Справа № 825/855/16
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/855/16 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянський В.В. Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

19 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Шостака О.О.,

суддів Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,

при секретарі Лебедєвій Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксування технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Головного управління національної поліції в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Головного управління національної поліції в Чернігівській області про:

- визнання незаконним та скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 2388о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновлення ОСОБА_2 в кадрах МВС України;

- зобов'язання ГУ НП України в Чернігівській області прийняти ОСОБА_2 на службу до поліції шляхом видачі наказу про зарахування в розпорядження Головного Управління національної поліції України в Чернігівській області для подальшого проходження служби у відповідності до ст. 67 Закону України «Про національну поліцію».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовими рішеннями, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 27.10.2003 позивач був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України, яку проходив в Ріпкинському районному відділі УМВС України в Чернігівській області на посаді дільничного інспектора міліції.

Згідно з протоколом територіальної виборчої комісії від 25.05.2014 та рішення 29 сесії 6 скликання від 07.07.2014 Радульської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області ОСОБА_2 обраний Радульським селищним головою.

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 01.07.2014 № 169 о/с позивач був звільнений з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області та прикомандирований до Радульської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, із залишенням у кадрах МВС України.

25 жовтня 2015 року на позачергових виборах Радульського селищного голови, позивача було повторно обрано Радульським селищним головою.

Наказом МВС України від 06.11.2015 за № 2388 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача було звільнено у запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та незаконним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ є правомірним.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIІI) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення про проходження служби).

При цьому, Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В своїй постанові від 17.02.2015 № 21-8а/15 Верховний Суд України зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Відповідно до статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ).

Статтею 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим апеляційний суд враховує, що на час розгляду цієї адміністративної справи Закон України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» втратив чинність та набрав законної сили Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію».

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIІI встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Разом з тим, приписами пунктів 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Таким чином, Законом № 580-VIІI передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується доводами апеляційної скарги, ОСОБА_2 не подавав заяву про прийняття на службу до органів поліції.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначив, що заява про прийняття на службу в органи поліції від нього не надходила, оскільки він у період з 01.07.2014 і по теперішній час перебуває на посаді Радульського селищного голови, у звязку з чим не мав законних підстав для звернення з такою заявою до органів поліції.

Однак, колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта з огляду на те, що перебування особи на адміністративній посаді ніяк не позбавляє її від права на звернуння з заявою про прийняття на службу до органів поліції.

Крім того, слід зазначити, що невикористання позивачем законодавчо встановленого права на звернення із відповідною заявою до відповідача про прийняття на службу не є підставою для скасування оскарженого позивачем наказу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Шостак О.О.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С