Справа № 826/14/16
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/14/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В. А.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

позивача ОСОБА_2, представників відповідача Убогого С. А., Зеленової Т. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві, ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2010 року по 27 червня 2013 року в сумі 174005, 68 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2010 року по 27 червня 2013 року в сумі 56554, 16 грн. (п'ятдесят шість тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири гривні шістнадцять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких просять апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити або відмовити у задоволенні позовних вимог, враховуючи інтерес кожної з сторін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, апелчційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову суду - частково скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2014 року в адміністративній справі № 2а-8783/12/2670 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання дій протиправними, поновлення на роботі, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду 27 травня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано Головне управління Міндоходів у місті Києві скасувати наказ Державної податкової служби у місті Києві від 11 серпня 2010 року №389-о «Про звільнення ОСОБА_2» у частині звільнення ОСОБА_2 з 21 серпня 2010 року; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві скасувати наказ Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби від 21 серпня 2010 року № 255-о «Про звільнення ОСОБА_2» у частині звільнення ОСОБА_2 з 21 серпня 2010 року; поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві з 22 серпня 2010 року.

Питання щодо стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу при ухваленні вказаних рішень не вирішувалось.

Фактично ОСОБА_2 поновлено на посаді 27 червня 2013 року, що не заперечується сторонами по справі.

В той же час, відповідач вважає що питання про стягнення коштів за час вимушеного прогулу не може бути вирішене поза межами вирішення спору по суті.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В той же час, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що вимога про вирішення цього питання разом з розглядом спору по суті не є абсолютною.

Право особи на працю захищається Конституцією України. Виплата заробітку за час вимушеного прогулу з вини роботодавця є гарантом можливості реалізації людиною права на працю та захищає працівника від управлінського свавілля.

В свою чергу, вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника у засобах до існування на період незаконного звільнення шляхом компенсації певних втрат.

Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим незалежно від вирішення цього спору в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі чи в різних.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача позиції суду першої інстанції не спростовують та колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

В частині розрахунку суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Механізм обчислення середньої заробітної плати у випадку вимушеного прогулу визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку встановлюється, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до 5 Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Таким чином, для визначення належної позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суду належить встановити розмір середньомісячної заробітної плати з розрахунку за останні 2 календарні місяці роботи, що передували його звільненню, розмір середньоденної (годинної) заробітної плати та кількість днів вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення посилався на вказані норми.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обрахунок середньомісячного заробітку не здійснював, взявши за основу для обрахунку довідку відповідача № 3216/Ш/26-57-05-41 від 21.03.2016 р., якою було визначено розмір середньоденної заробітної плати: 79, 43 грн. (а. с. 15).

Дослідивши вказану довідку, заслухавши в судовому засіданні 21.07.2016 р. пояснення головного бухгалтера відповідача, колегією суддів було встановлено, що середньоденний заробіток відповідачем вираховувався шляхом ділення заробітку позивача за 6 місяців, що передували місяцю звільнення, на кількість календарних днів у розрахунковому періоді (8975, 18 грн./113=79, 43 грн.).

Згідно пояснень головного бухгалтера відповідача до кількості календарних днів було включено дні, коли позивач не перебувала на лікарняному (з врахуванням вихідних і святкових днів) та табель не містив відомостей про відсутність позивача на роботі з нез'ясованих причин.

Таким чином, при обрахунку розміру середньомісячної заробітної плати відповідачем було допущене очевидне порушення норм Порядку, позаяк, для такого обрахунку використовуються 2 місяці, що передують звільненню, та кількість фактично відпрацьованих робочих днів, в той час як відповідач використав дані за 6 місяців та кількість календарних днів.

Згідно Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (виходячи з розміру місячного посадового окладу).

В судовому засіданні представниками відповідача було надане письмове пояснення щодо довідки, з якого вбачається, що в липні та червні 2010 року позивач не відпрацювала жодного дня.

Натомість, в попередніх двох місяцях роботи позивач, як випливає з пояснень, відпрацювала 2 дні та отримала заробітну плату за ці дні у розмірі 2710, 95 грн., що не є, як встановлено колегією суддів, співрозмірним з отримуваною заробітною платою позивача при відпрацюванні повного місяця у інших періодах.

Крім того, колегія суддів встановила, що кількість відпрацьованих у цьому місяці днів не відповідає даним розрахункового листа позивача за квітень 2010 року, в якому встановлена кількість відпрацьованих днів позивачем - 4.

Зважаючи на відсутність об'єктивних даних щодо заробітної плати позивача за 4 місяці, що передували місяцю звільнення, а також неможливість застосування вимог останнього абзацу пункту 4 Порядку через те, що факт відпрацювання позивачем хоча б одного дня з цих чотирьох місяців підтверджується матеріалами справи і, тим самим, виключає можливість провести розрахунок, виходячи з місячного посадового окладу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В лютому та березні 2010 року позивач відпрацювала усі робочі дні, заробітна плата за ці місяці становила приблизно однаковий розмір 3063, 27 грн. (за 22 відпрацьовані дні) та 3200, 96 грн. (за 23 відпрацьовані дні).

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що об'єктивним розміром середньоденної заробітної плати позивача є: (3063, 27 грн. +3200, 96 грн.)/45 = 139, 2051 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу позивача становить 712 днів, як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами по справі.

Відтак, стягненню на користь позивача підлягає: 712 днів * 139, 2051 грн. = 99114, 03 грн.

В той же час, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про необхідність здійснення обрахунку з включенням місяця, в якому її було звільнено, позаяк, вказаний місяць було відпрацьовано позивачем не повністю, в той час як Порядок містить термін «календарний місяць», що дає колегії суддів підстави вважати, що при проведенні обрахунку місяць, в якому особу було звільнено, не враховується.

Колегія суддів також зауважує, що обчислення середньоденного заробітку позивача, виходячи з місячного посадового окладу, не є можливим, зважаючи на засади справедливості, позаяк, у цьому випадку стягненню підлягатиме сума у значно меншому розміру, ніж втрачена позивачем, лише через недостовірність даних відповідача, що є неприпустимим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача позицію суду першої інстанції частково спростовують та приймаються колегією суддів в якості належних.

У відповідності до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його часткового скасування.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києва, на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києва про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києва про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасувати.

В цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2010 року по 27 червня 2013 року в сумі 99114, 03 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч сто чотирнадцять гривень 03 копійки).

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст постанови виготовлено 25.07.2016 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.