Справа № 810/869/16
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/869/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» (надалі за текстом - «ТОВ «Вітаполіс») звернулось до суду з позовом в якому просило визнати незаконними та скасувати: рішення (лист) державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (надалі за текстом - «ДПІ у Києво-Святошинському районі») № 9266/10/10-13-11-02-10 від 11.08.2015 р.; рішення Головного управління ДФС у Київській області (надалі за текстом - «ГУ ДФС у Київській області») № 2708/10/10-36-11-01-14 від 09.10.2015 р.; рішення Державної фіскальної служби України (надалі за текстом - «ДФС України») № 27857/6/99-99-11-02-02-15 від 23.11.2015 р. Позивач просив також зобов'язати ДПІ у Києво-Святошинському районі включити відомості з податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 р. до облікових даних ТОВ «Вітаполіс» у інформаційних базах ДФС України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову ДПІ у Києво-Святошинському районі у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість подану ТОВ «Вітаполіс» за липень 2015 р., викладену у листі № 9266/10/10-13-11-02-10 від 11.08.2015 р. та визнано цю податкову декларацію такою, що подана у день її фактичного отримання органом Державної фіскальної служби. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційних скаргах відповідачі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Вітаполіс» зареєстроване в якості платника податку на додану вартість 02 червня 2006 року.

Позивач, як платник податків, перебуває на обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі.

10 серпня 2015 року позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 р., разом із необхідними додатками.

За даними відмітки на цій декларації її було зареєстровано ДПІ у Києво-Святошинському районі за № .

Листом № 9266/10/10-13-11-02-10 від 11.08.2015 р. ДПІ у Києво-Святошинському районі повідомила позивача про те, що подана ним звітність не визнана податковою у зв'язку з тим, що вона подана з порушенням пункту 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»).

21 вересня 2015 р. ТОВ «Вітаполіс» оскаржило рішення про не визнання декларацію податковою звітністю до ГУ ДФС у Київській області.

Рішенням № 2708/10/10-36-11-01-14 від 09.10.2015 р. названий відповідач відмовив у задоволенні скарги.

23 листопада 2015 р. позивач звернувся зі скаргою до ДФС України за результатами розгляду якої прийнято рішення № 27857/6/99-99-11-02-02-15 від 23.11.2015 р. про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до пункту 55.1 статті 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Статтею 56 ПК України передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно пункту 56.6 названої статті ПК України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Пунктом 56.10 статті 56 ПК України встановлено, що рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що скасувати рішення у процедурі адміністративного оскарження є правом контролюючого органу вищого рівня.

При цьому, у випадку незадоволення скарги платника податків таке рішення контролюючого органу не створює для платника податків будь-яких нових обов'язків, тобто не призводить до порушення прав останнього.

За таких обставин, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині і такий висновок позивачем не оспорюється.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України на платника податків покладено обов'язок подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пункт 46.1 статті 46 ПК України визначає податкову декларацію, розрахунок, як документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 46.5 статті 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 48.1 статті 48 ПК України установлено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Згідно пункту 48.2 статті 48 ПК України обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пунктом 48.3 статті 48 ПК України до обов'язкових реквізитів податкової декларації віднесено: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 48.4 статті 48 ПК України передбачено, що у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Відповідно до пункту 48.7 статті 48 ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Згідно пункту 49.8 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За приписами пункту 49.9 статті 49 ПК України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За приписами пункту 49.11 статті 49 ПК України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Пунктом 49.13 статті 49 ПК України передбачено, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

З огляду на наведені правові норми та враховуючи, що подана позивачем декларація з податку на додану вартість за липень 2015 р. містить усі необхідні реквізити, визначені статтею 48 ПК України, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову у цій частині.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження скаржників про те, що позивач подав декларацію у паперовій формі, тоді як пунктом 49.4 статті 49 ПК України передбачено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі всіма платниками цього податку, є помилковим.

Відповідно до пункту 49.10 статті 49 ПК України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Водночас, пунктами 48.3 та 48.4 статті 48, пунктом 49.11 статті 49 ПК України не передбачено, що недотримання вимоги щодо подачі декларації в електронній формі є підставою для відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації.

Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що при подачі апеляційної скарги відповідачам відстрочено сплату судового збору, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та правил розподілу судових витрат визначених статтею 94 КАС України із скаржників підлягає стягненню в дохід Державного бюджету по 6 063 грн. 20 коп. з кожного.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року - без змін.

Стягнути з Державної фіскальної служби України судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 063 (шість тисяч шістдесят три) грн. 20 коп. на користь Державного бюджету України (п/р 1007; отримувач - УДКСУ у Печерському районі м. Києва; банк отримувача - ГУДКУ у м. Києві; ; МФО 820019; код бюджетної класифікації 22030001; символ звітності - 206; призначення платежу - судовий збір).

Стягнути з Головного управління ДФС у Київській області судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 063 (шість тисяч шістдесят три) грн. 20 коп. на користь Державного бюджету України (п/р 1007; отримувач - УДКСУ у Печерському районі м. Києва; банк отримувача - ГУДКУ у м. Києві; ; МФО 820019; код бюджетної класифікації 22030001; символ звітності - 206; призначення платежу - судовий збір).

Стягнути з державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 063 (шість тисяч шістдесят три) грн. 20 коп. на користь Державного бюджету України (п/р 1007; отримувач - УДКСУ у Печерському районі м. Києва; банк отримувача - ГУДКУ у м. Києві; ; МФО 820019; код бюджетної класифікації 22030001; символ звітності - 206; призначення платежу - судовий збір).

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.О.Аліменко

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 21 липня 2016 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Аліменко В.О.

Мацедонська В.Е.