Справа № 810/2219/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2016 р. м. Київ К/800/11996/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Леонтович К.Г., Чумаченко Т.А.,

секретарі судового засідання: Гуловій О.І.,

за участю представника позивача: Буряк І.М.,

представника відповідача: Чернявської О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальність «Дельта-2010» до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальність «Дельта-2010» (далі - ТОВ «Дельта-2010») звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці ДФС (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 3 грудня 2014 року № 125130005/2014/610116/2 (далі - рішення про коригування митної вартості від 3 грудня 2014 року) та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125130005/2014/00218 (далі - картка відмови від 3 грудня 2014 року).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що для митного оформлення товару Митниці було надано усі необхідні документи, які в цілому підтверджували заявлену митну вартість, визначену за ціною договору (контракту). На думку позивача, достатніх і обґрунтованих підстав для застосування іншого методу визначення митної вартості, ніж як основний, у Митниці не було.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 14 липня 2015 року адміністративний позов ТОВ «Дельта-2010» задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 3 грудня 2014 року № 125130005/2014/610116/2.

Визнав протиправним та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації Київської митниці Державної фіскальної служби № 125130005/2014/00218.

Стягнув з Державного бюджету України на користь ТОВ «Дельта - 2010» сплачений ним судовий збір у сумі 182,70 грн.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 1 жовтня 2015 року змінив постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року виклавши другий та третій абзаци резолютивної частини в такій редакції:

«Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Міндоходів в особі її структурного підрозділу Митного посту «Святошин» про коригування митної вартості товарів від 03 грудня 2014 року №125130005/2014/610116/2.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці Міндоходів в особі її структурного підрозділу Митного посту «Святошин» №125130005/2014/00218».

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Митниця, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Своєю чергою ТОВ «Дельта-2010» у запереченнях зазначає про необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між ТОВ «Дельта-2010» (за контрактом - Дистриб'ютор) та компанією GITI Tire Global Trading Pte. Ltd. (за контрактом - Постачальник) укладено контракт №G-D/2013-0627 від 27 червня 2013 року (далі - Контракт від 27 червня 2013 року), відповідно до якого Постачальник продає, а Дистриб'ютор купує шини (вантажні та легковантажні з радіальною конструкцією каркасу) на умовах поставки CIF, відповідно до Інкотермс 2010.

Для митного оформлення товару, ввезеного на умовах Контракту від 27 червня 2013 року та інвойсу № FJ1404976В від 14.10.2014 року позивач 2 грудня 2014 року подав митному органу електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №125130005/2014/549620, відповідно до якої митна вартість товару, розрахована декларантом за першим методом, становить 91224,57 дол. США.

Разом із митною декларацією товару декларант на підтвердження заявленої митної вартості надав: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами 125/2012/0001072 від 17.03.2014 року; міжнародну автомобільну накладну (CMR) №40593 від 01.12.2014 року; міжнародну автомобільну накладну (CMR) №40594 від 01.12.2014 року; коносамент (Bill of Lading) FCJH043918 від 24.10.2014 року; платіжне доручення в іноземній валюті №384 від 28.10.2014 року; прайс-лист виробника товару від 28.10.2014 року, завірений Радою Китаю зі сприяння міжнародній торгівлі (ТПП); рахунок-фактуру (інвойс) №FJ1404976В від 14.10.2014 року; пакувальний лист від 14.10.2014 року; страховий поліс PYIE00Е-3437 від 24.10.2014 року; контракт (зовнішньоекономічний договір) №G-D/2013-0627 від 27 червня 2013 року; інформацію про радіологічний контроль товару 2761 від 24.10.2014 року; сертифікат про походження товару форми А G30934 від 24.10.2014 року; копію митної декларації країни відправлення 14834601 від 17.10.2014 року.

На виконання вимоги Митниці позивач надав додаткові документи, а саме: видаткові накладні (рахунки - фактури від 26 листопада 2014 року №СФ-012061 та від 28 листопада 2014 р. №СФ-012062), а також висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 2 грудня 2014 року № 4106.

За наслідками перевірки митної декларації і документів, наданих для підтвердження задекларованої митної вартості товару, відповідач на підставі статті 55 Митного кодексу України прийняв рішення про коригування митної вартості від 3 грудня 2014 року.

Відповідно до цього рішення митну вартість імпортованих позивачем товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України) та визначено на рівні 203,80 дол. США за одиницю товару або 102103,80 дол. США за партію ввезеного товару. Резервний метод ґрунтується на раніше визнаній митній вартості імпортованого товару згідно з МД від 28 жовтня 2014 року № 125130005/2014/548469.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості від 3 грудня 2014 року неможливість застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, обґрунтовано тим, що у наданих декларантом для митного оформлення документах містяться розбіжності та немає всіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості товарів (експертний висновок не враховує аналізу цін виробника аналогічної продукції на ринку; не враховано всіх витрат до кордону України відповідно до рахунку на перевезення).

