Справа № 591/788/16-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 р.Справа № 591/788/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2016р. по справі № 591/788/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах

про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах від 20 січня 2016 року про відмову йому у призначенні щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці протиправними;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах призначити, нарахувати та виплачувати йому щомісячне грошове утримання в розмірі 90 % від 27284 грн. 40 коп., з якого сплачувався єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 25 листопада 2015 року без обмеження максимальним розміром.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2016р. зазначений позов задоволено.

Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах від 20.01.2015 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах нарахувати, призначити, і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від його грошового утримання на посаді судді апеляційного суду 27 284 грн. 40 коп., вказаного у довідці № 2 Апеляційного суду Сумської області, виданій в січні 2015 року, починаючи з 25.11.2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неповне дослідження судом першої інстанції всіх фактичних обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: ст. 147 Конституції України, ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З копії трудової книжки позивача, копій наказу про звільнення та постанови Верховної ради України, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було з 12.04.1976 року обрано суддею Роменського районного народного суду, і на цій посаді, а потім на посаді судді Сумського обласного (Апеляційного) суду він працював до 24.11.2016 року, до дня звільнення у відставку наказом від 24.11.2015 р. №98-ОС голови апеляційного суду Сумської області на підставі постанови Верховної Ради України від 12.11.2015 року №788-VІІІ у звязку з поданням заяви про відставку (а.с.9-15).

З розрахунку та довідки Апеляційного суду Сумської області про суддівську винагороду, виданої в січні 2016 року, судом першої інстанції встановлено, що до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, включаються періоди: служба в ОСОБА_2 з 08.05.1970р. по 17.05.1972р. 02 роки 00 місяців 09 днів; навчання в Харківському юридичному інституті (половина) з 01.09.1072р. по 01.07.1976 р. 02 роки 03 місяці 00 днів; народний суддя Роменського районного народного суду Сумської області з 12.04.1976 по 30.05.1977 р. 01 рік 01 місяць 18 днів; виконуючий обовязки члена, член, суддя Сумського обласного суду, з 2001 року суддя, заступник голови Апеляційного суду Сумської області 38 років 05 місяців 24 дні, всього стаж роботи станом на 24.11.2015 року - 43 роки 10 місяців 21 день (а.с.16). Суддівська винагорода, яка враховується при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 27284,40 грн. (а.с.17).

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Сумах із заявою з необхідними додатками про призначення щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці. 20.01.2016 року УПФУ в м. Сумах прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу такого утримання з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, яким з 01 червня 2015 року скасовано норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Про вказане рішення позивачу було повідомлено листом УПФУ в м. Сумах від 26.01.2016 року (а.с.18, 19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності відмови відповідача призначити позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

При цьому звільнення судді відбувається за наявності в судді відповідного стажу роботи, який, відповідно до частини першої статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на час досягнення позивачем 65-річного віку та подання заяви про відставку), становить не менше двадцяти років, та подання суддею заяви, яка є підтвердженням вільного волевиявлення судді на реалізацію ним права на відставку.

Частиною першої статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI (далі Закон №2453-VI) у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 року № 192-VIІІ (далі Закон № 192-VIІІ).

Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді та правом судді на відставку. Крім того, згідно із частиною шостою статті 48 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIІІ при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005).

Зокрема, в абзаці третьому пункту 4, абзацах другому, третьому пункту 7 мотивувальної частини свого Рішення від 11 жовтня 2005 року N 8-рп Конституційний Суд України зазначив, що "... конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

З урахуванням вищевикладеного, надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності".

Також, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 зокрема зазначив, що аналіз розділу VІІІ Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, реалізація права судді на відставку за наявності підстав, встановлених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" є підставою для виплати такому судді щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2015р. позивач написав заяву про відставку.

На час реалізації ним набутого права на відставку право на отримання щомісячного довічного грошового утримання було гарантовано та визначено статтею 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

В лютому 2015 року було прийнято нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності 28.03.2015р., де ч. 3 ст. 141 було передбачене право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на два відсотки заробітку, але яке не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Умовою виплати грошового забезпечення судді у відставці у зазначеному Законі є набуття особою певного стажу роботи, а тому позивач після набуття права на відставку мав законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання як один з елементів гарантій незалежності судді.

Разом з тим, 02.03.2015р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

При цьому, такий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнято не було. Таким чином, з 1 червня 2015 року втратили чинність норми, за якими призначались спеціальні пенсії.

Між тим, колегія суддів вважає, що відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з огляду на скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким довічне грошове утримання призначається відповідно до, зокрема, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з такого.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах "ОСОБА_3 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України").

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», пунктом 5 Прикінцевих положень якого скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" на переконання колегії суддів, не є підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки право у позивача на відставку виникло та реалізовано до вступу в силу цього Закону, а тому суддя Апеляційного суду Сумської області Маслов В.О., який в 2015 році набув права на відставку відповідно до наявного в нього стажу не менше 20 років, досягнувши віку відставки судді - 65 років, подавши 10 березня 2015 року відповідну заяву, мав обгрунтовані правомірні очікування на отримання вихідної допомоги.

12 листопада 2015 року Верховна Рада України своєю постановою № 788-VІІІ звільнила позивача з займаної посади судді Апеляційного суду Сумської області.

З огляду на зазначені обставини справи, колегія суддів вважає, що тривалість вирішення Верховною Радою України питання щодо звільнення позивача не залежала від його волі, а тому даний факт не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за законодавством, чинним на час подання ним заяви про відставку та здійснення відповідних дій щодо реалізації цього права.

Набрання 01 квітня 2014 року чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213, яким з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на переконання колегії суддів, не є підставою для позбавлення ОСОБА_4 права на отримання вихідної допомоги, оскільки право у позивача на відставку виникло та реалізовано ним до вступу в силу цього Закону.

Беручи до уваги, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та також гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що положення пункту 5 розділу ІІІ в частині скасування з 01.06.2015 р. норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. N 4-рп/2016.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи викладене, колегія суддів, підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Законом України Про судовий збір, в редакції після 1 вересня 2015 року органи Пенсійного фонду України не звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Ухвалою судді Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.05.2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду до моменту прийняття судового рішення.

В силу положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь особи, що подала апеляційну скаргу субєкта владних повноважень, якому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність такого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2016р. по справі № 591/788/16-а залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (40035, м. Суми, вул. Харківська, 35, ) судовий збір у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України - утримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 25.07.2016 р.