Справа № 813/1322/16
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 року № 813/1322/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Богаченка В.С.,

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності,

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом представництва "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення рішення, -

в с т а н о в и в:

Представництво "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" (далі Представництво, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області, відповідач) про скасування податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 05.04.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийняте контролюючим органом із порушенням норм чинного законодавства, оскільки податковий орган дійшов до безпідставного висновку про відсутність реального характеру господарських операцій між "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" та його контрагентами - ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ", ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" та "ТВП "Гермес", так як на підтвердження реальності цих господарських операцій позивачем надавались при проведенні перевірки всі необхідні документи, які підтверджують факт здійснення спірних господарських взаємовідносин. Крім того, позивач наголошує на те, що фактичні обставини господарських операцій та їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку позивача не були предметом дослідження під час перевірки, що спричинило необґрунтовані висновки перевірки, і відповідно, прийняття необґрунтованого рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов від 24.04.2016 року та додаткових поясненнях від 07.06.2016 року, суть яких зводиться до наступного. За результатами проведеної перевірки податковий орган дійшов висновку, що взаємовідносини між Представництвом та його контрагентами ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ", ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" та ТзОВ "ТВП "Гермес" носили безтоварний характер, в результаті чого позивачем було безпідставно включено до податкового кредиту ПДВ на загальну суму 81178,78 грн. Представник зазначила, що перевіркою не підтвердилося фактичного руху активів у процесі здійснення операцій та встановлено факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам. Також представником відповідача було звернено увагу суду на те, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. З огляду на викладене, за відсутності достатніх та належних доказів, які б вказували на фактичне надання послуг, податкові накладні, на підставі яких сформований податковий кредит за спірними господарськими операціями, самі по собі не підтверджують право позивача на його оформлення. Враховуючи вказане, представник відповідача вважає висновки акта податкового органу підставними, а винесене на його підставі податкове повідомлення-рішення правомірним, відтак, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку позовні вимоги задовольнити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що представництво "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті", , місцезнаходження відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: 79037, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 212, корп. 2.

В період з 10.03.2016 року по 15.03.2016 року проводилася позапланова виїзна документальна перевірка представництва "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" з питань формування податкового кредиту з податку на додану вартість по фінансово господарських відносинах з ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ", ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" за червень 2015 року та ТзОВ "ТВП "Гермес" за липень 2015 року та їх подальший вплив на правильність формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за відповідні періоди.

За результатами перевірки Представництва складено акт № 124/69/13-07-14-00/26579227 від 21.03.2016 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 05.04.2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на 81178,78 грн.

Не погоджуючись з винесеним рішенням контролюючого органу та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходив з наступного.

Як вбачається з акта перевірки, службовими особами контролюючого органу було встановлено ряд порушень представництвом "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" податкового законодавства, а саме п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 п. 198.6, ст. 198, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі ПК України), що стало причиною завищення податкового кредиту на загальну суму 81178,78 грн., в тому числі за червень 2015 року на суму 57934,17 грн., за липень 2015 року на суму 23244,61 грн. по взаємовідносинах з ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ", ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" та ТзОВ "ТВП "Гермес".

Щодо взаємовідносин представництва "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" та ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ" у червні 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ" було укладено договір поставки № 220615-1 від 22.06.2015 року (а.с. 98-100), згідно якого ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ" (постачальник) зобов'язувався поставити та передати у власність покупця кондиціонери та матеріали для монтажу, а Представництво (покупець) зобов'язувався своєчасно прийняти та оплатити поставлений товар на умовах і в порядку, визначеним цим договором.

Предметом договору № 220615-1 від 22.06.2015 року були кондиціонери та матеріали для монтажу згідно специфікації (додаток №1 до договору).

Асортимент, кількість, найменування, ціна та інші характеристики товару вказуються в замовленнях та видаткових накладних, які з моменту їх підписання є невідємними додатками до цього договору та є обовязковими для сторін (п.п. 1.1, 1.3 договору).

