Справа № 826/19610/14
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Київ К/800/5608/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівГоляшкіна О.В.
Шведа Е.Ю.
секретар судового засідання Носенко Л.О.,

за участі за участі представників: Професійної спілки працівників охорони здоров'я України - Маловичка С.П., Шахіда М.А., Кабінету Міністрів України - Титаренко К.О., Міністерства охорони здоров'я України - Мовіле О.С., Державної санітарно-епідеміологічної служби України - Арутюнян О.В., Кравчука О.П., Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - Ткаченка С.С. та Лисенко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційному порядку у залі суду адміністративну справу за позовом Професійної спілки працівників охорони здоров'я України до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство охорони здоров'я України, Державна санітарно-епідеміологічна служба України, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним рішення за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Професійна спілка працівників охорони здоров'я України в Окружному адміністративному суді міста Києва пред'явила позов до Кабінету Міністрів України про визнання незаконним рішення.

В обґрунтування позову вказала на те, що 10 вересня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади"(далі - Постанова № 442), абзацом 2 пункту 1 якої передбачено утворити Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фіто санітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів.

Вважає, що вказана Постанова прийнята з порушенням процедури її прийняття, зокрема пункту 5 параграфу 33 глави 2 розділу 4 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 "Про затвердження Регламенту Кабінету Міністрів України" (далі - Регламент), оскільки проект акту Кабінету Міністрів не пройшов обов'язкового погодження усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку.

Крім того, реорганізація Державної санітарно-епідеміологічної служби (далі - Держсанепідемслужба) шляхом приєднання є незаконною, оскільки проведена всупереч забороні на такі дії, встановленої Законом України від 23 лютого 2014 року № 772-VII "Про введення мораторію на ліквідацію та реорганізацію закладів охорони здоров'я".

Оскаржувана частина Постанови № 442 порушує й інтереси Професійної спілки працівників охорони здоров'я України та трудові, соціально-економічні права та інтереси членів Спілки.

Просить визнати незаконною частину абзацу 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" у частині, яка стосується реорганізації Держсанепідемслужби.

Дана справа вже раніше розглядалася судами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Останньою постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року і прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано абзац 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" в частині реорганізації Держсанепідемслужби.

На користь Професійної спілки працівників охорони здоров'я України та осіб, які приєднались до апеляційної скарги, з Кабінету Міністрів України за рахунок бюджетних асигнувань стягнуто судовий збір.

Не погодившись з ухваленими у справі рішеннями представник Кабінету Міністрів України Грабовська А.О. подала касаційну скаргу, в якій вказала на те, що при апеляційному розгляді справи суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку стосовно порушення Кабінетом Міністрів України процедури прийняття Постанови № 442, зокрема вимог Регламенту, оскільки оскаржувана постанова не регулює трудові, соціальні або економічні відносини, і судами не вірно надано правову оцінку обставинам щодо порушення прав позивачів.

Вважає, що Постанова № 442 не створює для позивачів будь-яких нових зобов'язань, що свідчить про відсутність порушення їхніх прав.

Просить постанову Київського апеляційного адміністративного суду скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва у цій справі залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав на те, що Постанова № 442 Кабінетом Міністрів України прийнята на підставі законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Позивачем не надано доказів про порушення прав членів Профспілки.

Крім того, Постанова № 442, з огляду на її зміст, не є регуляторним актом, тобто таким офіційним документом, що встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

У зв'язку із чим не підтверджуються обставини про порушення трудових прав працівників.

Ймовірність великої кількості звільнень працівників є припущеннями, не обґрунтованими нормативно.

Норми Закону України від 23 лютого 2014 року № 772-VII "Про введення мораторію на ліквідацію та реорганізацію закладів охорони здоров'я" не поширюються на третю особу - Державну санітарно-епідеміологічну службу, оскільки зазначений заклад не є закладом охорони здоров'я в розумінні цього Закону.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Постанова № 442 стосується соціально-трудової сфери, у зв'язку із чим має юридичну значимість для Профспілки та її членів.

Проект оскаржуваної постанови в частині реорганізації і приєднання Держсанепідемслужби до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: внесений на розгляд засідання Кабінету Міністрів України без візування і погодження із заінтересованими органами, проект не надіслано відповідним науковцям, фахівцям та об'єднанням громадян, станом на дату прийняття Постанови № 442 були відсутні передбачені Регламентом додатки, зокрема висновок правової експертизи, відсутні фінансово-економічні розрахунки бюджетних витрат на реалізацію акта.

При його прийнятті Кабінетом Міністрів України не дотримано положень частин першої, четвертої статті 3, статті 40, частини шостої статті 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" та критеріїв законності рішень суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною третьою статті 2 Кодексу про адміністративні правопорушення, перевірка яких є обов'язком адміністративного суду.

