Справа № 817/526/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2016 р.Р і в н е 817/526/16
10год. 46хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участ Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1.,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

В С Т АН О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернулася до суду з позовом до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Рівненській області (далі - Костопільська ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень № від 21.09.2015 року, № від 21.09.2015 року, вимоги про сплату боргу з єдиного внеску №Ф- від 06.11.2015 року та рішення № від 06.11.20.15 року про застосування штрафних санкцій.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що за результатами фактичної перевірки позивача податковим органом зроблено висновок про не нарахування та не оподаткування доходу по виплаченій найманому працівнику ОСОБА_3 заробітній платі Однак, пояснив, що позивач не перебував у трудових відносинах із вказаним працівником, жодних трудових договорів з нею не укладалося, і заробітна плата цій особі не нараховувалася та не виплачувалася. За таких обставин, вважає, що оскаржувані рішення необґрунтовані, безпідставні та підлягають скасуванню. З цих підстав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с.24-25). В їх обґрунтування зазначив, що фактичною перевіркою позивача встановлено порушення пп.14.1.195, пп.14.180, пп.14.1.222, п.14.1 ст.14, п.163.1 ст.163, пп.164.1.2 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, п.51.1 ст.51, пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, пп.1.1, пп.1.2, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 Податкового кодексу України та п.1 ч.2 ст.6, ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Так, перевіряючими встановлено факт не сплати та не нарахування податку на доходи фізичних осіб з заробітної плати найманої особи ОСОБА_3. За таких обставин, вважає, що оспорювані рішення прийняті контролюючим органом обґрунтовано та правомірно. З цих підстав, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Допитаний в судовому засіданні свідок 1 Філончук Інна Миколаївна, продавець, пояснила, що в той день, коли вона була на підміні у магазині, ОСОБА_3 приходила в цей магазин з метою працевлаштування. Однак на запитання суду зазначила, що остання не була там працевлаштована та заробітна плата їй не виплачувалася.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2. повідомила, що всі її працівники офіційно працевлаштовані. Пояснила, що ОСОБА_3 у неї не працювала, до трудової діяльності вона не була допущена і тому заробітна плата їй не виплачувалася. Підтвердила, що вона дійсно приходила до магазину, цікавилася роботою, вивчала кілька днів асортимент, однак від офіційного працевлаштування вона відмовилася, оскільки отримувала соціальну допомогу по догляду за дитиною. Свідок зазначила, що у такому працевлаштуванні їй було відмовлено.

Допитаний в судовому засіданні свідок 3 ОСОБА_3 пояснила, що у зв'язку з пошуком роботи прийшла на співбесіду до ОСОБА_2. Повідомила, що працювала з 01.05.2015 року по 30.06.2015 року, з середньоденною заробітною платою 77 грн. Стверджувала, що за травень 2015 вона була розрахована, а за червень 2015 - позивач відмовилася виплачувати заробітну плату. У зв'язку з цим свідок 3 звернулася до податкової інспекції з письмовою заявою та поясненнями. На запитання представника позивача підтвердила, що працювала у позивача за відсутності трудового договору, заробітну плату отримувала готівкою.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що у серпні 2015 року посадовою особою Костопільської ОДПІ на підставі наказу №493 від 10.08.2015 року була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_2. з питань належного оформлення трудових відносин з працівниками та виплати доходів у вигляді заробітної плати і інших витрат без сплати податків до бюджету за період з 01.05.2015 року по 30.06.2015 року, за результатами якої складено акт №115/17-16-17-01/ від 01.09.2015 року (а.с.10-15).

Підставою для проведення такої перевірки позивача стала заява ОСОБА_3. про порушення законодавства про працю від 15.07.2015 року (а.с.26).

Вказаною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_2.:

- пп.14.1.195, пп.14.180, пп.14.1.222, п.14.1 ст.14, п.163.1 ст.163, пп.164.1.2 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, а саме: не утримано і не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 575,51 грн.,

- п.51.1 ст.51, пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме: не включення в податковий розрахунок за формою 1-ДФ, не відображення показників виплаченого доходу гр.ОСОБА_3. за 2 кв.2015 року;

- перевіркою правильності визначення бази оподаткування військовим збором встановлено порушення пп.1.1, пп.1.2, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 Податкового кодексу України;

- п.1 ч.2 ст.6, ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого не сплачено (не перераховано) єдиний внесок на загальну суму 1600,922 грн. на фонд виплаченої заробітної плати в сумі 3980 грн., в т.ч. за ставкою 36,8 % - 1464,64 грн., за ставкою 3,6% - 637,20 грн.

На основі таких висновків податковим органом прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2015 року, яким ФОП ОСОБА_2. збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1229,39 грн., в т.ч.575,51 грн. за основним платежем та 653,88 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.6);

- податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2015 року, яким ФОП ОСОБА_2. збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 74,64 грн., в т.ч.59,71 грн. за основним платежем та 14,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.7);

- вимогу про сплату боргу з єдиного внеску №Ф- від 06.11.2015 року на загальну суму 1607,92 грн. (а.с.8);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.11.2015 року за № на суму 556,76 грн. (а.с.9).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно із п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Отже, з наведеного вбачається, що ФОП ОСОБА_2. була податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати найманих нею працівників.