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору, позивачем до матеріалів справи долучено:

додаток № 1 до договору, згідно якого поставці підлягали зовнішні та внутрішні блок кондиціонерів Mitsubishi Electric, матеріали та комплектуючі до них повітропроводи, фреонопроводи, монтажні комплекти, діффузори, утеплювачі;

копії рахунків фактури № ФЕ 0000014 від 25.06.2015 року та № ФЕ 0000015 від 25.06.2015 року;

копії видаткових накладних № ФЕ 0000002 від 30.06.2015 року та № ФЕ 0000003 від 30.06.2015 року;

копії податкових накладних № 5 від 30.06.2015 року та № 6 від 30.06.2015 року на суму 180999,00 грн., в тому числі ПДВ 30166,50 грн. та 55885,00 грн., в тому числі ПДВ 9314,17 грн. відповідно;

копії платіжних доручень № 76 та 77 від 30.06.2015 року на суму 180999,00 грн., в тому числі ПДВ 30166,50 грн. та 55885,00 грн., в тому числі ПДВ 9314,17 грн. відповідно;

копія товарно транспортної накладної № 30/06-1 від 30.06.2015 року та подорожнього листа № 30/06-32.

В судовому засіданні представник позивача зазначив та підтвердив це довідкою Представництва від 21.06.2016 року, що вказані придбані згідно договору поставки № 220615-1 від 22.06.2015 року у ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ" кондиціонери було встановлено у модульних конструкціях при встановленні бази представництва "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" на 28 км а/д Київ Знам'янка.

Таким чином, факт використання придбаних ТМЦ у своїй господарській діяльності позивачем підтверджено, як і наявність у Представництва власних транспортних засобів, яким було здійснено перевезення придбаного товару.

Щодо покликання представника відповідача на неналежне оформлення деяких документів, суд зазначає, що дані недоліки мають поодинокий характер та можуть свідчити про технічні описки при оформленні даних документів, а не про умисні порушення сторонами договірних відносин.

Крім цього, в листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 року № 375/11/14-14 зазначено, що окремі дефекти в документі не можуть свідчити про зміну суті самого документу та не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо його протиправності і, як наслідок до його скасування. Якщо з його змісту можна чітко встановити характер операції, яку він підтверджує, то такий документ може бути визнаний судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів його форми. Запропонований підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Щодо взаємовідносин представництва "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" та ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" у червні 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" було укладено договір поставки продукції № 18 від 02.04.2015 року (а.с. 120-122), згідно якого ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" (постачальник) зобов'язувалось поставити та передати у власність покупця товар (матеріали верхньої будови колії) згідно із специфікаціями (додатками), які є невід'ємною частиною даного договору, а представництво "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" (покупець) зобов'язувалось своєчасно прийняти та оплатити поставлений товар на умовах і в порядку, визначеним цим договором.

Загальна вартість ТМЦ за даним договором складає 969921,00 грн., в тому числі ПДВ 161653,50 грн. (п. 2.1 договору).

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору, позивачем до матеріалів справи долучено:

копії додаткових угод № 1 від 28.05.2015 року, № 2 від 28.09.2015 року, № 3 від 02.12.2015 року,;

копії специфікацій згідно договору поставки продукції № 18 від 02.04.2015 року (додатки №№ 1, 2, 3, 4 до договору від № 18 від 02.04.2015 року, а.с. 123-126), згідно з якими поставлялись комплектуючі до трамвайних колій;

копія платіжного доручення № 20 від 16.06.2015 року на загальну суму 110721,00 грн., в тому числі ПДВ 18453,50 грн.;

копія податкової накладної № 48 від 17.06.2015 року на загальну суму 110721,00 грн., в тому числі ПДВ 18453,50 грн.;

копія видаткової накладної № 25 від 07.07.2015 року;

копії розрахунків № 1,2 до акта КБ 2 за серпень 2015 року, № 1, 2 за жовтень 2015 року, № 1 за листопад 2015 року.

