Справа № 643/17161/15-а
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2016 року № 643/17161/15-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомАдміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України
доДепартаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України
провизнання неправомірними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.11.2014 року справа за адміністративним позовом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобов'язання вчинити дії передана на розгляд Московському районному суду м.Харкова.

Справа надійшла до Московського районного суду м.Харкова 13.10.2015 року, судом було відкрито провадження.

25.01.2016 року до Московського районного суду міста Харкова позивачем подано уточнену позовну заяву, у якій останній просив:

- визнати неправомірними та скасувати винесені Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1: постанову від 18.09.2014 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн.; постанову від 18.09.2014 року про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн.;

- визнати незаконною та скасувати вимогу Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 від 18.09.2014 року № 540/1 про виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року у справі № 643/10388/13-а;

- залучити у якості відповідача у даній справі Державну казначейську службу України;

- зобов'язати Державну казначейську службу України повернути на рахунок Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України кошти, примусово списані у безспірному порядку на підставі винесених Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 постанови від 18.09.2014 про стягнення виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн. та постанови від 18.09.2014 про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.03.2016 р. справу за адміністративним позовом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про визнання неправомірними та скасування рішень, постанов та вимогу Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та зобов'язати повернути примусово списані кошти направлено для розгляду за територіальною підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

18.04.2016 р. автоматичним розподілом між суддями справу № 643/17161/15-а передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду м. Києва Іщуку І.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.04.2016 року справу прийнято до провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є протиправною, такою, що винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших норм чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явились.

З огляду на неявку в судове засідання представників відповідачів, які згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року по справі №643/10388/13-а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2013 року по справі №643/10388/13-а скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправними дії Управління Державної Служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Харківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_2одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням інвалідності, зобов'язано Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України призначити ОСОБА_2 грошову допомогу у зв'язку з настанням інвалідності та провести відповідні виплати, в іншій частині позову - відмовлено, стягнуто на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору в розмірі 1,70 грн.

01.07.2014 року на адресу Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України надійшла заява ОСОБА_2 про добровільне виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року по справі №643/10388/13-а.

23.07.2014 року позивачем подано до Харківського апеляційного адміністративного суду заяву про роз'яснення постанови суду.

06.05.2014 року на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року видано виконавчий лист, а 04.08.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44240562.

14.08.2014 року Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України поінформовано Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо подання заяви про роз'яснення постанови суду з додаванням доказів її надіслання, та у зв'язку з цим позивач просив зупинити виконавче провадження.

18.09.2014 року державним виконавцем було прийнято постанову про накладення штрафу та постанову про стягнення виконавчого збору, а також пред'явлено Позивачу вимогу №540/11 (№Б11024/2-540/1) про виконання постанови.

26.09.2014 року та 02.10.2014 року позивач повторно повідомив Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про неможливість виконання постанови суду з поважних причин у зв'язку з поданням заяви про її роз'яснення, а також про стан розгляду вказаної заяви судом.

Крім того, згідно з «Повідомленням Державної казначейської служби України про безспірне списання коштів з рахунка боржника» (без дати та без номера), 26.05.2015 року з рахунку №5383, відкритого Адміністрацією Держспецзв'язку в ДКСУ м. Київ, проведено примусове списання коштів на загальну суму 3400,00 грн. (КЕКВ 2800), у тому числі, на підставі постанов державного виконавця від 18.09.2014 року №44240562: про стягнення виконавчого збору та про накладення штрафу - меморіальні ордери від 26.05.2015 року №35453942 на суму 1360,00 грн. та №35453418 на суму 680,00 грн., відповідно. Також, Державною казначейською службою України у вказаному Повідомленні, на підставі пункту 34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (надалі - Порядок №845), Адміністрації Держспецзв'язку вказано на необхідність впорядкувати свої зобов'язання з урахуванням безспірно списаної суми та привести зареєстровані зобов'язання у відповідність з бюджетними асигнуваннями на рахунку №5383, з якого здійснювалося безспірне списання.

Таким чином, оскаржувані постанови державного виконавця на теперішній час Адміністрацією Держспецзв'язку фактично виконано.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.1 та п.8 ч.3 ст.11 Закону №606-XIVдержавний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Відповідно ч.1 ст.12 Закону №606-XIV сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно ч.7 ст.12 Закону №606-XIV особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно п.4 ч.1 ст.18 Закону №606-XIV у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, згідно з яким видано виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону №606-XIV у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

Згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

З матеріалів справи вбачається, що в мотивувальній частині постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року у справі №643/10388/13-а зазначено, що належним і достатнім захистом порушених прав ОСОБА_2 в спірних правовідносинах є зобов'язання Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, призначити ОСОБА_2 виплату одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до пункту 8 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) або інвалідності особи рядового чи начальницького складу та інвалідності особи, звільненої із служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2008 року №605, обов'язок щодо прийняття рішення про призначення грошової виплати і надсилання його разом із зазначеними документами уповноваженому органу для проведення такої виплати покладений на позивача.

