Справа № 569/6810/16-а
Суддя: Тимощук О.Я. О. Я.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/6810/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Тимощука О.Я., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. В позові зазначив, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1, по досягненню 60 річного віку звернувся до Відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних умовах. Маючи на дату призначення пенсії стаж вислуги років в сфері освіти більше 35 років відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV набув право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій, станом на день призначення, оскільки раніше не реалізував своє право на призначення пенсії за вислугою років. Оскільки після призначення йому пенсії за віком, ним була подана заява про виплату такої грошової допомоги, на яку Відповідачем надано лист про відмову в задоволенні такої вимоги, ОСОБА_1 був вимушений звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові здійснити виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії а також зобов'язати Відповідача здійснити виплату такої грошової допомоги.

Ухвалою суду від 31.05.2016 року було відкрито скорочене провадження на надано Відповідачу десятиденний строк з моменту одержання ухвали для подачі заперечення проти позовної заяви.

У встановлений законом строк від Відповідача надійшли письмові заперечення, з огляду яких він просить відмовити в задоволені адміністративного позову в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог, вказує, що періоди роботи на певних посадах Позивача не підлягають до врахуванню, як стаж за вислугою років, а, тому, на момент його звернення до управління в ОСОБА_1 був відсутній 35 річний стаж вислуги в сфері освіти.

Оцінивши повідомлені Позивачем, Відповідачем обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без проведення судового засідання та виклику осіб, в порядку скороченого провадження.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх наявними в матеріалах судової справи доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Як вбачається із наданих Позивачем документів та не заперечується Відповідачем, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Рівненськму об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, отримує пенсію за віком, що призначена йому із 11.02.2016 року.

Пункт 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV (в редакції на дату призначення Позивачу пенсії) передбачав, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Так, після призначення Позивачу пенсії за віком, він у березні 2016 року звернувся до Відповідача із заявою щодо виплати належної ОСОБА_1 грошової допомоги згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Закону №1058-1V у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Проте, на його заяву, Відповідач повідомив, що окремі з його посад, які Позивач обіймав протягом періоду свого професійного життя, працюючи в сфері освіти, не відповідають посадам, які давали би йому право на зарахування такого стажу до вислуги років згідно ст. 55 Закону №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», а тому у нього відсутній спеціальний стаж 35 років.

З системного аналізу норм чинного законодавства, суд вважає, що такі посилання Відповідача є необгрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Ст. 52 Закону України №1788-ХІІ передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають, в тому числі працівники освіти.

Відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У відповідності до ст. 62 Закону України №1788-ХІІ. основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявною трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, виходячи із записів трудової книжки Позивача вбачається, що протягом його трудового життя він обіймав посади: викладача фізвиховання, керівника фізичного виховання, заступника директора по виховній роботі, заступника директора з виховної роботи, охорони праці та безпеки життєдіяльності.

Перелік закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджені постановою КМУ від 04.11.1993 року №909.

Суд вважає помилковими доводи Відповідача, що освітянські посади, робота на яких дає право на зарахування стажу для призначення пенсії за вислугою років вичерпно відображені у пп. 2 п. 1 вказаної постанови, а саме, директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гуртковою роботи.

Так, Відповідач стверджує, що період праці Позивача в Рівненському КЕП на посадах керівника фізичного виховання, заступника директора з виховної роботи, охорони праці та безпеки життєдіяльності не відноситься до вислуги років в сфері освіти, оскільки такі посади не передбачені в переліку, що затверджений постановою КМУ №909 від 04.11.1993.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України від 01.07.2014 року №1556-УІІ «Про вищу освіту» (далі - Закон 1556-УІІ) Законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України "Про освіту" (далі Закон №1060-ХІІ), "Про наукову і науково-технічну діяльність", цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

При цьому Закон України «Про освіту» застосовується в частині, що не врегульована спеціальним законом. Вказаним Законом №1060-ХІІ визначено права, обов'язки та соціальні гарантії педагогічних працівників (ст. ст. 55-58).

Ч.ч. 1-2 ст. 54 Закону №1060-Х1І передбачено кадрове забезпечення сфери освіти, а саме:

1. Педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

2. Педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники, у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації та закладах післядипломної освіти - науково-педагогічні працівники.

Окрім того, збільшений перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так. такий перелік затверджений постановою Кабінету міністрів України від 14.06.2000 року №963. У абз. 2 передбачена посада керівника фізичного виховання, а як наслідок, вона відноситься до педагогічної.

Більше того, у абз. 5 постанови КМУ від 31.01.2001 року №78 визначено, що до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років педагогічних та науково-педагогічних працівників (далі - стаж педагогічної роботи) зараховується час роботи на посадах, передбачених переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. N 963, а також час роботи у спортивних школах усіх типів на посадах керівників, їх заступників з основного виду діяльності, тренерів-викладачів, тренерів-методистів. інструкторів-методистів. акомпаніаторів та на посадах тренерів-викладачів спеціалізованих навчальних закладів спортивного профілю, тим науково-педагогічпим працівникам, що працюють за профілем у вищих навчальних закладах ІІІ-IV рівня акредитації, керівників фізичного виховання, викладачів фізкультури вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації та професійно-технічних навчальних закладів, учителів фізкультури, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи, які працюють за профілем у загальноосвітніх навчальних закладах, і педагогічних працівників, які працюють за профілем у позашкільних та дошкільних навчальних закладах.