Факт отримання ТМЦ згідно видаткової накладної № 25 від 07.07.2015 року підтверджується виписаною на ОСОБА_5 довіреністю № ЛВ 483 від 07.07.2015 року (копія журналу довіреностей за вказане число наявна в матеріалах справи).

Твердження представника відповідача про відсутність доказів транспортування вказаного у договорі товару судом не береться до уваги, зважаючи на п. 3.2 договору поставки - вартість доставки товару на обєкт покупця включається до суми договору.

Відсутність сертифікатів якості та паспортів, як це передбачено у договорі поставки товару, спростовується долученими представником позивача до матеріалів справи копіями сертифікатів якості № 91, № 003613, № 004689, № 002177 та виписками з свідоцтва якості № 1, № 3.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази використання придбаного товару у господарській діяльності позивача. Так, згідно довідки від 21.06.2016 року, придбані у ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" згідно договору поставки продукції № 18 від 02.04.2015 року накладки трамвайного типу Т62 були використані для будівництва трамвайної лінії на житловий масив Сихів у м. Львові за договором субпідряду з ЛКП "Львівелектротранс".

Крім того, в судовому засіданні від 21.06.2016 року представником позивача було долучено договір про "Будівництво трамвайної колії на житловий масив Сихів (від вул. Угорської до вул. Вернадського)" № 342 від 28.04.2015 року. Вказаний договір укладений між позивачем та ЛКП "Львівелектротранс". На підтвердження виконання умов договору, представник позивача долучив відомість ресурсів до локального кошторису, розрахунок загальновиробничих витрат, копії актів на передачу основних і допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин і деталей підрядних організацій № 3 за липень 2015 року, № 7 за грудень 2015 року.

Також до матеріалів справи було долучено договір на будівництво трамвайної колії на житловий масив Сихів (від вул. ОСОБА_6 до вул. Угорської) № 424 від 29.07.2015 року, укладений з ЛКП "Львівелектротранс", як субпідрядником. Виконання умов договору підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів на передачу основних і допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин і деталей підрядних організацій № 1 за серпень вересень 2015 року та № 4 за листопад грудень 2015 року.

Щодо взаємовідносин представництва "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" та ТзОВ "ТВП "Гермес" за липень 2015 року.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ТзОВ ТВП "Гермес" було укладено договір поставки № 15 від 26.02.2015 року (а.с. 141-143), згідно якого ТзОВ "ТВП "Гермес" (постачальник) зобов'язувався поставити та передати у власність покупця товар, а представництво "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" (покупець) зобов'язувався своєчасно прийняти та оплатитипоставлений товар на умовах і в порядку, визначеним цим договором.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що найменування, асортимент, кількість, ціна товару, строки поставки узгоджуються сторонами і визначаються специфікаціями, рахунком-фактурою, видатковими накладними, що є невідємною частиною цього договору.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору, позивачем до матеріалів справи долучено:

копії додаткових угод до договору поставки № 15 від 26.02.2015 року від 10.06.2015 року та 01.09.2015 року;

копії специфікацій згідно договору поставки продукції № 15 від 26.02.2015 року від 26.02.2015 року № 1 та 05.05.2015 року №2, згідно яких контрагентом позивача поставлялись болти закладні М22*175 в зборі, клеми ЛК-5;

копія рахунку фактури № СФ 0000250 від 05.05.2015 року;

копії платіжних доручень № 47 від 17.06.2015 року, №199 від 01.07.2015 року на загальну суму 400000,00 грн., в том числі ПДВ 66666,67 грн., та 100000,00 грн., в тому числі ПДВ 16666,67 грн. відповідно;

копії податкових накладних № 4 від 01.07.2015 року на суму 100000,00 грн., в тому числі ПДВ 16666,67 грн., № 55 від 18.07.2015 року на суму 5867,70 грн., в тому числі ПДВ 977,95 грн., № 71 від 22.07.2015 року на суму 33600,00 грн., в том числі ПДВ 5600,00 грн.;

копії видаткових накладних № РН 0000466 від 15.07.2015 року, № РН 0000478 від 18.07.2015 року, № РН 0000496 від 22.07.2015 року;

копії експрес накладних від ТзОВ "Нова Пошта" № 6905 від 16.07.2015 року, № 7274 від 16.07.2015 року, № 9802 від 22.07.2015 року, згідно яких відправником товару є ТзОВ "ТВП "Гермес", отримувачем Представництво.

