Справа № 804/1077/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 р. справа № 804/1077/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання дій протиправними, та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 06.11.2014 року, -

в с т а н о в и в:

20 листопада 2014 року Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними дії старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 485,64 грн. у виконавчому провадженні № 43174330; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору у розмірі 485,64 грн. у виконавчому провадженні № 43174330.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що відповідачем протиправно прийнято постанову від 06.11.2014 року про стягнення з ДП «Придніпровська залізниця» виконавчого збору у розмірі 485,64 грн. у виконавчому провадженні № 43174330 з виконання судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн., оскільки боржником у виконавчому провадженні № 43174330 добровільно виконано вимоги державного виконавця та перераховано на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 25 143,60 грн. (з урахуванням відрахованої суми податку в розмірі 4 856,40 грн.), а отже, у відповідача були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

За даним позовом, Дніпропетровським окружним адміністративним судом було відкрито провадження в адміністративній справі № 804/19236/14. Постановою суду від 22.12.2014 року (суддя Боженко Н.В.) позовні вимоги ДП «Придніпровська залізниця» задоволені частково - визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору від 06.11.2014 року за виконавчим провадження № 43174330.

Вказана постанова була оскаржена відповідачем до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 р. апеляційну скаргу Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р. по справі № 804/19236/14 скасовано, та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.02.2016 р. касаційну скаргу ДП «Придніпровська залізниця» задоволено частково: постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, судом касаційної інстанції зазначено, що, вирішуючи даний спір по суті, суди першої та апеляційної інстанції не визначилися, до юрисдикції якого суду належить вирішення даного спору, враховуючи, що оскаржувану постанову державного виконавця винесено у звязку з невиконанням у встановлений строк виконавчого документа, виданого Марганецьким міським судом Дніпропетровської області по цивільній справі про стягнення з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, а відтак чи підлягає вказаний спір розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с. 131).

23.02.2016 року вказана справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 24.03.2016 року.

24.03.2016 року представником ДП «Придніпровська залізниця» до суду надано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, а також про заміну сторони по справі її правонаступником.

Представники відповідача та третьої особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.

За викладених обставин, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.

При цьому, в порядку процесуального правонаступництва суд допускає заміну позивача по справі з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», оскільки на виконання п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 «Питання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в установленому порядку 21.10.2015 року проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 р., ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав та обовязків Укрзалізниці та підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 р. «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно вказаного додатку, Державне підприємство «Придніпровська залізниця» увійшло в перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворилось Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. З 01.12.2015 року розпочато фінансово-господарську діяльність ПАТ «Українська залізниця», що утворено відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» № 4442-VI від 23.02.2012 р., постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 р. «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 01.12.2015 року між ДП «Придніпровська залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» підписано заключний передавальний акт, відповідно до якого, правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обовязків ДП «Придніпровська залізниця» після його реорганізації шляхом злиття переходить до ПАТ «Українська залізниця».

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

07.05.2014 року старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43174330 з примусового виконання виконавчого листа № 2/180/585/2014, виданого 22.04.2014 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області по цивільній справі про стягнення з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 30 000,00 грн.

06.11.2014 року старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 43174330 прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Не погодившись з прийняттям вказаної постанови, позивачем подано адміністративний позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.02.2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року, прийняті за результатами розгляду вказаної справи, скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вже зазначалося вище, приймаючи таке рішення, Вищий адміністративний суд України виходив з того, що суди першої та апеляційної інстанцій не визначились, до юрисдикції якого суду належить вирішення даної справи, враховуючи, що оскаржувану постанову винесено у звязку з невиконанням у встановлений строк виконавчого документа, виданого Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 22.04.2014 року про стягнення з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, а тому необхідно визначити, чи підлягає вказаний спір розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 5 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що висновки та мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній формі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Згідно з ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. (з подальшими змінами), рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383, ч. 2 ст. 384 Цивільного процесуального кодексу України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є боржником у виконавчому провадженні ВП № 43174330, а отже, стороною вказаного виконавчого провадження, відкритого за виконавчим документом, виданим Марганецьким міським судом Дніпропетровської області по цивільній справі. В межах цього ж виконавчого провадження відповідачем було прийнято оскаржувану постанову від 06.11.2014 року про стягнення виконавчого збору.

У відповідності до абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» № 3 від 13.12.2010 року, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження. Частиною четвертою статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, за загальним правилом, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Пунктом 3 зазначеної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України надається розяснення щодо особливостей розгляду судами справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні.

У вказаному пункті, зокрема, зазначається, що судам необхідно враховувати, що всі справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) з метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження щодо виконання рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів, навіть у разі, коли у зведеному виконавчому провадженні відсутнє виконавче провадження з примусового виконання рішення адміністративного суду. Юрисдикцію судів щодо вирішення справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, яке об'єднано (приєднано) у зведене виконавче провадження, або зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження по виконанню рішень судів однієї юрисдикції, необхідно визначати з урахуванням положень частини четвертої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, критерієм для визначення судової юрисдикції по таким справам є те, чи прийняті (вчинені, допущені) оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби з метою виконання зведеного виконавчого провадження, чи під час виконання судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, або зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження по виконанню рішень судів однієї юрисдикції.

При цьому, в останньому випадку юрисдикцію необхідно визначати з урахуванням положень ч. 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" (тобто, оскарження відбувається до суду, який видав виконавчий документ).

У спірних правовідносинах, позивачем оскаржується рішення державного виконавця, яке прийнято під час виконання судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, відкритого на виконання судового рішення по цивільній справі.

Суд також зазначає, що з огляду на встановлені обставини спірних правовідносин, до них не застосовуються розяснення, викладені у п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, стосовно поширення на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору юрисдикції адміністративних судів, оскільки ці розяснення стосуються випадків, коли виконавче провадження за основним виконавчим документом закінчено, а постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору виділено в окреме провадження.

В даному випадку, при визначенні юрисдикції суду слід керуватися положеннями ч. 4 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".

За викладених обставин, даний спір не підлягає вирішенню адміністративним судом, а має розглядатися в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що оскаржувану постанову було винесено в межах виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у цивільній справі, і законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень державного виконавця у виконавчих провадженнях з виконання судових рішень по цивільним справам, ніж передбачено КАС України, суд дійшов висновку, що провадження у адміністративній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Застосування вищенаведених правових норм відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року по справі №21-278а15. При цьому, суд не вбачає підстав для відступлення від наведеної правової позиції.

Закриваючи провадження у справі, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст. 98, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження в адміністративній справі за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправними дій, та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 06.11.2014 року закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з даним позовом до загального місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Повернути Державному підприємству «Придніпровська залізниця» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») із Державного бюджету України сплачений при зверненні до адміністративного суду судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп. згідно платіжного доручення № 15992 від 18.11.2014 року, та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 60 грн. 90 коп. згідно платіжного доручення № 6103 від 14.09.2015 р.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3