У зв'язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 3 грудня 2014 року митний орган видав декларанту картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 3 грудня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що надані для митного оформлення документи містили достатньо даних для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів, визначеної за ціною договору, а рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 3 грудня 2014 року є необґрунтованим і прийнято з порушенням вимог закону.

Київський апеляційний адміністративний суд погодився з висновками суду першої інстанції і вважає, що спір по суті вирішено правильно. Прийняття нової постанови обґрунтовано, судячи з її змісту, обґрунтовано лише необхідністю зміни резолютивної частини постанови суду першої інстанції, оскільки рішення про коригування митної вартості товару і картку відмови у прийнятті митної декларації від 3 грудня 2014 року оформила не Митниця, а її структурний підрозділ - митний пост «Святошин». Тому в цій частині резолютивну частину постанови суду першої інстанції було змінено, а в іншій частині - залишено без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може вважати такі рішення судів попередніх інстанцій законними з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, спірні правовідносини виникли у зв'язку з прийняттям Митницею рішення про коригування митної вартості від 3 грудня 2014 року, та, як наслідок, картки відмови у прийнятті митної декларації митної вартості від 3 грудня 2014 року. Оскаржене рішення, як встановили суди попередніх інстанцій, прийнято за насідками митного оформлення товару, ввезеного позивачем на митну територію України згідно з митною декларацією від 2 грудня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 3 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI (далі - МК 2012 року) при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Станом на дату прийняття Митницею митної декларації, яку позивач подав для митного оформлення товару, ввезеного на умовах Контракту від 27 червня 2014 року та інвойсу №FJ1404976В від 14 жовтня 2014 року, відносини з питань державної митної справи регулював МК 2012 року, а також чинні нормативно-правові акти, видані на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Відповідно, при прийнятті оскарженого рішення про коригування митної вартості від 3 грудня 2014 року та картки відмови у прийнятті митної декларації від 3 грудня 2014 року Митниця застосовувала положення МК 2012 року.

Судячи зі змісту постанови Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року, даючи правову оцінку встановленим у цій справі обставинам, суд першої інстанції керувався положеннями Митного кодексу України від 11.07.2002 року № 92-IV (далі - МК 2002 року), який втратив чинність згідно з МК 2012 року.

Окрім МК 2002 року, суд першої інстанції зазначив про те, що спірні правовідносини також врегульовано Положенням про вантажну митну декларацію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 року № 574 (яка втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450) та Порядком декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей про її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766 (яка втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 444).

За змістом частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) одним із критеріїв, на відповідність яким адміністративний суд повинен перевірити, зокрема, рішення суб'єкта владних повноважень у справах щодо оскарження такого рішення, є те, чи прийнято таке рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина друга статті 159 КАС України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина третя статті 159 КАС України).

У справі про оскарження рішення Митниці про коригування митної вартості від 3 грудня 2014 року суд першої інстанції застосував до спірних відносин правові норми, які станом на дату їх виникнення втратили чинність, і в підсумку дійшов висновку про протиправність оскарженого рішення. Тобто, оскаржені рішення Митниці суд перевірив на відповідність нечинним нормам закону.

Суд апеляційної інстанції також погодився з мотивами, з яких виходив суд першої інстанції при прийнятті постанови.

Як зазначено в постанові Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року спір по суті вирішено правильно, але частково з помилковим застосуванням норм процесуального права. Судячи зі змісту постанови суду апеляційної інстанції помилкове застосування норм процесуального права полягає у тому, що оскаржені рішення і картку відмови прийняла не Київська митниця ДФС, як зазначив суд першої інстанції, а митний пост «Святошин», що й стало підставою для зміни резолютивної частини постанови суду першої інстанції в цій частині.

Інших суджень з приводу обставин справи, встановлених під час розгляду справи в суді першої інстанції, як і стосовно їх правової оцінки, суд апеляційної інстанції у своїй постанові про зміну судового рішення не висловив.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін постанову суду першої інстанції, погодився з висновком останнього про наявність підстав для задоволення позову.

Погодитись з таким висновком не можна, оскільки з огляду на те, якими положеннями закону керувався суд першої інстанції, його постанова про задоволення позову не є законною. Суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову про зміну резолютивної частини, цього не врахував.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Частиною другою цієї статті передбачено, що не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки допущені судами попередніх інстанцій порушення унеможливили вирішення спору у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними і підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 159, 167, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Київської митниці ДФС задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді К.Г. Леонтович

Т.А. Чумаченко