В резолютивній частині постанови суду чітко вказано обов'язок призначення та проведення відповідної виплати саме позивачем.

Таким чином, суд приходить до висновку про існування загрози у випадку подання виконавчого листа на примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, з вимогою провести відповідні виплати саме позивачем, уже після самостійного повного виконання постанови - тобто після прийняття рішення про призначення виплати грошової допомоги позивачем та приведення її виплати Управлінням Держспецзв'язку в Харківській області, що в свою чергу могло призвести до понесення непередбачуваних витрат бюджетних коштів чи нецільового їх використання.

З огляду на зазначене, позивач звернувся 23.07.2014 року до Харківського апеляційного адміністративного суду з заявою про роз'яснення постанови суду.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що позивач просить зокрема роз'яснити чи достатнім буде для виконання постанови суду в повному обсязі з боку позивача прийняти рішення про виплату грошової допомоги та надіслати його уповноваженому органу для проведення такої виплати.

08.12.014 року Харківський апеляційний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви Позивача про роз'яснення постанови суду від 16.04.2015 року у справі №643/10388/13-а в зв'язку з тим, що зазначена постанова є зрозумілою за змістом і не викликає неоднозначного тлумачення.

Поряд з цим, 09.12.2014 року Харківським апеляційним адміністративним судом прийнято ухвалу якою внесено виправлення до постанови суду від 16.04.2015 року у справі №643/10388/13-а, вказавши в абзаці п'ятому її резолютивної частини, що виплату призначеної грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності ОСОБА_2 необхідно провести Управлінню Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що причини невиконання постанови суду позивачем є поважними, оскільки останній після отримання заяви ОСОБА_2 про добровільне виконання постанови суду самостійно вживав заходи щодо забезпечення правильного й у повному обсязі виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року у справі № 643/10388/13-а.

Після відкриття виконавчого провадження позивач скористався наданими йому законом правами та щоразу після отримання постанов і вимог державного виконання інформував про об'єктивні причини невиконання постанови суду, заходи, що вживаються для забезпечення її виконання у повному обсязі, зокрема подання заяви про її роз'яснення, а також про стан розгляду заяви про роз'яснення постанови суду.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону №606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч.2 ст.75 Закону №606-XIV у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.89 Закону №606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно ч.1 ст.90 Закону №606-XIV за порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону №606-XIV за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Згідно ч.1 ст.36 Закону №606-XIV за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.38 Закону №606-XIV виконавче провадження може бути зупинено у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Крім того, згідно п.п.б) п.п.1.5.1 п.1.5 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (надалі - Інструкція №512/5), постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити як мотивувальна частина із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову).

Перелік відомостей, що зазначаються у вимозі державного виконавця визначено пп.1.8.1 п.1.8 розділу І Інструкції №512/5.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що державний виконавець не використавши всіх наданих йому відповідно до закону прав, а саме: звернутися до суду із заявою про роз'яснення постанови суду; звернутися до суду з заявою про відстрочення виконання постанови суду і зупинити з цих підстав виконавче провадження або відкласти провадження виконавчих дій, допустив порушення ст.ст.6, 11 Закону №606-XIV, прав і законних інтересів позивача, а також виніс необґрунтовану постанову про накладення штрафу та заявив незаконну за обставин, що склалися вимогу.

Крім того, у постанові державного виконавця про накладення штрафу від 18.09.2014 року зазначено, що інформація щодо виконання постанови суду на адресу Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не надходила.

Разом з тим, постанова державного виконавця не містить мотивів, з яких державний виконавець прийняв рішення про те, що причини невиконання постанови суду, про які позивач неодноразово інформував Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України є неповажними, що в свою чергу є підставою для накладення штрафу відповідно до ст.89 Закону №606-XIV.

У вимозі державного виконавця №540/1(№Б-11024/2-540/1 від 19.09.2014 року) про виконання постанови суду також зазначено, що інформація щодо виконання постанови суду до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не надходила.

Державний виконавець у вимозі посилається на мотивувальну частину постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року у справі № 643/10388/13-а, в якій зазначено, що належним і достатнім захистом прав ОСОБА_2 в спірних правовідносинах є зобов'язання Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України призначити ОСОБА_2 виплату одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до п.8 Порядку та умов обов'язок щодо прийняття рішення про призначення грошової виплати і надсилання його разом із зазначеними документами уповноваженому органу для проведення такої виплати покладений на Позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги до управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Харківській області в цій частині задоволенню не підлягають.

