Справа № 2а-2648/11/2670
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 липня 2016 року № 2а-2648/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., за участю секретаря судового засідання Мині І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (позивача)
доГенеральної прокуратури України (відповідача-1), прокуратура Черкаської області (відповідача-2),
проскасування наказу, поновлення на посаді, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача-1: Конакова В.О.,

від відповідача-2: Горіна Р.М.,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 26.07.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, третя особа: Прокуратура Черкаської області, з вимогами про скасування наказу Генерального прокурора України №42-к від 24.01.2011 року щодо звільнення позивача з посади першого заступника прокурора Черкаської області та стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 року, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.11.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування рішень судів попередніх інстанцій Вищий адміністративний суд України визнав відсутність дослідження всіх доказів наданих позивачем та наявних у матеріалах справи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №42-к від 24.01.2011 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади», поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Черкаської області, стягнено з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.03.2014 року по 24.03.2015 року у розмірі 97 700,40 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.02.2016 року касаційні скарги Генеральної прокуратури України, прокуратури Черкаської області задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано. Справу направлено в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 року залишено без змін.

Підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій Вищий адміністративний суд України зазначив непритягнення прокуратури Черкаської області до участі у справі в якості відповідача і звернув увагу на те, що суд, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнув такі кошти з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Таким чином, предметом розгляду у даній справі є вимога ОСОБА_1 про виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

14.03.2016 року справу №2а-2648/11/2670 передано судді Окружного адміністративного суду міста Києва Іщуку І.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016 справу прийнято до провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач ,зокрема, вказував про незаконність оскаржуваного наказу, посилаючись на відсутність проведення службової перевірки з вивченням конкретних фактів особисто вчиненого проступку з наданням юридичної оцінки для визначення і встановлення ступеня провини ОСОБА_1, а також вказував на порушення відповідачем ст.12 Дисциплінарного статуту прокуратури у зв'язку із застосуванням дисциплінарного стягнення з попуском строку встановленого зазначеною статтею.

У судовому засіданні 01.06.2016 року, суд замінив статус прокуратури Черкаської області з третьої особи на відповідача-2.

В судовому засіданні 20.07.2016 року позовні вимоги представник позивача підтримав у повному обсязі та просив задовольнити адміністративний позов, зазначивши, що стягненню підлягає сума за вимушений прогул з дня наступного за звільненням до дня поновлення на посаді, тобто до 18.06.2015 року.

Представники відповідачів проти задоволення вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу заперечували. Представником відповідача-1 надано письмові пояснення, у яких останній зазначає про наявність права позивача на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише за період з 24.03.2014 року по 24.03.2015 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.02.2016 року зазначено, що оскільки викладені в наказі висновки Генеральної прокуратури України, які стали підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади першого заступника прокурора Черкаської області є необґрунтованими, належними доказами не доведеними, суди прийшли до правильного висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, про наявність підстав для задоволення позову про скасування оскарженого наказу та поновлення позивача на посаді. Мотиви касаційних скарг не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанції.

Вказаною ухвалою постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 року в частині, якою визнано протиправним та скасовано наказ №42-к від 24.01.2011 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади» та поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Черкаської області та допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 посаді першого заступника прокурора Черкаської області, залишено без змін.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.

Відповідно до абз.2 ст.235 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року (надалі - КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При цьому в розумінні ст.235 КЗпП України вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника (переведення на іншу роботу (посаду)) до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі (посаді).

Згідно абз.4 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 (надалі - Постанова №9) відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП оплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу понад один рік провадиться за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з'являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Відповідно до абз.3 п.32 Постанови №9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Постанова №100).

Розділом II Постанови №100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно розрахунку середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за останні 2 місяці, що передували звільненню, середньомісячна заробітна плата позивача становить 8335,55 грн., середньоденна - 387,70 грн.

Однак, суд має зазначити, що тривалий розгляд даної справи здійснювався в тому числі і з вини позивача.

Як вбачається з постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 року під час розгляду справи позивач та його представник в судові засідання не з'являлись, направляючи клопотання по відкладення судового засідання. Також позивач не завжди забезпечував явку свого представника і під час розгляду справи в суді апеляційної та касаційної інстанціях у зв'язку з чим розгляд справи відкладався. Також суд відкладав розгляд справи 24.02.2015 за клопотанням позивача у зв'язку з перебуванням представника позивача за кордоном.

З огляду на зазначене, суд вважає за доцільне прийняти рішення про виплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише за один рік, так як позовна заява розглядалась більше одного року і з його вини в тому числі.

Період вимушеного прогулу позивача з 24.03.2014 року по 24.03.2015 року з урахуванням листів Мінпраці та соцполітики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 року №9884/0/14-13/13 та Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13 становить 252 робочих дня. Сума виплати за вимушений прогул становить 252 х 387,70 = 97 700,40 грн., які підлягають стягненню із прокуратури Черкаської області на користь позивача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачами докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.03.2014 року по 24.03.2015 року у розмірі 97 700,40 грн.

3. Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук

Повний текст постанови виготовлено 28.07.2016 року.