Постанова № 442 прийнята з порушенням вимог пунктів 5, 7 параграфу 33 Регламенту, згідно з якими проект акта Кабінету Міністрів підлягає обов'язковому погодженню усіма заінтересованими органами (тобто з третіми особами - Міністерством з охорони здоров'я України та з Держсанепідемслужбою), а також Мінфіном і Мінекономрозвитку, та що під час підготовки проекту акта Кабінету Міністрів України з питань, що стосуються формування та реалізації державної соціальної та економічної політики, регулювання трудових, соціальних, економічних відносин, відповідний проект акта в обов'язковому порядку надсилається уповноваженому представнику всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та уповноваженому представнику всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців, але ці вимоги чинного законодавства не були виконані.

Колегія суддів погоджується з правовою позицією суду апеляційної інстанції, оскільки вона ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства за огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини першої статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17 березня 2011 року № 3166-VI (далі - Закон № 3166-VI) міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.

Згідно з частиною дев'ятою статті 5 Закону № 3166-VI порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджений Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який згідно із пунктом 1 визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Дія цього Порядку поширюється на центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом та їх територіальні органи, крім випадків, коли Конституцією та законами України визначені інші особливості порядку їх утворення, реорганізації або ліквідації.

Відповідно до пунктів 2, 3 цього Порядку органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються або ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.

Пропозиція щодо утворення, реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади вноситься Прем'єр-міністрові України членом Кабінету Міністрів України з урахуванням пріоритетів діяльності Кабінету Міністрів України, необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання їх повноважень та містить, зокрема, у разі реорганізації органу виконавчої влади - обґрунтування щодо неможливості або недоцільності виконання відповідних завдань та функцій таким органом, визначення шляху реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення), а також відповідні фінансово-економічні розрахунки.

Отже, реорганізація органу виконавчої влади має бути здійснена у разі неможливості або недоцільності виконання відповідних завдань та функцій відповідним органом.

Порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності визначений Регламентом Кабінету Міністрів України, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 "Про затвердження Регламенту Кабінету Міністрів України".

У пункті 5 параграфу 33 Регламенту зазначено, що проект акта Кабінету Міністрів підлягає обов'язковому погодженню усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань).

У виняткових випадках проект акта Кабінету Міністрів із зазначених питань виноситься на розгляд Кабінету Міністрів без погодження.

Пунктом 1 Указу Президента України від 06 квітня 2011 року № 400/2011, яким затверджено Положення про Державну санітарно-епідеміологічну службу України передбачено, що Держсанепідемслужба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра охорони здоров'я України. Держсанепідемслужба України входить до системи органів виконавчої влади у галузі охорони здоров'я та утворюється для забезпечення реалізації державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Судом апеляційної інстанції у цій справі встановлено, що 10 вересня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", яка 16 вересня 2014 року опублікована в офіційному виданні "Урядовий кур'єр" (№ 169).

Преамбула та пункт 1 Постанови викладені у такій редакції: "З метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 91 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України постановляє:

1. Утворити:

Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері гігієни праці та функцій зі здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції зі здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів".

Внесенню на розгляд Кабінету Міністрів України проекту цієї Постанови передувало доручення Прем'єр-міністра України про підготовку та подання на розгляд Кабінету Міністрів України проекту рішення стосовно оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та затвердження схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів, яке було надано 07 квітня 2014 року Міністерству юстиції України (лист № 7843/1/1-14) на підставі внесених міністрами Міністерств пропозицій.

09 квітня 2014 року усім міністерствам та іншим центральним органами виконавчої влади Міністерством юстиції України направлено лист № 2632-0-4-14/7.1-1 з проханням надати у термін до 11 квітня 2014 року пропозиції щодо реорганізації чи ліквідації (у разі потреби) центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів, а також діяльність яких спрямовується та координується безпосередньо Кабінетом Міністрів України за наслідками проведеного аналізу їх функцій та повноважень.

На підставі отриманих пропозицій від міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, у тому числі листа Міністерства охорони здоров'я України від 17 квітня 2014 року № 14.01-06/16/804-ф/10/588/10800, Міністерством юстиції України розроблено проект оскаржуваної Постанови та пояснювальну записку до нього, зміст яких неодноразово змінювався, та які надсилалися на погодження до відповідних міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, однак не у всіх випадках до Міністерства охорони здоров'я України, та взагалі не надсилалися до Держсанепідемслужби.

Водночас, у матеріалах справи наявні різні тексти пояснювальних записок до проекту Постанови № 442, зокрема один варіант від 02 вересня 2014 року містить у собі 10 пунктів, другий - від 17 вересня 2014 року - 11 пунктів.

