Справа № 816/779/16
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/779/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції, начальника ВДВС Лохвицького районного управління юстиції ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції (надалі - ВДВС Лохвицького районного управління юстицій, відповідач), начальника ВДВС Лохвицького районного управління юстиції ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, а саме, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не скасування арешту майна за виконавчим провадженням при примусовому виконанні постанови № 301439, виданої 10 січня 2014 року ВДАІ Лохвицького району;

- визнати незаконним перебування під арештом автомобіля Toyota Corolla 1,6 сірого кольору, ДНЗ ВІ 8947 АН, 2008 року випуску, що належить ОСОБА_1;

- зобов'язати звільнити з-під арешту та заборони на відчуження, накладених постановою державного виконавця ВДВС Лохвицького РУЮ ОСОБА_3 від 22 грудня 2015 року при примусовому виконанні постанови 301439, виданої 10 січня 2014 року ВДАІ Лохвицького району, автомобіль Toyota Corolla 1,6 сірого кольору, ДНЗ ВІ 8947 АН, 2008 року випуску, що належить ОСОБА_1

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що посадові особи ВДВС Лохвицького районного управління юстиції вчинили протиправні дії, спрямовані на обмеження прав ОСОБА_1 щодо вільного користування та розпорядження належного йому майна, шляхом накладення арешту на це майно, а також вчинили бездіяльність, що виявилася у невжитті заходів для припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання.

Позивач у судове засідання не з'явивися, надав клопотання про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження /а.с. 52/.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заперечення в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі /а.с. 38-40/.

Як визначено частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та відсутність потреби допитати свідка чи експерта, суд, зважаючи на положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 18 липня 2016 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

На виконанні у державного виконавця Лохвицького районного ВДВС Головного територіального управління у Полтавській області ОСОБА_3 перебуває виконавче провадження № 49266141 з примусового виконання постанови № 301439 виданої 10 січня 2014 року ВДАІ Лохвицького району щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 680,00 грн /а.с. 44/.

10 листопада 2015 року в порядку статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження /а.с. 45/.

У зв'язку з тим, що боржником у строк наданий для самостійного виконання не було надано документального підтвердження виконання рішення, 19 листопада 2015 року державний виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі - 68,00 грн., а також винесена постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі - 25,82 грн /а.с. 43/.

22 грудня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження /а.с. 42/.

Позивач в період з 19 лютого 2015 року по 28 квітня 2016 року призваний на військову службу під час мобілізації, приймав участь в антитерористичній операції /а.с. 14/.

16 травня 2016 року ОСОБА_1 проведена сплата зазначено у виконавчому документі штрафу, що підтверджується квитанцією № 14868380-1 /а.с. 15/.

Однак відповідачем не були вчинені дії щодо закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно виконавчого документа.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регламентує умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (надалі - Закон № 606).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами першою та другою статті 2 Закону № 606 зазначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положеннями частини першої та пункту 1 частини другої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною другою статті 25 Закону № 606 передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

10 листопада 2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження /а.с. 45/.

При цьому, згідно вимог частини першої статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

ОСОБА_1 зазначив що не отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим був позбавлений права виконати рішення до початку його примусового виконання чи оскаржити в передбаченому законом порядку. Крім того, доказів направлення та зворотнього повідомлення по вручення поштового відправлення матеріали справи не містять.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (частина перша статті 28 Закону № 606).

Таким чином, підставою стягнення виконавчого збору є невиконання боржником рішення у наданий для добровільного виконання строк.

Судом встановлено, що 19 листопада 2015 року державний виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі - 68,00 грн., а також винесена постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі - 25,82 грн /а.с. 43/.

Згідно із частиною першою статті 57 Закону № 606, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону № 606, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частиною четвертою статті 57 Закону № 606 визначено, що копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

22 грудня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження /а.с. 42/.

Положенням пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606 визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що позивачем сплачений штраф, зазначений у виконавчому документі у розмірі 680,00 грн, що підтверджується квитанцією № 14868380-1 від 16 травня 2016 року /а.с. 15/.

Оскільки ОСОБА_1 в добровільному порядку виконав рішення та сплатив борг, відповідач повинен був закінчити виконавче провадження із скасуванням арешту майна боржника та інших заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого документа.

Також суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція № 512/5).

Згідно з підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції № 512/5 у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

Отже, враховуючи вищевказані положення законодавства, у випадку закінчення виконавчого провадження, у зв'язку із фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого документа, якщо виконавчий збір не був стягнутий з боржника, державний виконавець має зазначити у постанові про закінчення виконавчого провадження про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення відповідного виконавчого провадження прийняти постанову про відкриття провадження про стягнення з боржника відповідної суми виконавчого збору.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ВДВС Лохвицького районного управління юстиції щодо не скасування арешту майна за виконавчим провадженням при примусовому виконанні постанови № 301439, виданої 10 січня 2014 року ВДАІ Лохвицького району.

Пунктом 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 грудня 2015 року ВП № 49266141.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції, начальника ВДВС Лохвицького районного управління юстиції ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції щодо не скасування арешту майна за виконавчим провадженням при примусовому виконанні постанови № 301439, виданої 10 січня 2014 року ВДАІ Лохвицького району.

Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 грудня 2015 року ВП № 49266141.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко