Справа № 813/1313/16
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2016 року № 813/1313/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого - судді Хоми О.П.,

судді Братичак У.В.,

судді Кравціва О.Р.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача Кожевич У.Ф., відповідача Барнич Т.В.,

третьої особи Бучко Р.В., Гладій Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівської міської ради до Львівської обласної державної адміністрації, Кабінету Міністрів України, з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військової прокуратури Західного регіону України, про визнання незаконними і скасування розпоряджень,

в с т а н о в и в :

Львівська міська рада (далі - ЛМР) звернулася до суду з позовом до Львівської обласної державної адміністрації (далі - ЛОДА, відповідач -1 ), Кабінету Міністрів України ( далі - КМУ, відповідач - 2), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова прокуратура Західного регіону України (далі - Військова прокуратура, третя особа), з вимогами визнати незаконними та скасувати:

- розпорядження ЛОДА від 16.10.2015 №628/0/5-15 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та від 02.11.2015 №683/0/5-15 «Про надання в постійне користування земельної ділянки»;

- розпорядження КМУ від 25.11.2015 №1218-р «Про затвердження переліку земельних ділянок державної власності, що не належать до земель оборони, на яких планується будівництво житла для військовослужбовців військової прокуратури Західного регіону України та членів їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що першим з вказаних розпоряджень ЛОДА надано дозвіл Військовій прокуратурі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,75 га для будівництва житла для військовослужбовців, а другим - затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7208 га, кадастровий номер :04:001:0046 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку по вул. Мечнікова, 16 та надано земельну ділянку в постійне користування, вилучивши її з постійного користування КЕВ м. Львова. Розпорядженням КМУ земельну ділянку площею 0,7208 га по вул. І. Мечнікова, 16 затверджено для будівництва житла для військовослужбовців Військової прокуратури та членів їх сімей. З посиланням на статтю 10, пункти 31, 34 та 54 статті 26, статті 43 та 71 Закону України «Про місцеве самоврядування», статті 12, 80 та 83 Земельного кодексу України, пункти 4, 6 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», статтю 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» стверджує про незаконність оскаржених розпоряджень, які прийняті відповідачами з перевищенням наданих їм повноважень та які порушують права територіальної громади м. Львова як власника земельної ділянки.

Представник позивача Кожевич У.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідач -1, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням представника у відпустці. В матеріалах справи наявні письмові заперечення ЛОДА та документи, з посиланням на які відповідач-1 обґрунтовує правомірність оскаржених розпоряджень та просить відмовити в позові повністю.

Представник відповідача -2 Барнич Т.В. в судовому засіданні позову не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях. Суть заперечень полягає у законності розпорядження КМУ від 25.11.2015 №1218-р. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представники третьої особи Бучко Р.В., Гладій Є.В. в судовому засіданні позову не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях, суть яких полягає у законності розпоряджень ЛОДА та КМУ. Просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

16.10.2015 ЛОДА прийнято розпорядження №628/0/5-15 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Вказаним розпорядженням Військовій прокуратурі Західного регіону України надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,75 га для будівництва житла для військовослужбовців, розташованої на території Львівської міської ради (військове містечко №4, м. Львів, вул. Мечнікова,16).

Розпорядження від 16.10.2015 №628/0/5-15 прийнято за результатами розгляду клопотання Військової прокуратури Західного регіону України від 07.10.2015 №10/2/1-928 вих.15.

Розпорядженням ЛОДА від 02.11.2015 №683/0/5-15 «Про надання в постійне користування земельної ділянки» затверджено Військовій прокуратурі проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7208 га (кадастровий номер :04:001:0046) для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташованої по вул. Мечнікова, 16 м. Львова; вилучено з постійного користування КЕВ м. Львова земельну ділянку площею 0,7208 га (кадастровий номер :04:001:0046) та надано цю земельну ділянку в постійне користування Військовій прокуратурі.