Ці обставини не дають можливості визначити який з них є остаточним і безпосередньо стосується проекту Постанови № 442.

Відповідачем не надані докази направлення заінтересованій особі - Міністерству охорони здоров'я України останньої редакції проекту майбутньої Постанови № 442 та довідки про погодження у встановленому порядку її тексту з цим Міністерством. Також відсутнє правове обґрунтування внесення проекту цієї Постанови на розгляд Кабінету Міністрів України без погодження з центральним органом виконавчої влади в сфері охорони здоров'я - Міністерством охорони здоров'я України.

Згідно з довідкою щодо погодження проекту Постанови № 442 Міністром екології та природних ресурсів України висловлені зауваження, які суду не надані. У довідці лише зазначено про наявність зауважень, які не враховані.

У зв'язку із цим суд апеляційної інстанції правильно вказав на те, що проект Постанови № 442 не був погоджений зі всіма заінтересованими міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади. Надання пропозицій не може свідчити про погодження проекту, оскільки його ще не існувало.

Крім того, не спростованим є зміст звернення народного депутата України Олега Мусія до Міністра юстиції України, в якому він заперечує надходження проекту Постанови № 442 належним чином (зі супровідним листом) до Міністерства охорони здоров'я України та погодження ним, як Міністром охорони здоров'я України, проекту цієї Постанови.

Відповідно до пункту 7 параграфу 33 Регламенту до розроблення проекту акта Кабінету Міністрів можуть залучатися за згодою народні депутати України, науковці та інші фахівці, а також представники об'єднань громадян.

Під час підготовки проекту акта Кабінету Міністрів з питань, що стосуються формування та реалізації державної соціальної та економічної політики, регулювання трудових, соціальних, економічних відносин, відповідний проект акта в обов'язковому порядку надсилається уповноваженому представнику всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та уповноваженому представнику всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи дану справу, дійшов обґрунтованого висновку про юридичну значимість для позивачів Постанови № 442, правомірність якої є предметом судового розгляду у справі, що розглядається.

Так, відповідно до частини першої статті 19 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" профспілки, їх об'єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об'єднаннями громадян.

За змістом оскаржуваної Постанови, реорганізація Держсанепідемслужби передбачається шляхом її приєднання до новоутвореної служби - Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів за захисту споживачів.

Згідно із пояснювальною запискою проект Постанови № 442 не стосується соціально-трудової сфери і не потребує проведення консультацій з громадськістю.

Суд апеляційної інстанції не погодився із цим і правильно вказав на те, що це не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, з метою реалізації оскаржуваної Постанови відповідачем прийнято постанову від 23 вересня 2015 року № 749 "Про внесення змін у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року № 85".

Згідно з цією постановою вирішено внести зміни у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року № 85 "Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів", та, зокрема зменшити граничну чисельність працівників Державної санітарно-епідеміологічної служби.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вже розпочаті та тривають заходи щодо вивільнення працівників Держсанепідемслужби в регіонах у зв'язку із її реорганізацією у відповідності до Постанови № 442 та з урахуванням пункту 6-6 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-VII.

Отже оскаржувана Постанова стосується трудових, соціальних, економічних відносин і відповідний проект акта підлягав в обов'язковому порядку надсиланню уповноваженому представнику всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та уповноваженому представнику всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців.

Проте, в порушення пункту 7 параграфу 33 Регламенту проект Постанови № 442 не надсилався уповноваженому представнику всеукраїнських профспілок, у тому числі й на адресу Професійної спілки працівників охорони здоров'я України. Цим обставинам суд апеляційної інстанції надав відповідну правову оцінку.

Відповідно до пункту 1 параграфу 34 Регламенту під час розроблення проекту акта Кабінету Міністрів розробник аналізує стан справ у відповідній сфері правового регулювання, причини, які зумовлюють необхідність підготовки проекту, визначає предмет правового регулювання, механізм вирішення питання, що потребує врегулювання, передбачає правила і процедури, які, зокрема, унеможливлювали б вчинення корупційних правопорушень, а також робить прогноз результатів реалізації акта та визначає критерії (показники), за якими оцінюватиметься ефективність його реалізації.

Пунктами 2, 3 параграфу 34 Регламенту встановлено що, якщо реалізація акта потребує фінансування з державного чи місцевого бюджетів, розробник проводить необхідні фінансово-економічні розрахунки.

Фінансово-економічні розрахунки під час підготовки проекту акта Кабінету Міністрів проводяться за методикою, що розробляється та затверджується Мінфіном.

Згідно з розділом 4 пояснювальної записки до проекту Постанови № 442 реалізація положень проекту постанови не потребуватиме додаткових витрат з державного та місцевих бюджетів.