Товар на ТзОВ "Нова Пошта" отримано ОСОБА_7 згідно довіреності № ЛВ 514 та № 516 від 20.07.2015 року та № ЛВ 539 від 28.07.2015 року.

Представник відповідача у своїх запереченнях наголошувала, що в матеріалах справи відсутні докази транспортування товару, а саме відсутні належним чином посвідчені товарно транспортні накладні, шляхові листки, ідентифіковані згідно саме цих поставок, а також відсутні докази використання у своїй діяльності придбаного товару.

З цього приводу суд зазначає, що як до перевірки, так і до матеріалів справи стороною позивача було надано усі підтверджуючі вищевказані взаємовідносини документи. Так, на підтвердження транспортування придбаного товару позивачем було долучено експрес накладні ТзОВ "Нова Пошта", які свідчать про рух придбаного товару Україною від відправника товару - ТзОВ "ТВП "Гермес" до отримувача Представництва.

На підтвердження використання у своїй господарській діяльності придбаного у ТзОВ "ТВП "Гермес" товару, представником позивача було долучено до матеріалів справи довідку від 21.06.2016 року, в якій зазначається про те, що придбані згідно договору поставки продукції № 15 від 26.02.2015 року болти закладні М22*175 і клеми ЛК 5 були використані як елементи кріплення для будівництва трамвайних колій.

Відповідно до п.2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 року, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з п.1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції визначено в ст. 1 вищевказаного Закону, це - дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704.

Згідно п.2.4 даного Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений даний документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.16 даного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V ПК України.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Згідно до п. 7.3. ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Перелік підстав, відповідно до яких платник податку не має права відносити відповідні суми до податкового кредиту наведено у п.198.6 ст. 198 ПК України, а, відтак, виходячи зі змісту п. 7.3 ст. 7 ПК України, перелік цих підстав є вичерпним.

Таким чином, відображення господарських операцій у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до їх реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що діючим законодавством визначений такий порядок формування витрат та податкового кредиту, за яким платник податку має право на включення до складу витрат та податкового кредиту суми не будь-яких витрат, здійснюваних як компенсація вартості товарів, а тільки тих, які придбаються таким платником податку для їх подальшого використання безпосередньо у власній господарській діяльності, направленої на отримання доходу.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 КАС України, передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем при визначенні податкового зобов'язання з податку на додану вартість дотримані не були, що, в свою чергу, зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи суд погоджується з твердженнями позивача про відсутність порушення ним норм податкового законодавства, описаних в акті перевірки від 21.03.2016 року № 124/69/13-07-14-00/26579227.

Реальність здійснення господарських операцій представництва "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" з його контрагентами ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ", ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" та ТзОВ "ТВП "Гермес" підтверджується усіма належним чином оформленими первинними документами.

Висновки відповідача про безтоварність та нереальність господарських операцій позивача з вищевказаними контрагентами не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Водночас, доказування не може базуватись на припущеннях в силу ст.ст. 69-70 КАС України.

Згідно ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Надані позивачем договори з ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ", ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" та ТзОВ "ТВП "Гермес" підписані уповноваженими особами та скріплені печатками, при їх укладенні сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а, тому, такі договори створюють, змінюють та припиняють правовідносини між позивачем та його контрагентами.

Позивачем під час проведення перевірки було надано всі документи, які підтверджують спірні господарські операції. Факт здійснення господарських операцій підтверджується долученими до матеріалів справи договорами поставки, специфікаціями, рахунками, податковими та видатковими накладними, платіжними дорученнями, накладними на отримання товару тощо.

А, отже, такі первинні бухгалтерські документи є підставою для формування податкового кредиту за червень-липень 2015 року.

Щодо твердження відповідача про недоліки у первинній документації, а саме у товарно транспортній накладній № 30/06-1 від 30.06.2015 року та подорожньому листі № 30/06-32, то суд зазначає, що дані недоліки мають поодинокий характер та можуть свідчити про технічні описки при оформленні даних документів, а не про умисні порушення сторонами договірних відносин оформлення товарно транспортних накладних.

Щодо покликання представника податкового органу на відсутність у контрагентів позивача, зокрема у ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ" фізичних та технологічних можливостей для вчинення задекларованих операцій, а саме відсутність кваліфікованого персоналу, незначний штат працюючих осіб, відсутність транспортних засобі, тощо, суд зазначає, що відсутність у контрагента необхідних ресурсів для ведення господарської діяльності не може бути свідченням недобросовісності позивача. Даної думки дотримується і Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі № К/800/15892/13 від 26.02.2014 року.

Крім того, в ухвалі Вищого адміністративний суд України від 18.09.2013 року № К/9991/55382/12, зазначено, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. №3477-IV, практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) визнається самостійним джерелом права в Україні і є обовязковою для застосування судами України.

Вирішуючи податкові спори, Європейський суд застосовує ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.50 р., що була ратифікована Україною 17.07.1997 р. і набула чинності для України 11.09.1997 р. (далі "Протокол № 1"), який гарантує право на повагу власності та передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому термін "майно" має автономне для Європейського Суду значення, яке не залежить від кваліфікації цього терміну у праві України, та у контексті податкових справ може включати правомірне очікування повернення надміру сплаченого податку, відшкодування податку на додану вартість або права на податкову пільгу, вирахування для цілей податку на додану вартість та податку на прибуток, оспорювання податкового зобов'язання тощо.

Проаналізувавши справу "Інтерсплав" проти України", Європейський суд дійшов висновку, що право на відрахування (відшкодування) податку також може визнаватися "власністю" особи та відзначив, що перешкоджання відшкодуванню (відрахуванню) ПДВ могло бути виправдане, лише якщо б у податковому правопорушенні був фігурував сам платник.

Наведена вище судова практика дозволяє стверджувати, що відповідач неправомірно позбавив позивача права на податковий кредит з ПДВ, оскільки відповідачем не було встановлено та не було доведено:

- невиконання позивачем власних обовязків (вимог законодавства України) щодо формування та документального підтвердження оспорюваних витрат;

- обовязку та можливості для позивача забезпечити виконання вимог законодавства України своїми контрагентами;

- обізнаність позивача про невиконання контрагентами вимог законодавства;

- безпосередню (пряму) участь та / або поінформованість позивача у порушеннях третіх осіб та/або у зловживаннях, повязаних зі сплатою податків.

Виходячи з наведеного, суд вважає висновки податкового органу про те, що досліджувані у даній справі взаємовідносини позивача та його контрагентів ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ", ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" та ТзОВ "ТВП "Гермес" мали безтоварний характер, в результаті чого позивачем було безпідставно включено до податкового кредиту ПДВ на загальну суму 81178,78 грн., не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, в суду відсутні правові підстави вважати правомірним спірне податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 05.04.2016 року, прийняте за результатами позапланової виїзної документальної перевірки представництва "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" з питань формування податкового кредиту з податку на додану вартість по фінансово господарських відносинах з ТзОВ "ФОРТІС ЕНЕРГІЯ", ТзОВ "Україна Енергосервіс, ЛТД" за червень 2015 року та "ТВП "Гермес" за липень 2015 року та їх подальший вплив на правильність формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за відповідні періоди.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 1378,00 грн., такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 05.04.2016 року, прийняте Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (код ЄДРОУ 39507898, адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) в користь представництва "ОСОБА_3 Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве ОСОБА_4 Ширкеті" (код ЄДРОУ 26579227, адреса: 79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 212, корп. 2) сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень рівно.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 20.07.2016 року

Суддя Потабенко В.А.