Розпорядження від 02.11.2015 №683/0/5-15 прийнято за результатами розгляду клопотання Військової прокуратури Західного регіону України від 28.10.2015 №10/2/1-1049 вих.15, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого КП «Картограф», витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.10.2015 та з урахуванням добровільної відмови КЕВ м. Львова від 07.10.2015 №5603 від права постійного користування земельною ділянкою.

Розпорядженням КМУ від 25.11.2015 №1218-р «Про затвердження переліку земельних ділянок державної власності, що не належать до земель оборони, на яких планується будівництво житла для військовослужбовців військової прокуратури Західного регіону України та членів їх сімей» затверджено перелік земельних ділянок державної власності, що не належать до земель оборони, на яких планується будівництво житла для військовослужбовців військової прокуратури Західного регіону України та членів їх сімей.

Згідно з додатком до розпорядження КМУ від 25.11.2015 №1218-р, це земельна ділянка, розташована у м. Львові, вул. Мечнікова, 16, площею 0,7208 га, кадастровий номер :04:001:0046.

Позивачем оскаржено всі розпорядження з тих підстав, що земельна ділянка площею 0,7208 га (кадастровий номер :04:001:0046) по вул. Мечнікова, 16, розташована в межах міста Львова та не відноситься до земель державної власності, а перебуває у власності територіальної громади міста, від імені та в інтересах якої діє Львівська міська рада, яка як орган місцевого самоврядування, до повноважень якого належить розпорядження землями комунальної власності, вправі вирішувати питання передачі в постійне користування вказаної земельної ділянки.

При вирішення даного спору суд керувався наступним.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням виконкому Львівської міської ради народних депутатів від 08.02.1985 №3-с закріплено в користування Львівській КЕЧ земельні ділянки, відведені для розташування військових частин.

Згідно з додатком №1 до рішення від 08.02.1985 №3-с, земельна ділянка загальною площею 7,38 га по вул. Мечнікова, 16 (з яких 5,28 га - у постійному користуванні) є у переліку земельних ділянок, закріплених за Львівською КЕЧ.

Рішенням Львівської обласної ради народних депутатів від 20.03.1996 №97 затверджено матеріали інвентаризації земель, що знаходяться в користуванні органів Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Міністерства внутрішніх справ України, Штабу цивільної оборони України, Товариства сприяння оборони України, Національної гвардії України та залишено в постійному користуванні Міністерства оборони України та інших міністерств і відомств оборонного значення на території Львівської області землі площею 57,3 тис. га та у тимчасовому користуванні до 3-х років земельні ділянки площею 10,5 тис. га.

У зведених показниках інвентаризації земель Міністерства оборони України значиться земельна ділянка загальною площею 7,38 га по вул. Мечнікова, 16 (військове містечко №4/157).

Вказана земельна ділянка не входить у перелік об'єктів, які підлягають вилученню та передачі до комунальної власності міста Львова, визначеного розпорядженням КМУ від 03.02.2010 №193-р «Про передачу нерухомого військового майна у м. Львові».

За повідомленням відділу Держземагенства у м.Львові від 30.09.2015 № 19-1323-0-2-4889/2-15, відповідно до державної статистичної звітності земельна ділянка площею 0,7208 га на вул. Мечнікова, 16 у м. Львові знаходиться в користуванні військового містечка №4/157, за категорією земель дана земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, оборони, енергетики та іншого призначення.

Визначення земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення дано у статті 65 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), відповідно до частини першої якої такими землями визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом (частина друга статті 65 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Частиною другою цієї статті визначено, що землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Правові засади і порядок використання земель оборони встановлено Законом України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003 №1345-IV (далі - Закон №1345-IV).

Правовий режим земель оборони визначено у статті 2 Закону №1345-IV, відповідно до якої військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту (в) частини четвертої статті 84 ЗК України землі оборони належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI (далі - Закон № 5245-VI).

