Справа № 804/2372/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 липня 2016 року Справа №804/2372/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Верба І.О.

суддів Гончарової І.А., Кононенко О.В.

при секретарі судового засідання Чмоні А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську питання щодо наявності поважних підстав пропуску строку звернення до суду в адміністративній справі №804/2372/16 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про скасування рішення від 15 грудня 2015 року №000481 про застосування фінансових санкцій в розмірі 17000 грн.

Позивач у поданому позові зазначила, що отримала оскаржуване рішення 25 лютого 2016 року, що відповідачем не заперечується.

4 березня 2016 року ФОП ОСОБА_1 направлені на адресу Державної фіскальної служби України заперечення на рішення про застосування фінансових санкцій від 15 грудня 2015 року, у яких позивачем викладені обставини щодо незгоди із спірним рішенням.

Також, з метою захисту власних прав та інтересів позивач звернулась із цим позовом до суду, направивши позовну заяву до суду поштою 21 квітня 2016 року.

При цьому, суд не виключає, що позивач певний час чекала відповіді Державної фіскальної служби України на вказані заперечення, після чого звернулась до суду із цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами четвертою та п'ятою цієї статті визначено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

У разі порушення цього строку слід застосовувати приписи статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Вирішуючи питання щодо визнання поважними причин пропуску звернення до суду, суд виходить із принципів адміністративного судочинства та практики Європейського суду з прав людини.

Так, одним із елементів права на суд є право на доступ до суду, який означає, що особа повинна мати можливість подати справу на розгляд, а суд повинен розглянути її без зайвих та неналежних правових чи практичних перешкод. Таке право покладає на державу як негативний обов'язок, - тобто утриматися від створення неналежних процесуальних перешкод для доступу до суду, - так і позитивний, тобто забезпечити практичний та ефективний доступ до суду.

Держави користуються певною свободою розсуду у сфері регулювання права на доступ до суду, яке залежить як від потреб і ресурсів суспільства, так і від конкретних осіб.

Безпосередньо доктрина обмежень на право доступу до суду була сформульована Судом у справі Ashingdane v. United Kingdom (1985), згідно якої такі обмеження, для того, щоб відповідати вимогам частини 1 статті 6 Конвенції мають:

- переслідувати правомірну мету, і

- не порушувати саму сутність права.

Як зазначено у пункті 36 рішення Суду у справі Golder United Kingdom, стаття 6 Конвенції містить право на суд, у якому право на доступ до суду, тобто право розпочати провадження в суді, становить лише один із його аспектів.

У рішенні Комісії за заявою №10475/83 Dyer v. United Kingdom, Decisions and Reports 39, pp. 246- 66 at pp. 251- 52).

Відповідні принципи Суд виклав таким чином:

а) Право на доступ до суду, гарантоване частиною 1 статті 6, не є абсолютним і може бути обмежене. Це дозволяє сама суть цього права, позаяк право на доступ до суду «за своєю природою вимагає регулювання державою - регулювання, що може різнитися залежно від часу та місця і відповідно до потреб і ресурсів суспільства та особи».

б) При встановленні таких обмежень Договірні держави користуються певною свободою розсуду, однак, остаточне вирішення того, чи було дотримано вимог Конвенції залишається за Судом. Він має впевнитися, що встановлені обмеження не порушують чи зменшують доступ, що залишився особі таким чином, що завдають шкоду самій суті права.

в) Більше того, обмеження не буде сумісним із частиною 1 статті 6, якщо воно не має правомірної мети і коли відсутнє пропорційне співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

Ці принципи визначають процес, що є невід'ємною частиною завдання Суду відповідно до Конвенції, визначення справедливої рівноваги між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту фундаментальних прав особи.

З огляду на викладені обставини у сукупності, враховуючи обов'язок суду забезпечити доступ до правосуддя, як гарантоване Конституцією України право, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Керуючись статтями 99, 100, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із позовною заявою Державної фіскальної служби України про скасування рішення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складений 26 липня 2016 року.

Судді І.О. Верба

І.А. Гончарова

О.В. Кононенко