З цих підстав, державний виконавець вимагає від позивача в триденний строк з дня отримання вимоги виконати постанову суду, про що письмово повідомити Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, а у разі її невиконання надати інформацію про причини невиконання.

Вказані дії державного виконавця є протиправними, оскільки відповідно до змісту ч.2 ст.11, п.4 ч.1 ст.18, п.8 ч.1 ст.49 Закону №606-XIV примусовому виконанню підлягає резолютивна частина постанови суду, яка і зазначається у разі потреби у вимозі державного виконавця відповідно до п.п.1.8.1 п. 1.8 розділу І Інструкції №512/5.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Порядок виконання рішень про стягнення виконавчого збору регулюється ст.ст. 28, 43, 48, 49 Закону №606-XIV.

Згідно ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ч.2 ст.28 Закону №606-XIV виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Крім того, суд звертає увагу на висновки, викладені в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2016 року у справі №761/35653/14-а за позовом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України до Державної виконавчої служби України, де оскаржувалось прийняття постанови про накладення штрафу від 06.11.2014 року та вимоги №540/1 (№Б-11024/2-540/1 від 10.11.2014 року) у виконавчому провадженні №44240562. У вказаній ухвалі зазначено про існування загрози у випадку подання виконавчого листа на примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, з вимогою провести відповідні виплати саме позивачем, уже після самостійного повного виконання постанови - тобто після прийняття рішення про призначення виплати грошової допомоги позивачем та проведення її виплати Управлінням Держспецзв'язку в Харківській області, що в свою чергу могло призвести до понесення непередбачуваних витрат бюджетних коштів чи нецільового їх використання, а також зазначено, що причини невиконання постанови суду позивачем є поважними, оскільки позивач після отримання заяви ОСОБА_2 про добровільне виконання постанови суду самостійно вживав заходи щодо забезпечення правильного й у повному обсязі виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року у справі №643/10388/13-а, та, що державний виконавець не використавши всіх наданих йому відповідно до закону прав, а саме: звернутися до суду із заявою про роз'яснення постанови суду; звернутися до суду з заявою про відстрочення виконання постанови суду і зупинити з цих підстав виконавче провадження або відкласти провадження виконавчих дій відповідно ч.1 ст.35 Закону №606-XIV, допустив порушення ст.6, ст.11 Закону №606-XIV, прав і законних інтересів позивача.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про протиправність дій суб'єкта владних повноважень при прийнятті постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору від 18.09.2014 року у виконавчому провадженні ВП №44240562 та вимоги державного виконавця №540/1(№Б-11024/2-540/1 від 10.11.2014 року) про виконання постанови суду, оскільки причини невиконання Позивачем постанови суду є поважними. Отже, вказані рішення та вимога суб'єкта владних повноважень підлягають скасуванню.

Щодо вимог позивача про зобов'язання Державної казначейської служби України повернути на рахунок Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України кошти, примусово списані у безспірному порядку на підставі оскаржуваних постанов, суд зазначає наступне.

Грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно з п.п. 4.1.7 п. 4.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, Виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому главою 4 Закону, з урахуванням таких особливостей: суми, які підлягають перерахуванню на користь держави, при відсутності витрат на організацію та проведення виконавчих дій та інших стягнень перераховуються до Державного бюджету України або місцевих бюджетів у порядку, встановленому Державною казначейською службою України, а виконавчий збір - на відповідний рахунок органу ДВС. Відповідна квитанція банку про отримання коштів приєднується до акта вилучення готівки та підшивається разом з актом до матеріалів виконавчого провадження.

З аналізу вище викладених норм вбачається, що органом, який контролює справляння надходження виконавчого збору, є орган державної виконавчої служби.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 (надалі - Порядок № 787).

Відповідно до п.5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

З аналізу вище викладених норм вбачається, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, яке (подання) платник разом зі своєю заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету, подає до органу Казначейства.

Тобто, орган, який контролює справляння надходження виконавчого збору, в даному випадку орган державної виконавчої служби, у разі наявності судового рішення, яке набрало законної сили, про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, зобов'язаний скласти подання, яке платником подається до органу Казначейства.

У зв'язку з зазначеним суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов'язання Державної казначейської служби України повернути кошти є передчасними.

Відповідно до ч.2 ст.82 Закону №606-XIV боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно ч.5 ст.82 Закону №606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, ч ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати винесені Державною виконавчою службою України постанову від 18.09.2014 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн. та постанову від 18.09.2014 року про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. в рамках виконавчого провадження №44240562.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної виконавчої служби України від 18.09.2014 року №540/1 про виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року у справі №643/10388/13-а, складену в рамках виконавчого провадження №44240562.

3. В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

4. Судові витрати в сумі 54,81 грн. присудити на користь Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко