Справа № 2-а-1/11
Суддя: Клименко А. Я.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2011 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Черняк К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» до Сумської міської ради м. Суми, 3-х осіб: Виконавчий комітет Сумської міської ради, Сумське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України про визнання рішення незаконним -

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить суд визнати незаконним рішення відповідача від 04.04.2007 року №496-МР »Про скасування рішень виконавчого комітету Сумської міської ради №482 і №483 від 04.09.2006 року та №525 від 26.09.2006року» в частині п. 2 про скасування рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №482 від 04.09.2006 року «Про тарифи на послуги з теплопостачання Дирекції «КППВ ВАТ СНВО ім. М.В. Фрунзе» та п. 3. про зобовязання надавача послуг «КППВ ВАТ «СНВО ім. М.В. Фрунзе» привести рівень тарифів до рівня, встановленого постановою НКРЕ №1835 від 26.12.2006 року. Позовні вимоги обґрунтовуються порушенням відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997року № 280, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875, Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633, Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003року № 1160, Положення «Про порядок погодження з органами Антимонопольного комітету України рішень органів влади, органів адміністративно - господарського управління та контролю, органів місцевого самоврядування щодо демонополізації економіки, розвитку конкуренції та антимонопольного регулювання», затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 01.05.1994 року N 4-р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги уточнила та просить суд визнати нечинним рішення відповідача від 04.04.2007року №496-МР «Про скасування рішень виконавчого комітету Сумської міської ради №482 і №483 від 04.09.2006 року та №525 від 26.09.2006року « в частині п. 2 про скасування рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №482 від 04.09.2006року «Про тарифи на послуги з теплопостачання Дирекції «КППВ ВАТ СНВО ім. М.В. Фрунзе» та п. 3. про зобовязання надавача послуг «КППВ ВАТ «СНВО ім. М.В. Фрунзе» привести рівень тарифів до рівня, встановленого постановою НКРЕ №1835 від 26.12.2006року.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила повністю, просить суд в позові відмовити.

3-ті особи про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Сумське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України надало до суду письмове пояснення, в якому зазначено, що оскаржуване рішення не встановлює порядку визначення цін та тарифів чи граничних нормативів рентабельності, в звязку з чим не підлягає погодженню з органами Антимонопольного комітету.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Судом при розгляді справи встановлено, що дирекція «Котельня Північного промислового вузла» є структурним підрозділом без права юридичної особи ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе», яке є надавачем послуг з теплопостачання населенню та юридичним особам північної частини м. Суми за тарифами, розмір яких погоджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №482 від 04.09.2006 року.

04.04.2007року Сумською міською радою було прийнято рішення №496-МР «Про скасування рішень виконавчого комітету Сумської міської ради №482 і №483 від 04.09.2006року та №525 від 26.09.2006року». Пунктом 2 вказаного рішення скасовано рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №482 від 04.09.06року «Про тарифи на послуги з теплопостачання Дирекції «КППВ ВАТ СНВО ім. М.В. Фрунзе», №483 від 04.09.06 року «Про тарифи на послуги з теплопостачання, що надаються на базі міського цілісного майнового - комплексу з виробництва та транспортування тепла, ТОВ «Сумитеплоенерго», №525 «Про протест прокуратури м. Суми на рішення виконавчого комітету від 04.09.06року №483 «Про тарифи на послуги з теплопостачання, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу з виробництва та транспортування тепла, ТОВ «Сумитеплоенерго». Пунктом 3 рішення зобовязано надавачів послуг ТОВ «Сумитеплоенерго» та «КППВ ВАТ «СНВО ім. М.В. Фрунзе» привести рівень тарифів до рівня, встановленого постановою НКРЕ №1835 від 26.12.06 року на теплоенергію для населення в розмірі 3,26 грн. за м з ІІДВ (119,38 грн. за Гкал.), гарячого водопостачання в розмірі 5,61 грн. за м, а для бюджетних установ та інших споживачів на теплову енергію - тариф в розмірі 157,76 грн. за Гкал. з ПДВ.

Оскаржуване рішення було прийнято відповідачем на підставі п.15 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з урахуванням протесту прокурора м.Суми від 20.02.07року № 12 на рішення виконавчого комітету від 04.09.06року №483 «Про тарифи на послуги з теплопостачання, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу з виробництва та транспортування тепла, ТОВ «Сумитеплоенерго», про що вказано в преамбулі рішення міської ради.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Як вбачається зі змісту рішення Сумської міської ради, відповідачем не було вказано, яким саме нормам Конституції, законам України, іншим актам законодавства або рішенням відповідної ради не відповідають скасовані рішення виконавчого комітету міської ради. В наданих відповідачем до суду відзивах на позов (вих. № 2609-1/6-6 юр. від 24.05.2007 року та № 4029-1/12-12 юр. від 11.06.2007року) та наявних в матеріалах справи доказах також відсутні будь-які пояснення відповідача з приводу того, яким саме нормам діючого законодавства або рішенням відповідної ради не відповідає скасоване рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 482 від 04.09.2006 року.

Виходячи з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного рішення став протест прокурора м. Суми від 20.02.07року № 12 на рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 26.09.06року №525 в частині погодження тарифів на послуги з централізованого опалення та на послуги з постачання гарячої води, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу з виробництва та транспортування тепла, виконавцем послуги ТОВ «Сумитеплоенерго» споживачам міста». Однак, зі змісту вказаного протесту прокурора вбачається, що він стосується рішення виконавчого комітету від 26.09.06року №525, яким було затверджено тарифи виключно для ТОВ «Сумитеплоенерго». Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №482 від 04.09.06року «Про тарифи на послуги з теплопостачання Дирекції «КППВ ВАТ СНВО їм. ОСОБА_1», яким затверджено тарифи для позивача, не було предметом протесту прокурора, в звязку з чим підстав для його скасування відповідачем на підставі такого протесту також не існувало.

