Справа № 235/2770/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Назаренко Г.В.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року справа №235/2770/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю представника позивача Попова С.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Луганської області від 30 червня 2016 року у справі № 235/2770/16-а за позовом Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» до відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21 квітня 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області та просив суд скасувати постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області Братусь С.К. від 11.04.2016 року про накладення штрафу на посадову особу, відповідальну за невиконання рішення суду - виконуючого обов'язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_4 у сумі 680,00 грн.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Луганської області від 30 червня 2016 року у справі № 235/2770/16-а закрито провадження у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» до відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Роз'яснено позивачу право звернення до суду із скаргою на рішення державного виконавця в порядку цивільного судочинства.

Позивач не погодився з даним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що ухвала суду про закриття провадження у справі від 30.06.2016 року винесена з порушенням норм процесуального права через невідповідність висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню згідно норм ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апелянт зазначає, що постанова державного виконавця про накладення штрафу є окремим виконавчим документом і навіть якщо виконавче провадження закінчено, а штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Тобто, висновок суду першої інстанції про те, що даний адміністративний позов не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, а оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу має здійснюватися згідно норм ст. 383 ЦПК України в порядку цивільного судочинства не відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства України.

Відповідачем на адресу суду надіслано лист в якому просив розглянути справу без участі його представника.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Луганської області від 30 червня 2016 року у справі № 235/2770/16-а закрито провадження у адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України (а.с. 64-65).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки боржник оскаржує рішення державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до норм ЦПК України, тобто законом встановлено інший порядок судового оскарження рішення державного виконавця, ніж це передбачено ст. 181 КАС України.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач має право звернутися до суду із скаргою на рішення державного виконавця в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року у справі № 235/7002/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований в АДРЕСА_1, з 26 грудня 2014 року на посаді заступника директора по виробництву Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Міністерства енергетики і вугільної промисловості України. Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Міністерства енергетики і вугільної промисловості України ідентифікаційний код 31599557, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований в АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2014 року по 15 березня 2016 року без врахування податків і обов'язкових платежів 216 455,22 грн. (двісті шістнадцять тисяч чотириста п'ятдесят п'ять гривень 22 коп.) і на відшкодування моральної шкоди 5 тисяч гривень (п'ять тисяч грн.). Рішення апеляційного суду в частині поновлення ОСОБА_5 на роботі допущено до негайного виконання (а.с. 10-13).

21 березня 2016 року Апеляційним судом Донецької області видано виконавчий лист № 235/7002/15-ц.

23 березня 2016 року начальником відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Кудрінським М.С. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50597400 з примусового виконання виконавчого листа № 235/7002/15-ц від 21.03.2016 року. У вказаній постанові зазначено, що боржнику самостійно виконати: вимоги виконавчого документа негайно, про що повідомити відділ ДВС (а.с. 9).

30.03.2016 року позивачем на адресу відповідача надано пояснення щодо неможливості негайного виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.03.2016 року у справі № 235/7002/15-ц (а.с. 14-15).

06.04.2016 року відділом державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області складено вимогу в порядку ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження», якою вимагалось від позивача поновити на посаді заступника директора по виробництву Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» ОСОБА_5; в трьохденний строк з моменту отримання вимоги державного виконавця, надати до відділу ДВС Наказ керівника ДП ВК «Краснолиманська» про поновлення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований в АДРЕСА_1, з 26 грудня 2014 року на посаді заступника директора по виробництву Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Міністерства енергетики і вугільної промисловості України (а.с. 16-17).

Також, у вказаній вимозі державного виконавця зазначено, що невиконання вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 16-17).

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 76 Закону № 606-XIV визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом.

У зв'язку з невиконанням позивачем вказаної вимоги, 11 квітня 2016 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області Братусь С.К. прийнято постанову про накладення штрафу, якою накладено на відповідальну за невиконання рішення суду посадову особу - виконуючого обов'язки Генерального директора ДП ВК «Краснолиманська» - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2 штраф у розмірі 680 грн. (а.с. 21).

Частиною 1 статті 89 Закону № 606-XIV визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 2).

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Ч. 1 ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону № 606-XIV, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону № 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Колегія суддів зазначає, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Статтею 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки боржник оскаржує рішення державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до норм ЦПК України.

Тобто, спірне питання регулюється нормами ЦПК України.

Колегія суддів вбачає достатні правові підстави для закриття провадження у справі, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для закриття провадження у справі є помилковими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, ст. 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» - залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Луганської області від 30 червня 2016 року у справі № 235/2770/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 28 липня 2016 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко