Справа № 159/2668/16-а
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/2668/16-а
Провадження № 2-а/159/67/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю: прокурора Антонюк А.П.,

неповнолітньої особи, в інтересах якої закладено вимогу прокурором Зінчук К.В.,

представника неповнолітньої особи, в інтересах якої закладено вимогу прокурором Рижко С.М.,

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за адміністративною позовною заявою керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, до управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов»язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

Прокурор 13.07.16 р. звернувся до суду з адміністративною позовною заявою в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., до управління освіти виконкому Ковельської міськради Волинської області (далі відповідач), про визнання протиправною бездіяльності, що полягає у ненарахуванні та невиплаті неповнолітній ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., одноразової грошової допомоги по закінченню навчального закладу, та зобов»язання до вчинення дій по ненарахуванню та невиплаті такої допомоги неповнолітній ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі Закон). Свої вимоги мотивував тим, що за результатами вивчення стану додержання прав і свобод дітей, зокрема, позбавлених батьківського піклування, встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., за рішенням виконкому Ковельської міськради № 144 від 12.03.09 р. має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Батьками неповнолітньої ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., є ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Матір неповнолітньої ОСОБА_6, 04.07.99 р. н., померла 16.02.09 р.. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 01.11.05 р. у цивільній справі № 2 2 195/2005 ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав щодо його дочки - ОСОБА_3, опікуном, на той час малолітньої ОСОБА_3 було призначено її тітку - ОСОБА_7. Згідно даних відповідача, неповнолітня ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., у 2016 р. закінчила 11 клас загальноосвітньої школи І III ст. № 10 м. Ковеля Волинської області, відтак, зазначає, є випускницею навчально закладу із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, та, відповідно, має передбачені законом права. Покликаючись на ч. 1 ст. З Конвенції ООН про права дитини, ст. 4, ч. ч. 1, 7 ст. 8 Закону, зазначає, що виплата одноразової грошової допомоги дітям, позбавленим батьківського піклування, в розмірі шести прожиткових мінімумів після закінчення навчального закладу при працевлаштуванні передбачена також п. п. 5 п. 13 постанови КМ України № 226 від 05.04.15 р. «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріальне забезпечення дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі постанова КМ України № 226). Покликаючись на ч. 7 ст. 8 Закону, зазначає, що встановлено обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів без розмежування їх на окремі категорії тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався. Учні, які закінчили 11 - й клас ЗОШ є випускниками, що випливає з норм Закону України «Про загальну середню освіту» (ч. 5 ст. 34), Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого постановою КМ України № 778 від 27.08.10 р. (далі Положення). Покликаючись на ч. 5 ст. 34 Закону «Про загальну середню освіту», п. 62 Положення, п. 2 Прикінцевих положеньЗакону, зазначає, що за станом на 02.02.05 р. ст. 8 Закону передбачала виплату одноразової грошової допомоги в розмірі двох прожиткових мінімумів. На виконання п. З розділу «Прикінцеві положення» вказаного Закону п. 13 Постанови КМ України № 226 було доповнено нормами, що передбачали виплату одноразової грошової допомоги в розмірі двох прожиткових мінімумів. У подальшому до ч. 7 ст. 8 Закону було внесено зміни, згідно з якими з 07.06.12 р. випускники навчальних закладів із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. До Постанови КМ України № 226 також внесені відповідні зміни. Вказує, що постанова КМ України № 226 у частині визначення осіб, яким виплачується вказана допомога, не приведена у відповідність із ч. 7 ст. 8 Закону. Закон передбачав виплату одноразової допомоги всім випускникам, незалежно від працевлаштування, у Постанові КМ України № 226 залишилась вказівка на те, що відповідна допомога виплачується виключно при працевлаштуванні випускника. Покликаючись на ч. 4 ст. 9 КАС України, зазначаючи, що постанова КМ України № 226 не відповідає Закону, що має вищу юридичну силу. Покликаючись на принцип пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, вважає, що застосуванню підлягає норма ч. 7 ст. 8 Закону. Зазначає, що, як вбачається з інформації відповідача, одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 7 ст. 8 Закону, неповнолітній ОСОБА_3, 99 р. н., як випускниці навчального закладу із числа дітей, позбавлених батьківське піклування, не виплачено. Це підтверджується також заявою законного представника неповнолітньої, поданою до прокуратури. Покликаючись на ч. 9 ст. 8 Закону, зазначає, що соціальні стандарти, нормативи споживання, нормативи забезпечення є однаковими для всіх дітей, позбавлених батьківського піклування, незалежно від форми їх влаштування та утримання, затверджуються відповідно до законодавства. Вказує, що, враховуючи наведену законодавчу норму, статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надає їй право на отримання передбаченої законодавством пільги, допомоги незалежно від того, чи призначений опікун чи піклувальник. Покликаючись на ст. 25 Закону, зазначає, що у його відповідач неповнолітній ОСОБА_3, 99 р. н., не нараховував та не виплатив одноразової грошової допомоги у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку в порядку, передбаченому Законом. Покликаючись на ст. 19 Конституції України, зазначає, що бездіяльність відповідача полягає у належному забезпеченні дітей, позбавлених батьківського піклування, ставить під загрозу закріплені ст. ст. З, 22, 46, 48, 52 Конституції України права дітей на достатній життєвий рівень для себе, на утримання та виховання дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, з боку держави, грубо порушує вимоги Закону. Покликаючись на ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», зазначає, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня 2016 року по 30.04.6 р. 1 455 грн.. Зазначає, що оскільки за станом на 24.06.016 р. одноразова грошова допомога неповнолітній ОСОБА_3, 99 р. н., відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України не була виплачена, вона повинна становити 9 186 грн. (6 х 1 531 грн. = 9 186 грн.). Виплата вказаної грошової допомоги повинна здійснюватися за рахунок відповідача відповідно до Положення про управління освіти виконкому Ковельської міськради Волинської області, затвердженого рішенням Ковельської міськради Волинської області № 21/4 від 22.03.12 р.. Покликаючись на ч. 2 ст. 60 КАС України, зазначає, що прокурор звернувся до адмінсуду з метою представництва інтересів вказаної вище громадянки з огляду на її неповноліття та обмежену дієздатність, письмову згоду її законного представника, якій за законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи. Покликаючись на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», зазначає, що неповнолітня ОСОБА_3, 99 р. н., на час звернення до суду в її інтересах, не спроможна самостійно захистити свої порушені права та реалізувати процесуальні повноваження, а її законним представником не вжито заходів, спрямованих на стягнення в судовому порядку одноразової допомоги. Просить заявлену вимогу задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заявлену вимогу підтримала, обґрунтувавши її вищенаведеними доводи. Суду додатково пояснила, що вимога про підтвердження представництва прокурора не є позовною. Зазначила, що прокурор звернувся на захист інтересів неповнолітньої ОСОБА_3, 99 р. н., до суду, так як законний представник останньої бездіяла в розумінні захисту вищезазначеного порушеного права дитини. Просить вимогу позовну задовольнити.

Неповнолітня особа, в інтересах якої закладено вимогу прокурором, в судовому засіданні заявлену вимогу підтримала, суду додатково пояснила, що вона є дитиною, позбавленою батьківського піклування. У 2016 р. закінчила навчальний заклад - Ковельську

ЗОШ I III ст. № 10. Просить вимогу позовну задовольнити.

Законний представник неповнолітньої особи, в інтересах якої закладено вимогу прокурором, в судовому засіданні заявлену вимогу підтримала, суду додатково пояснила, що вона є опікуном неповнолітньої ОСОБА_3, 99 р. н., як дитини, позбавленої батьківського піклування, яка у 2016 р. закінчила навчальний заклад Ковельську ЗОШ I III ст. № 10, хворіє, є інвалідом з дитинства. Питання працевлаштування не вирішується та є відтер мінованим з огляду на стан здоров»я дитини, яка є інвалідом з дитинства, перенесла у 2015 р. складну операцію, хворіє. Вона як опікун про існування вищезазначеного права дитини, що порушене, не знала. Просить вимогу позовну задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей виконкому Ковельської міськради Волинської області, у судове засідання не з»явився, хоча третя особа - належно оповіщена. Про причини неявки свого представника суду не повідомила.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності особи, яка не з»явилась.

