Справа № 760/576/16-а
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Київ

26 липня 2016 року № 760/576/16-а
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Аблова Є.В. та Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особаМіністерства оборони України Донецький обласний військовий комісаріат
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати відмову Міністерства оборони України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії неправомірною;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду, належну йому на дату настання інвалідності ІІІ групи 12.12.2013, згідно зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ-ВР та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги».

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 необґрунтовано відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оскільки вказане підтверджується висновками судово-медичного дослідження та відповідною довідкою від 12.12.2013.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність відмови у нарахування та виплаті позивачу вказаної грошової допомоги, оскільки захворювання, внаслідок якого встановлено інвалідність, отримано під час проходження позивачем строкової служби, а сама інвалідність була встановлена через 23 роки з моменту звільнення зі служби. Крім того, за твердженням відповідача, обов`язок щодо виплати одноразової грошової допомоги належить Донецькому обласному військовому комісаріату, а не Міністерству оброни України, а тому позовні вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу є безпідставними, з урахуванням того, що безпосередню відмову у нарахуванні та виплаті позивачу вказаної допомоги надано саме Донецьким обласним військовим комісаріатом.

Третя особа у своїх письмових поясненнях також заперечувала проти задоволення позовних вимог, виходячи з необґрунтованості останніх. Разом з тим, третьою особою зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про першу відмову у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги його повідомлено листом від 29.06.2015.

Розгляд справи №760/576/16-а здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою від 16.07.2015, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.

У відповідь на вказану заяву позивачем отримано лист військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.01.2016 №10, яким відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що інвалідність оформлена пізніше визначеного терміну, а саме: більше трьох місяців після звільнення зі строкової служби.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

При цьому, слід зазначити, що заявлене третьою особою клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, суд вважає необґрунтованим, оскільки, за твердженням позивача, листа-відмови від 29.06.2015, який за змістом аналогічній листу від 05.01.2016 №10, останній не отримував, що не спростовано відповідачем та третьою особою, як суб`єктами владних повноважень, належними доказами, зокрема, повідомленням про вручення вказаного листа від 29.06.2015.

Так, згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, з урахуванням того, що про порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів позивач, як стверджує останній, дізнався лише з листа від 05.01.2016, що, як було зазначено, не спростовано відповідачем та третьою особою, а звернувся ОСОБА_1 до суду 12.01.2016 (що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява разом з доданими документами), суд дійшов до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Досліджуючи підстави викладеного, суд аналізує наступні правові норми.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) від 15.08.2013 №1011, довідки акту огляду МСЕК від 12.12.2013 серії 10 ААБ №415335, копії яких наявні в матеріалах справи, позивачу встановлено третю групу інвалідності. В якості причини встановлення вказаної інвалідності зазначено поранення та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії

Приписами частини першої статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Разом з тим, відповідно до частини шостої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, яка була чинною на день встановлення позивачу інвалідності, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

При цьому, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 (надалі Порядок №499).

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку №499, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Виходячи з буквального тлумачення положень статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд дійшов до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коди інвалідність настала після перебігу трьохмісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце у період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі №21-446а14 (ЄДРСР №42010789) та від 21.04.2015 у справі №21-135а15 (ЄДРСР №44131165).
Відтак, твердження відповідача, покладені в основу заявлених заперечень проти позову, в частині відсутності у позивача права на одноразову грошову допомогу у спірних правовідносинах, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Разом з тим, суд звертає увагу, що положеннями частини шостої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

У свою чергу, згідно з пунктом 4.9 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 19.08.2008 №407 (чинного станом на момент встановлення позивачу інвалідності), документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності військовослужбовцям (військовозобов`язаним та резервістам) оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України командир військової частини.

Документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає до Департаменту фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.
Крім того, відповідно до підпункту 2.8.6 пункту 2.8 Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.02.2010 №61 (чинного станом на момент встановлення позивачу інвалідності), на обласні військові комісаріати покладаються обов`язки з оформлення та подання до Департаменту фінансів документів для виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, які визнані інвалідами в межах одного року з дня поранення, контузії, травми або каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН, та членам сімей військовослужбовців, які загинули в період виконання обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН, а також одноразової грошової допомоги особам, звільненим з військової служби і визнаним інвалідами, та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) під час виконання обов`язків військової служби.
Слід зазначити, що про необхідність застосування вказаних правових норм у правовідносинах аналогічних даним наголошено у постанові Верховного Суду України від 05.04.2016 у справі №758/9241/13-а (ЄДРСР №57677793).
З огляду на вказані законодавчі положення вбачається, що питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у спірних правовідносинах, спершу, вирішується обласним військовим комісаром за місцем проживання особи, який, у свою чергу, оформляє та передає відповідні документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, як розпорядника коштів.

Відтак, фактично питання про нарахування та виплату спірної грошової допомоги покладено на військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким і надавалась відповідь на заяву позивача від 16.07.2015 про виплату такої допомоги (лист-відповідь від 05.01.2016 №10), за наслідками чого останній направив на адресу директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України лист від 16.12.2015 за вих. №41184, в якому йшла мова про відсутність у ОСОБА_1 права на одноразову грошову допомогу.

Таким чином, суд звертає увагу, що заявленим відповідачем у справі Міністерством оборони України не порушувалось прав та охоронюваних законом інтересів позивача, з урахуванням чого у суду відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки обов`язки з першочергового розгляду питання про нарахування та виплату такої допомоги покладено саме на військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не на Міністерство оборони України.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на звернення до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволені позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Суддя Аблов Є.В.

Суддя Мазур А.С.