Справа № 22-а/0690/3841/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/3841/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В.

при секретарі: Константіновій І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира, Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду з даним позовом. Просила визнати дії відповідачів протиправними та стягнути недоплачені кошти відповідно до ст.37 Закону № 796-ХІІ починаючи з 01.01.1999 року та відповідно до ст.39 Закону № 796-ХІІ починаючи з 01.04.2008 року .

Постановою Олевського районного суду від 16 вересня 2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідачів. Стягнуто з УТІСЗН Олевської райдержадміністрації на користь позивача доплату відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року в сумі 1176,51 грн., з УПСЗН Корольовської районної ради м.Житомира стягнуто доплату до заробітної плати, відповідно до ст.39 Закону за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 в сумі 3922,75 грн.

В апеляційних скаргах Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації та Корольовської районної ради м.Житомира просять скасувати постанову і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апелянти посилаються на те, що суд не дослідив і не проаналізував Закони України про Державний бюджет на відповідні роки, в яких визначено розміри видатків, що направляються управлінням Міністерства праці і соціального захисту населення для реалізації виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач має статус особи, потерпілої від аварії на ЧАЕС 4-ї категорії, яка постійно проживає і працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю і отримує допомогу відповідно до вимог ст.ст.37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції встановлено, що громадянам, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі 30 процентів від мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 ст.39 цього Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі одної мінімальної заробітної плати.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення доплати до пенсії, розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались. Водночас, розміри допомоги і доплати були сталими і здійснювались на підставі Постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме ст. 37, 39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік від 16.05.2008року № 279-УІ дію ч.1 ст. 37 та ч.2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2008 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зупинення дії положень ст.ст.37, 39 Закону України № 796-ХІІ, передбачене пунктом 28 розділу ТІ Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиплати позивачу коштів відповідно до вимог ст.ст.37, 39 Закону №796-ХІІ.

Разом з тим, встановлено, що позивач звернулась до суду з даним позовом 03.07.2009 року і просила стягнути з відповідачів недоплачені кошти починаючи з 01.01.1999 року.

За змістом ст.ст.99, 102 КАС України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Пропущений з поважних причин процесуальний строк може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь в справі. Позивач не заявляла клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Також, задовольняючи вимогу про стягнення коштів, суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачу, а суд не наділений компетенцію виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

За таких обставин постанову належить частково скасувати і прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,207, 212 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги Управлінь праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира і Олевської райдержадміністрації Житомирської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2009 року в частині стягнення коштів.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира здійснити нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 доплати до заробітної плати відповідно до ч.1 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 03.07.2008 року по 31,12.2008 року з урахуванням фактично отриманих коштів за вказаний період.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 03.07.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням фактично отриманих коштів за вказаний період.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до УПСЗН Олевської райдержадміністрації Житомирської області та УПСЗН Корольовської районної ради м.Житомира в частині стягнення коштів відповідно до вимог ст.ст. 37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.1999 року по 02.07.2008 року.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: