Справа № 509/5317/15-а
Суддя: Гандзій Д. М.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/5317/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарях Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Овідіопольському районі Одеської області про визнання незаконним та скасування розпорядження та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

9 грудня 2015 року, представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив суд, визнати незаконним та скасувати розпорядження УПФУ в Овідіопольському районі Одеської області № 390 від 16.03.2015 р. в частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2007 р. в розмірі 1197,91 грн. при призначенні пенсії за віком позивачу та зобовязати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком з 16.03.2015 р. згідно ст.ст. 26,27,40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виходячи з показника середньої заробітної плати за 3 календарних роки, що передують року призначення пенсії та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов ОСОБА_1

Представниця відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у звязку його необґрунтованістю та безпідставністю з мотивів, викладених у письмових запереченнях на позов.

Дослідивши матеріали справи та чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, перевіривши надані заперечення до позову суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з положеннями Конституції України найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони : на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими неспритними наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ст. 13 Розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно із ст. 70 КАСУ, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 71 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 призначається одна пенсія за її вибором. При цьому, різниця між розміром пенсії, на який особа має право згідно Закону № 2262 і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону № 1058, яка визначається в порядку, встановленому КМУ, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Пунктом 1 Постанови КМУ № 327 від 23.04.2012 р. пенсії особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, призначені до 2007 р., відповідно до Закону № 2262 без застосування показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, перераховується в порядку, встановленому абзацом 1 цього пункту, із застосуванням показника заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 р.

Згідно з п. 2.8, 15 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії. У цьому разі заробітна плата для обчислення пенсії визначається з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за календарний рік, який враховувався при призначенні (перерахунку) пенсії, виплата якої відновлюється. У такому самому порядку за бажанням пенсіонера здійснюється переведення з одного виду пенсії на інший.

З аналізу наведених норм вбачається, що переведення з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії. При цьому, пенсійне законодавство не містить застереження щодо переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону.

Суд встановив, що вперше пенсія за вислугу років позивачу була призначена з 06.04.1994 р. відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262, що підтверджується атестатом про зняття з обліку № 299 від 24.02.2015 р. про припинення виплати пенсії позивачу у звязку з переходом на пенсію за іншим Законом, у звязку з чим, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що в даному випадку йдеться про первинне призначення йому пенсії за іншим Законом (а.с. 7-13,32).

Оскаржуваним розпорядженням № 390 від 16.03.2015 р. на підставі особистої заяви позивача про призначення/перерахунок пенсії від 16.03.2015 р. - позивачу було призначено пенсію за віком у розмірі 3661,34 грн. із застосуванням середньої заробітної плати по Україні за 2007 р. у розмірі 1197,91 грн., про що також було зазначено у листі ГУПФУ в Одеській області від 06.03.2015 р. та у листі УПФУ в Овідіопольському районі Одеської області від 23.11.2015 р. на ім`я позивача (а.с. 16,17,20).

Отже, позивач скористався своїм правом вибору виду державної пенсії, у звязку з чим поданий ним адміністративний позов є намаганням переведення з одного виду пенсії на інший, тому суд дійшов висновку, що відповідачами було вірно застосовано норму ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058.

При цьому, згідно п. 2 ст. 43 вказаного Закону для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійні справі, або за вибором пенсіонера, заробітна плата (дохід) за період, передбачений абз. 1 ч. 1 ст. 40 цього Закону. При цьому, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до ч. 2 ст. 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2002 р. Відповідно до вищевказаної Постанови КМУ № 327 від 23.04.2012 р. пенсії, призначені (перераховані) до 2008 р. перераховуються із застосуванням показників відповідної середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 р., а саме 1197,91 грн., а згідно п. 2 ст. 40 вказаного Закону, при первинному призначенні пенсії, заробітна плата для обчислення пенсії визначається з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 3 календарні роки, що передують року звернення.

У звязку з чим, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що так як пенсія позивачу була призначена 06.04.1994 р. до 2008 р. і при перерахунку пенсії з 10.03.2015 р. був застосований показник відповідної середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2007 р. (1197,91 грн.), то вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими і в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 6-8,70,71,86 Кодексу Адміністративного судочинства України, ст.ст. 3,8,19,22,46 Конституції України, Законами України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Овідіопольському районі Одеської області про визнання незаконним та скасування розпорядження та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Одеської області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Гандзій Д.М.