Справа № 826/8555/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 липня 2016 року м. Київ№ 826/8555/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., при секретарі судового засідання Дробчак М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКО-ТРАНС-КІ"
до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ГО «Інтерньюз-Україна», народний депутат України Левченко Ю.В., депутат Київської міської ради Кутняк С.В, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еско-Транс-Кі» звернулось до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ГО «Інтерньюз-Україна», народний депутат України Левченко Ю.В., депутат Київської міської ради Кутняк С.В, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення від 17.03.2016 №230/230.

В судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Клопотання вмотивоване тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач реалізував повноваження щодо розпорядження майном, а не владні управлінській повноваження.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі. Представник третьої особи наполягав на задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частина друга статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до визначення пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Предметом вирішення даної прави є правомірність рішення від 17.03.2016 №230/230 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 0,1954 га по вул Ризькій, 19-А у Шевченківському районі м. Києва, укладеного між Київською міською радою та ТОВ «Еско-Транс-Кі» №91-6-00828 від 28.11.20008».

Позиція щодо юрисдикції названої категорії спорів викладена в постановах Верховного Суду України від 24.02.2015 у справі №21-34а15, від 17.02.2015 у справі №21-551а14, від 16.12.2014 у справі №21-544а14, від 09.12.2014 у справі №21-308а14.

Зокрема, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 у справі №21-34а15, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Крім того, відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власників вказаних земельних ділянок) прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними наказами не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

За позицією Верховного Суду України, є помилковим висновок, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із приписами статті 2441 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, спір визнання протиправним та скасування рішення від 17.03.2016 №230/230 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 0,1954 га по вул Ризькій, 19-А у Шевченківському районі м. Києва, укладеного між Київською міською радою та ТОВ «Еско-Транс-Кі» №91-6-00828вцід 28.11.20008» підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що даним спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд вбачає наявними підстави для задоволення клопотання представника відповідача та закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 3, 6, 17, 157, 160, 161, 2441 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі №826/8555/16.

2. Закрити провадження в адміністративній справі №826/8555/16.

3. Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Попередити позивачів, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда