існуючим проектам землеустрою відповідно до пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України. Мотивуючи тим, що запропонована позивачем земельна ділянка відповідно до форми 2-зем перебуває у приватній власності та надана громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Питання про розпорядження землями приватної власності не відноситься до повноважень Головного управління.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із частиною 4 статті 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно із пунктом 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Судом встановлено, що згідно із проектом передачі земельних часток (паїв) ВАТ «Птахофабрика Пустомитівська», на території Пустомитівської міської ради Пустомитівського району Львівської області, надана спірна земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 827 від 12.12.2006 року та перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_4 (0,60га), гр. ОСОБА_5 (0,60 га), гр. ОСОБА_6 (0,60 га) та гр. ОСОБА_7 (0,60 га).

Тобто, земельна ділянка, на яку претендує позивач, перебуває у власності громадян, що, в свою чергу, виключає можливість її надання без вилучення у встановленому законом порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутись із відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, місце розташування якої відповідатиме вимогам закону і не буде накладатись на раніше виділені земельні ділянки.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин, підтверджених документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

К.Г. Леонтович

С.Я. Чалий