Представники відповідача, кожен зокрема, в судовому засіданні вимог, заявлених прокурором, не визнали, суду, кожен окремо, пояснили, що третьою особою у справі не було надано відповідачеві відомостей про неповнолітню ОСОБА_3 як дитину, позбавлену батьківського піклування та випускницю 2016 р.. Крім того, вважають, що оспорювана допомога надається лише при працевлаштуванні випускника навчального закладу, як це передбачено постановою КМ України. Відповідного фінансування відповідач не має. Просять у задоволенні позову відмовити. Представником відповідача ОСОБА_1 подано також суду письмове заперечення проти позову, обґрунтоване тим, що ст. ст. 25, 39 - 9 Закону, встановлено, що порядок виплат передбачених у вказаному Законі коштів, встановлюється КМ України. П. п. 5 п. 13 постанови КМ України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» від 05.04.994 р. № 226, встановлено що діти, позбавлені батьківського піклування, що перебувають під опікою (піклуванням), при працевлаштуванні після закінчення навчального закладу мають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів. Зазначає, що оскільки неповнолітня ОСОБА_3 не працевлаштована, відповідно до постанови КМ України № 226, виплата, встановлена ч. 7 ст. 8 Закону, не передбачена. За станом на 20.07.16 р. неповнолітня ОСОБА_3 не зверталась до нього про виплату спірної допомоги. Служба у справах дітей виконкому Ковельської міськради Волинської області щорічно надає йому списки дітей для виплати одноразової грошової допомоги як дітям, позбавленим батьківського піклування, яким виповнилося 18 р.. У такому списку неповнолітньої ОСОБА_3 немає. На виконання постанови КМ України від 28.05.05 р. № 823 «Про затвердження Порядку надання одноразової допомоги дітям - сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування після 18 - річного віку», після досягнення 18 р. ОСОБА_3 на підставі заяви та паспорта ним буде виплачена одноразова грошова допомога. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, зясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовна вимога прокурора підставна та підлягає до повного задоволення.

Встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Мати неповнолітньої ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., померла 10.02.09 р., а батько за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.11.05 р. у цивільній справі № 2 2 195/2005 р. за заявою Ковельського міжрайонного прокурора в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, позбавлений батьківських прав щодо дитини.

Неповнолітня ОСОБА_3, 04.07.99 р. н.,будучи дитиною, позбавленою батьківського піклування, маючи такий статус відповідно до рішення виконкому Ковельської міськради Волинської області № 144 від 12.03.09 р. «Про встановлення статусу дітям», навчалась у Ковельській ЗОШ I III ст. № 10, яку закінчила у 2016 р..

Суд враховує, що статус дитини, позбавленої батьківського піклування, - це визначене відповідно до законодавства становище дитини, що надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» заходи соціальної допомоги дітям, які залишилися без батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Одними із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально - правових гарантій.

Як встановлено ч. ч. 1 - 3 ст. 8 Закону, держава здійснює повне забезпечення дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 р. та особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

У відповідності до ч. 7 ст. 8 Закону випускники навчальних закладів із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому КМ України, одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Вказана норма права визначає розмір одноразової грошової допомоги, а також вказує на випадки, у яких вона виплачується та осіб, які мають право на її отримання. До таких випадків належить випуск дітей, позбавлених батьківського піклування, із навчальних закладів.

Положення ч. 7 ст. 8 Закону не пов'язують можливість виплати одноразової грошової допомоги у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку із працевлаштуванням випускника.

У відповідності до ст. 25 Закону порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у т. ч. здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється КМ України відповідно до державних соціальних стандартів.

Згідно ст. 39 - 9 Закону, порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей, позбавлених батьківського піклування, відповідно до ст. 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується КМ України.

Разом з тим, положення ч. 7 ст. 8, ст. ст. 25, 39 - 9 Закону вказують на те, що КМ України затверджує порядок забезпечення випускників відповідною допомогою, а також порядок відшкодування витрат, пов'язаних, з виплатою таким дітям допомоги.

Посилання на те, що КМ України наділений повноваженнями встановлювати розміри відповідних виплат, у зазначених нормах права - відсутні.

У відповідності до п. 2 розділу «Прикінцеві положення» вказаного Закону було передбачено, що Закони України та інші нормативно - правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно п. 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону КМ України в шестимісячний термін з дня набрання чинності цим Законом було доручено привести свої нормативно - правові акти у відповідність із цим Законом.

На час набрання чинності Законом, а саме 02.02.05 р., ст. 8 передбачала виплату одноразової грошової допомоги в розмірі двох прожиткових мінімумів.

На виконання п. 3 розділу «Прикінцеві положення» вказаного Закону, п. 13 постанови КМ України № 226 з 09.09.05 р. було доповнено нормами, що передбачали виплату одноразової грошової допомоги в розмірі двох прожиткових мінімумів.

