Справа № 678/5/15-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" липня 2016 р. м. Київ К/800/23348/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретарів судового засідання Кальненко О. І., Козки Л. М.,

за участю: представників відповідача - Резанової О. І., Кутинського С. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Летичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Летичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про зобов'язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_6 звернувся з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити певні дії: зарахувати періоди до пільгового стажу та призначити пенсію на пільгових умовах.

В обґрунтування вимог позивач посилався на ті обставини, що має право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно ч. 1 п "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за списком № 2.

Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року, позов задоволено частково: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди його роботи майстром будівельних та монтажних робіт з 02 січня 1980року по 25 червня 2000 року і виконавцем робіт з 26 червня 2000 року по 01 квітня 2010 року, призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 04 липня 2014року. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що позивач з 02 січня 1980 року по 01 квітня 2010 року працював виконробом.

У зв'язку із наявністю стажу роботи за Списком № 2 більше 12 років 6 місяців позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, на що отримав відмову з посиланням на відсутність довідок, уточнюючих характер роботи, та атестації робочих місць.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач заявив цей позов.

Задовольняючи частково позов, суди виходили з того, що позивачем підтверджено наявність у нього пільгового стажу роботи, передбаченого Списком № 2, що дає йому право на зарахування трудового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Колегія судів касаційної інстанції вважає висновки судів передчасними.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у сфері реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно із пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Системний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 14 квітня 2015 року у справі за № 21-383а14.

Між тим, суди першої та апеляційної інстанцій такі питання не перевіряли, чим порушили ч. 5 ст. 11 КАС України, - суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Вказану норму слід розуміти так, що активна роль суду в адміністративному судочинстві зумовлена врівноваженням процесуального становища сторін.

Відповідно до статті 159 вказаного Кодексу судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Отже, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суди порушили у застосуванні норми процесуального права до даних правовідносин, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення судів підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 122-1, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Летичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: