Справа № 815/7173/15
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/7173/15

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусик А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 та представника Державної міграційної служби України ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання прийняти рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі ДМС), третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 12 серпня 2015 року №515-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобовязання прийняти рішення про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав неправомірним та скасував рішення ДМС від 12 серпня 2015 року №515-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Крім того, суд зобовязав ДМС повторно розглянути заяву позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з урахуванням обставин, що стали підставою для скасування рішення ДМС від 12 серпня 2015 року №515-15. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ДМС подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами розгляду документів, щодо надання позивачу статусу біженця в Україні чи визнання особою, яка потребує додаткового захисту, Управлінням у справах біженців ГУ ДМСУ в Одеській області був прийнятий висновок від 18 червня 2014 року №2014OD0321 щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням ДМС №515 від 12 вересня 2015 року підтриманий вищезазначений висновок та відмовлено позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 ч.1 ст.1 наведеного Закону, відсутні.

Вважаючи відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, необґрунтованою, а вказане рішення протиправним, ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення ДМС про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийнято без урахування всіх обставин, на які посилався позивач, у зв'язку з чим не може залишатися чинним та підлягає скасуванню з подальшим зобов'язанням відповідача розглянути заяву позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту повторно з урахуванням вище зазначених обставин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними з огляду на наступне.

Згідно до п.1 ст.1 Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Також, п.13 ст.1 наведеного Закону встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

З наведеного вбачається, що обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем, а тому з'ясування цих суб'єктивних обставин є першочерговим завданням для ДМС при вирішенні питання про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Іншим ґрунтовним критерієм для вирішення питання про (не) надання відповідного статусу є ситуація в країні походження особи. Аналіз такої ситуації при визнанні статусу біженця може бути підставою для висновку про те, що суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об'єктивним положенням у країні.

Разом з тим, з аналізу матеріалів справи вбачається, що висновок ДМС не містить відповідного аналізу ситуації, що склалася у Республіці Білорусь, не досліджені та не перевірені повідомлені позивачем обставини щодо переслідування його у звязку з причетністю до перевезення опозиційного друкованого матеріалу. Фахівцями ДМС не проведено вказаного аналізу, як з урахуванням та на підставі даних міжнародних організацій, зокрема, ООН, Human Rights Watch, Freedom House, так і з огляду на загальнодоступні дані по країні громадянської належності позивача.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що скасування судом першої інстанції рішення ДМС від 12 серпня 2015 року №515-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту повторно з урахуванням вище зазначених обставин є обґрунтованим та достатнім способом захисту прав та інтересів позивача.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи, викладені у апеляційній сказі були предметом дослідження судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: ОСОБА_5
Суддя: Суддя: ОСОБА_6 ОСОБА_3