У подальшому ч. 7 ст. 8 Закону були внесені зміни, згідно яких із 07.06.12 р. випускники навчальних закладів із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. До постанови КМ України № 226 також були внесені відповідні зміни.

Разом з тим, постанова КМ України № 226 у частині визначення осіб, яким виплачується вказана допомога, не була приведена у відповідність із ч. 7 ст. 8 Закону. Незважаючи на те, що вказаний Закон передбачав виплату одноразової допомоги всім випускникам, незалежно від працевлаштування, у постанові від КМ України № 226 залишилася вказівка на те, що відповідна допомога виплачується виключно при працевлаштуванні випускника.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана ВР України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу.

З огляду на те, що постанова КМ України № 226 не відповідає повністю Закону, що має вищу юридичну силу, суд вважає, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги неповнолітній ОСОБА_3,слід керуватися положеннями ч. 7 ст. 8 вказаного Закону.

Доводи письмового заперечення відповідача не спростовують доводів прокурора.

Неповнолітній ОСОБА_3, 04.07.99 р. н.,яка на даний час не досягла 18 р., така одноразова допомога, що передбачена ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», виплачена не була. Вказане вище представниками відповідача не оспорюється та бездіяльність відповідача у цій частині стверджується копією листа відповідача № 01 20/788 від 24.06.16 р., адресованого прокурору, з посиланням на те, що спірна допомога до виплати неповнолітній ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., не належить і відповідна сума кошторисом не передбачена.

Суд вважає, що під час розгляду та вирішення заявленої вимоги застосуванню підлягають норми Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», яким не передбачено такої обов»язкової умови для виплати зазначеної допомоги як працевлаштування випускника, а отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, суд враховує, що, відповідно до копії медвисновку № 184 від 18.05.15 р. та копії посвідчення серії ААБ № 282 647 про наявну у неповнолітньої ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., інвалідність з дитинства, посилання представників відповідачів на необхідність існування такої обставини, як працевлаштування для виплати спірної допомоги, за таких обставин, до уваги братись, безсумнівно, не може.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (оскільки на момент закінчення школи неповнолітній ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., не виповнилося 18 р.) встановлено у розмірі 1 531 грн.. У зв'язку із чим одноразова грошова допомога неповнолітній ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., відповідно до ст. 8 Закону, має складати 9 186 грн..

Таким чином, враховуючи, що обов'язок по виплаті дітям, позбавленим батьківського піклування одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів покладено на навчальний заклад, який закінчила дитина, а відповідно до Положення про управління освіти виконкому Ковельської міськради Волинської області, затвердженого рішенням Ковельської міськради Волинської області № 21/4 від 22.03.12 р., такий обов»язок несе відповідач.

За Законом передбачено виплату одноразової грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, без поділу їх на окремі категорії: тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі; тих, хто працевлаштувався.

Тому суд приходить до висновку, що посилання відповідача на відсутність фінансування, а також посилання представників відповідача на ненадання відповідного списку службою у справах дітей, є такими, що не заслуговують на увагу, свідчать про протиправну бездіяльність відповідача. Таку бездіяльність слід визнати протиправною та зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити неповнолітній ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., суму невиплаченої спірної одноразової грошової допомоги. Для повного захисту прав неповнолітньої ОСОБА_3, 04.07.99 р. н., слід зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити неповнолітній ОСОБА_3 одноразову допомогу, передбачену ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в розмірі 6 прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, що становить з врахуванням віку неповнолітньої ОСОБА_3за станом на 24.06.16 р. і день випуску її з загальноосвітнього навчального закладу - 1 531 грн., в сумі 9 186 грн..

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 8 -11, п. 2 ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 72, ст. ст. 86, 87, 159, 160 - 163, 256, 100 КАС України, ст. 4, ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», суд

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, що полягає у невиплаті неповнолітній ОСОБА_3, одноразової допомоги, передбаченої ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Зобов»язати управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області нарахувати та виплатити неповнолітній ОСОБА_3, одноразову допомогу, передбачену ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в розмірі 6 (шести) прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, що становить з врахуванням віку неповнолітньої ОСОБА_3 за станом на 24.06.16 р. - 1 531 грн., в сумі 9 186 (дев»ять тисяч сто вісімдесят шість) грн..

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення постанови, у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, апеляційну скаргу можуть подати протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_8