Згідно із пп.14.1.54 п.14. ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України.

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно із пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Відповідно до пп.164.2.1 п.164.2 ст. 64 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

При цьому, відповідно до пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу» - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Також, у розумінні норми ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) «заробітна плата» - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.5 Закону №108/95-ВР організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Приписами ст.30 Закону №108/95-ВР передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, оскільки за порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності згідно з законодавством (ст.36 Закону № 108/95-ВР).

Згідно п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України податковим агентом є особа, на яку Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Згідно із пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

В силу вимог п.п.168.1.2 п.168.1 смт.168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Крім того, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України закріплено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що для того, щоб встановити порушення податковим агентом порядку сплати податку з доходів фізичних осіб найманих працівників, необхідно встановити, що ним було виплачено дохід у вигляді заробітної плати за трудовою чи цивільно-правовою угодою, з якого в подальшому необхідно було перерахувати до бюджету відповідні суми податку з доходів фізичних осіб./

Також, починаючи з 03.08.2014 року (у зв'язку з набранням чинності Законом України від 31.07.2014 року № 1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України»), передбачено нарахування та утримання із заробітної плати осіб, визначених пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, військового збору.

Пунктом 161 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Судом встановлено, що підставою для висновків податкового органу про порушення ОСОБА_2. вимог податкового законодавства стали лише пояснення ОСОБА_3. про факт роботи упродовж травня-червня 2015 року у магазині, що належить позивачу.

В свою чергу, суд акцентує увагу, що відповідно до п.85.4 ст.85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Разом із тим, згідно із п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Слід також зазначити, що положеннями п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України чітко встановлений перелік документів, необхідний для їх ведення в цілях оподаткування, де вказано, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. При цьому платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п.44.1 ст.44 Кодексу.

Таким чином, заява ОСОБА_3., на підставі якої податковий орган дійшов висновку про заниження ФОП ОСОБА_2. податку на доходи фізичних осіб, не може вважатися достатнім доказом податкового правопорушення, оскільки жодними чином на підтверджує факту трудової діяльності ОСОБА_3., здійснення позивачем їй виплати заробітної плати, а отже не є документом, який свідчить про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Суд звертає увагу, що в акті перевірки позивача, як і в ході судового розгляду справи, на підтвердження факту роботи ОСОБА_3. у магазині позивача як найманого працівника та виплати їй заробітної плати, окрім її власних пояснень, не наведено жодного з визначених п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України документів, а також і жодного первинного документу.

У свою чергу, в судовому засіданні позивачем було долучено трудові договори між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 21.01.2015 року (ОСОБА_4., ОСОБА_5), 12.08.2015 року (ОСОБА_6.), 02.02.2015 року (ОСОБА_7.) (а.с.48-55) на підтвердження власних показань, наданих в якості свідка, щодо офіційного оформлення всіх трудових відносин з її найманими працівниками.

Частина 1 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що фіскальний орган, приймаючи податкові повідомлення-рішення № від 21.09.2015 року, № від 21.09.2015 року, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу з єдиного внеску №Ф- від 06.11.2015 року та рішення № від 06.11.20.15 року про застосування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з п.1 та п.2 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

За донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску (п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року №455, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 року за № 1622/24154.

Відповідно до п.6.2 Інструкції сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно п.7.1 Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до п. 7.2.3 Інструкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. Для розрахунку зазначеного штрафу кількість звітних періодів розраховується, починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми єдиного внеску, та закінчуючи місяцем, на який припадає отримання таким платником акта перевірки від органу доходів і зборів або в якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми. Якщо за результатами перевірки виявлено в окремих місяцях суми донарахованого (своєчасно не обчисленого) єдиного внеску, то за кожне таке донарахування (кожний місяць) відповідно до Закону накладається штраф у таких порядку та розмірах: для дотримання вимог щодо максимального розміру (50 відсотків) штрафу: визначається сукупно сума донарахувань за всіма звітними періодами, в яких вони виявлені; визначається сукупно сума штрафу за всіма звітними періодами, у яких виявлені донарахування та за якими нараховано такі штрафи; здійснюється обрахування максимального розміру штрафу від сукупної суми донарахувань та порівнюється із фактично нарахованою сумою штрафів, визначеною сукупно за всі звітні періоди, в яких донараховано суми єдиного внеску.

До сплати визначаються суми штрафів, що не перевищують максимальний їх розмір, визначений цим підпунктом. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 10 до цієї Інструкції. Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску

Згідно п. 6.3 Інструкції органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

В силу вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги встановлені обставини справи в їх сукупності та той факт, що в ході судового розгляду висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства, зазначені в акті перевірки, знайшли своє спростування, суд вважає, що вимога про сплату боргу №Ф- від 06.11.2015 року та рішення № від 06.11.20.15 року також не відповідають вказаним критеріям правомірності, необґрунтовані, прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже підлягють скасуванню.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

В силу вимог ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 21.09.2015 року та № від 21.09.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 06.11.2015 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу з єдиного внеску за №Ф- від 06.11.2015 року.

Присудити на користь позивача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 551, 21 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.