У матеріалах справи відсутні обґрунтування прийняття такої пояснювальної записки без фінансово-економічних розрахунків за методикою, що розробляється та затверджується Мінфіном, під час підготовки проекту акта Кабінету Міністрів України.

З наданої Держсанепідемслужбою довідки від 30 листопада 2014 року, № 06.21-10945/17, вбачається, що реалізація Постанови № 442 у частині реорганізації цієї Служби потребує значних додаткових витрат з державного та місцевих бюджетів.

Постанова № 442 не містить у собі визначення джерел покриття витрат, пов'язаних із реорганізацією Держсанепідемслужби та наступним вивільненням її працівників.

Отже, суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано вказав у своєму рішенні, що відсутність фінансово-економічних розрахунків до проекту оскаржуваної постанови, які не були зроблені відповідачем, є прямим порушенням і пунктів 2 та 3 параграфу 34 Регламенту Кабміну.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 року № 996 "Про забезпечення участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики" (далі - Порядок № 996), цей Порядок визначає основні вимоги до організації і проведення органами виконавчої влади консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що консультації з громадськістю проводяться з питань, що стосуються суспільно-економічного розвитку держави, реалізації та захисту прав і свобод громадян, задоволення їх політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів.

Оскільки Постанова № 442 стосується соціально-економічної і трудової сфери громадян - членів профспілки, як вже було зазначено вище, то вона потребувала й обов'язкового проведення консультацій з громадськістю.

Щодо посилання представників відповідача на те, що обговорення проекту із "Реанімаційним пакетом реформ", "Центром підтримки реформ при Уряді" слід вважати консультаціями з громадськістю, колегія суддів зазначає наступне.

Обговорення проекту Постанови № 442 з представниками міжнародних організацій і ототожнення з представниками громадськості "Реанімаційного пакету реформ" та "Центру підтримки реформ при Уряді" судом апеляційної інстанції правильно не взято до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів віднесення зазначених інституцій до інститутів громадянського суспільства в розумінні пункту 7 Порядку № 996.

Так, у відповідності до пункту 7 Порядку № 996 до інститутів громадянського суспільства належать: громадські, релігійні, благодійні організації, професійні спілки та їх об'єднання, творчі спілки, асоціації, організації роботодавців, недержавні засоби масової інформації та інші непідприємницькі товариства і установи, легалізовані відповідно до законодавства України.

Матеріали справи не містять у собі доказів легалізації відповідно до законодавства України "Реанімаційного пакету реформ" та "Центру підтримки реформ при Уряді". Відсутні в матеріалах справи і докази того, що вони є юридичними особами.

За приписами частин першої, четвертої статті 3 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27 лютого 2014 року (далі - Закон № 794-VII) діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості.

Кабінет Міністрів України регулярно інформує громадськість через засоби масової інформації про свою діяльність, залучає громадян до процесу прийняття рішень, що мають важливе суспільне значення.

Статтею 40 вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України безпосередньо або через органи виконавчої влади забезпечує реалізацію передбачених законом прав об'єднань громадян.

Кабінет Міністрів України розглядає пропозиції об'єднань громадян з питань, що належать до його компетенції.

Згідно з частиною шостою статті 50 Закону № 794-VII проекти актів Кабінету Міністрів України, що мають важливе суспільне значення та визначають права і обов'язки громадян України, підлягають попередньому оприлюдненню в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи не містять у собі доказів оприлюднення у встановленому порядку проекту Постанови № 442.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції помилково вказав, що обов'язок Кабінету Міністрів України щодо попереднього оприлюднення проектів, які мають важливе суспільне значення та визначають права і обов'язки громадян України, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, передбачений частиною шостою статті 51 Закону № 794-VII, оскільки диспозиція статті 51 Закону не містить у собі ні частини шостої, ні норми того змісту. Така норма міститься у частині шостій статті 50 вказаного Закону.

Разом з тим, така помилка не є суттєвою та не впливає на висновки суду апеляційної інстанції стосовно встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Таким чином, оскаржувана Постанова суб'єктом владних повноважень прийнята не у спосіб, передбачений Законом, та без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, на що правильно вказав суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд апеляційної інстанції, вийшовши за межі позовних вимог та одночасно визнавши протиправним і скасувавши абзац 2 пункту 1 Постанови № 442 в частині реорганізації Держсанепідемслужби, досягнув вказаної вище мети.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлених обставин справи та висновків суду апеляційної інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилом, встановленим у статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 221, 230, частиною першою статті 224, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року в адміністративній справі за позовом Професійної спілки працівників охорони здоров'я України до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та скасування абзацу 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" в частині реорганізації Державної санітарно-епідеміологічної служби України - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Голяшкін О.В.

Швед Е.Ю.