Тобто, виходячи з наведенного, Кабінетом Міністрів України було ототожнено посаду керівника фізичного виховання та викладача фізкультури, як такі, що ідентично дають право на зарахування таких періодів роботи до вислуги років.

Окрім того, згідно дослідженої довідки Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу від 15.03.2016 за №20, в період з 09.01.1997 по 09.11.2001 протягом зайнятості ОСОБА_1 на посаді керівника фізичного викохання він мав педагогічне навантання не менше 360 годин в навчальний рік.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що Відповідач протиправно не врахував період роботи ОСОБА_1 на посаді керівника фізичного виховання до вислуги років, як працівника освіти.

Щодо оцінки відмови у зарахуванні Відповідачем до вислугу років часу роботи Позивача за посадою заступника директора з виховної роботи, охорони праці та безпеки життєдіяльності суд виходить із наступного.

У відповідності до запису трудової книжки Позивача №7 від 09.11.2001 року (наказ №100 від 09.11.2001), ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника директора по виховній роботі.

У п.п. 2 п. 1 постанови КМУ від 04.11.1993 року №909 передбачена педагогічна посада заступника директора по виховній роботі, період зайнятості на якій дає право на зарахування такого стажу роботи до вислуги років. Повідомляю, що вказаний період Пенсійне управління не заперечує щодо врахування до вислуги років.

Згідно наказу Міністерства освіти і науки У каїни від 08.05.2013 року за №493 «Про заходи щодо поліпшення профілактики травматизму учасників навчально-виховного процесу» було вирішено затвердити постійно діючу комісію з перевірки знань посадових осіб з питань безпеки життєдіяльності, планову перевірку знань з питань безпеки життєдіяльності посадових осіб здійснювати відповідно до затверджених планів - графіків.

Згідно п. 7 вказаного наказу було доручено керівникам вищих навчальних закладів І-ІV рівнів акредитації при розподілі функціональних обов'язків проректорів (заступників директорів) виконання функцій стосовно управління безпекою життєдіяльності учасників навчально- виховного процесу покладати на проректорів (заступників директорів) з навчальної роботи.

Із дослідженого наказу директора РКЕП коледжу №17-о/д від 29.08.2014 року вбачається, що внесені зміни в штатний розпис з 01.09.2014 року, в якому введена посада заступника директора з виховної роботи, охорони праці та безпеки життєдіяльності, на яку був переведений саме Позивач. Суд вважає, що посада заступника директора з виховної роботи у зв'язку з відсутністю коштів для введення додаткової посади заступника директора з охорони праці та безпеки життєдіяльності була розширена. Крім того Відповідач не спростував інформації, що ОСОБА_1 здійснював викладацьку діяльність з щорічним педагогічним навантаженням менше 360 годин, а як наслідок не обіймав посаду, яка відносилась до переліку посад, робота на який дає право на зарахування стажу до вислуги років.

Ч. 1 ст. 57 Закону №1060-ХІІ передбачає, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам правовий, соціальний, професійний захист, призначення і виплату пенсії відповідно до чинного законодавства.

На момент набуття Позивачем 25 річного стажу роботи за вислугою років в сфері освіти, діяв п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який давав ОСОБА_1 право виходу на пенсію по досягненню 25 річного стажу роботи в освіті. Проте, виявивши бажання працювати надалі, він не скористався таким правом виходу на пенсію.

Як стверджує Позивач та не заперечує Відповідач, лише по досягненню пенсійного віку 60 років, ОСОБА_1 виявив бажання отримати пенсію за віком та передбачену Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV грошову виплату у розмірі 10 пенсій на момент їх призначення.

Так, згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із системного аналізу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІУ вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнобов'язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих па себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». А встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Оскільки з заробітної плати Позивача роботодавцями постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тому, на думку суду, дії Відповідача є прямим втручанням у право на мирне володіння особистим майном (грошовою виплатою), яка повинна бути виплачена через відмову Позивача у призначенні йому дострокової пенсії за вислугою років, тобто економії коштів на виплату пенсій Пенсійного фонду.

Таким чином, порушене Позивача право підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень, які полягають у відмові виплатити грошовому допомогу з одночасним відновленням права, шляхом зобов'язання Відповідача до виплати такої грошовї допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551,21 грн. (а.с.1).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 158-163, 167, 183-2, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові ОСОБА_1 здійснити виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення йому пенсії, що передбачено п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити ОСОБА_1 виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення йому пенсії, що передбачено п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з бюджетних асигнувань Рівненського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 21 копійка.

Постанову суду в межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.