Скасовуючи рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №482 від 04.09.06року без достатніх на те правових підстав, відповідач порушив п. 15 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до абзацу 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про теплопостачання», до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії.

Органом місцевого самоврядування, наділеним відповідними повноваженнями на встановлення тарифів на теплову енергію, є відповідно до п. п. 2) п. а) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, до повноважень якого належать, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку інших питань з підприємствами установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Виключна компетенція відповідача визначена в ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в якій міській раді не надано права вирішувати питання про встановлення тарифів на теплову енергію чи житлово-комунальні послуги.

Заперечення відповідача, викладені ним у відзиві на позов, з приводу того, що оскаржуване рішення не є регуляторним актом у звязку з тим, що його дія поширюється на визначене коло осіб, а саме, позивача та ТОВ «Сумитеплоенерго», у звязку з чим таке рішення відповідно до ст. 1 наведеного закону не може вважатися регуляторним актом та не потребує його прийняття в порядку визначеному Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» спростовується наступним:

Відповідно до абз.1 п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та субєктами господарювання».

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, суд встановив, що оскаржуване рішення відповідача спрямоване на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторним органом та субєктами господарювання, відповідає ознакам, передбаченим в ст. 1 «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а тому є регуляторним актом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» стосовно кожного проекту регуляторного акту його розробником готується аналіз регуляторного впливу з метою одержання зауважень та пропозицій щодо такого регуляторного акту.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх обєднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 закону, тобто шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Відповідно до ч.7ст.9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку підлягають обовязковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержанні зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Відповідач в порушення вищевказаних норм Закону не здійснив аналізу регуляторного впливу оскаржуваного рішення та не здійснив оприлюднення його проекту, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача на участь у процесі розроблення та прийняття рішення, яке передбачено ст. 6 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», відповідно до якої суб»єкти господарювання мають право, зокрема, брати участь у розробці проектів регуляторних актів, подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, повязаних з регуляторною діяльністю, тощо.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на те органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів прийняття оскаржуваного рішення у відповідності з порядком, встановленим Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» відповідачем надано до суду не було.

Пунктом 3 оскаржуваного рішення відповідач зобовязав позивача привести рівень тарифів на послуги з теплопостачання до рівня, встановленого постановою НКРЕ № 135 від 26.12.2006 року.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про теплопостачання», до повноважень Національної комісії регулювання електроенергетики України у сфері теплопостачання належать, зокрема, регулювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.

Товариству «Сумитеплоенерго» як виробнику теплової енергії з використанням когенераційної установки постановою НКРЕ № 1835 від 26.12.2006 року «Про затвердження тарифів на виробництво теплової енергії для ТОВ «Сумитеплоенерго» було встановлено тарифи на виробництво теплової енергії.

Зазначена постанова встановлює тарифи виключно для ТОВ «Сумитеплоенерго» та не може поширюватися на відповідача, так як останній не здійснює виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках, в звязку з чим діючим законодавством України не передбачено повноважень НКРЕ на регулювання розміру тарифу для позивача, а відповідач протиправно зобовязав привести тарифи позивача до рівня вказаного в постанові НКРЕ.

Сумським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України до суду було надано письмове пояснення, в якому зазначено, що оскаржуване рішення не встановлює порядку визначення цін та тарифів чи граничних нормативів рентабельності для обєктів антимонопольного регулювання, яким являється позивач відповідно до ст. 1 та 5 Закону України «Про природні монополії», в звязку з чим таке рішення не повинно погоджуватися з органами Антимонопольного комітету.

Проте, як вбачається з п. 3 оспорюваного рішення, відповідач вирішив питання про встановлення порядку визначення розміру тарифу на послуги з постачання теплової енергії, шляхом приведення його до рівня, встановленого постановою НКРЕ № 1835 від 26.12.2006 року для ТОВ «Сумитеплоенерго».

Оскаржуваним рішенням відповідач встановив не конкретний розмір тарифу, а лише порядок визначення розміру тарифу на послуги з постачання теплової енергії, шляхом приведення його до рівня, встановленого відповідною постановою НКРЕ, прийнятою відносно ТОВ «Сумитеплоенерго».

Зазначений висновок підтверджується також і самим відповідачем, який в наданих відзивах на позов пояснив, що оскаржуване рішення відповідача містить саме порядок встановлення тарифів.

За таких обставин відповідач при прийнятті рішення повинен був попередньо погодити його з органами Антимонопольного комітету України, чого, як вбачається з матеріалів справи, зроблено не було, чим порушено вимоги положення, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 01.04.1994 року N 4-р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що відповідачем не було надано до суду доказів законності оскаржуваного позивачем рішення, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-9, 11, 69-71,94,158,159-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити. Визнати нечинним рішення Сумської міської ради №496-МР від 04.04.2007 року «Про скасування рішень виконавчого комітету Сумської міської ради №482 і №483 від 04.09.2006 року та №525 від /26.09.2006 року» в частині п. 2 про скасування рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №482 від 04.09.06року «Про тарифи на послуги з теплопостачання Дирекції «КППВ ВАТ СНВО ім. М.В. Фрунзе» та в частині п. 3. про зобовязання надавача послуг «КППВ ВАТ "СНВО ім. М.В. Фрунзе» привести рівень тарифів до рівня, встановленого постановою НКРЕ №1835 від 26.12.2006 року.

Постанову суду може бути оскаржено відповідно до ст. 186 КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10-ти днів з дня проголошення постанови, або протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до апеляційної інстанції.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.