Пунктами 3 та 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-VI визначено, що розмежування земель державної та комунальної власності з дня набрання чинності цим Законом відбувається таким чином:

3. землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

4. у державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності;

які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук;

які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

Згідно з пунктом 7 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-VI з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Системний аналіз вищенаведених положень статей 65,77,84 ЗК України, статті 2 Закону №1345-IV та пунктів 3, 4 та 7 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №5245-VI дає підстави стверджувати, що з 01.01.2013 розташовану в межах міста Львова земельну ділянку площею 0,7208 га на вул. Мечнікова, 16, яка знаходилася в користуванні військового містечка №4/157 та належала до земель оборони, визнано такою, що залишена у державній власності.

Вказане спростовує доводи позивача про те, що земельна ділянка площею 0,7208 га на вул. Мечнікова, 16 у м. Львові не відноситься до земель державної власності, а перебуває у власності територіальної громади міста.

Відповідно до частини другої статті 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з визначеними статтею 17 ЗК України повноваженнями місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, до таких належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом (підпункт (а).

Отже, набуття та реалізація державою права державної власності на землю відбувається через органи виконавчої влади, до яких належить Львівська ОДА.

07.10.2015 до голови ЛОДА надійшов лист за підписом начальника КЕВ м. Львова (вих.№5603), яким Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова добровільно відмовився від земельної ділянки площею 0,75 га, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Мечнікова, 16 (військове містечко №4) в інтересах Генеральної прокуратури України в особі військової прокуратури Західного регіону України.

Добровільна відмова від права користування земельною ділянкою відповідно до пункту (а) статті 141 ЗК України є однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини третьої статті 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Ураховуючи викладене, на час прийняття першого із оскаржених розпоряджень - 16.10.2015 - існувала добровільна відмова КЕВ м. Львова від користування земельною ділянкою площею 0,75 га, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Мечнікова, 16 в користь Військової прокуратури Західного регіону України.

З мотивів, викладених вище, суд встановив, що вказана земельна ділянка визнана такою, що перебуває у державній власності.

Відповідно до положень статті 17 та частини другої статті 84 ЗК України ЛОДА є тим органом виконавчої влади, який реалізує право держави розпоряджатися землями державної власності, тому саме до ЛОДА як до власника землі, КЕВ м. Львова було подано заяву про добровільну відмову від користування земельною ділянкою площею 0,75 га, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Мечнікова, 16.

КЕВ м. Львова входить до системи органів Міністерства оброни України.

Генеральна прокуратура України та військова прокуратура Західного регіону України входять до системі органів прокуратури.

Добровільна відмова КЕВ м. Львова від користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній власності як землі оборони в користь органу прокуратури не змінює права державної власності цієї земельної ділянки, однак така перестає бути землями оборони.

Згідно з частиною четвертою статті 142 ЗК України власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до частини п'ятої статті 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З огляду на вищевказане, положення пункту 6 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-VI, відповідно до якого у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками, на даний випадок не поширюються.

Таким чином, доводи позивача про те, що розпорядження від 16.10.2015 №628/0/5-15 та від 02.11.2015 №683/0/5-15 прийнято ЛОДА з перевищенням повноважень, є помилковими.

Будь-яких доводів щодо протиправності розпорядження КМУ від 25.11.2015 №1218-р, яке є похідним від розпоряджень ЛОДА від 16.10.2015 №628/0/5-15 та від 02.11.2015 №683/0/5-15, позивачем не надано.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Встановлені судом фактичні обставини справи дають підстави стверджувати, що відповідачі обов'язок щодо доказування правомірності свої розпоряджень виконали.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку розпорядженням відповідачів, суд дійшов висновку, що такі прийнято відповідачами з урахуванням вимог чинного законодавства України і з дотриманням передбачених статтею 2 КАС України принципів.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, тому позов є безпідставним і у його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Хома О.П.

Суддя Братичак У.В.

Суддя Кравців О.Р.