Справа № 802/951/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 липня 2016 р. Справа № 802/951/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: адвоката ОСОБА_2

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 Аваль"

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 Аваль", про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.04.2015 року та податкової вимоги від 23.09.2015 року №2151-23.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, відповідачем було складено акт № 445/1701/НОМЕР_2 від 23.02.2015 року, на підставі якого 02.04.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі (з урахуванням штрафних санкцій) 46719,37 грн. У зв'язку з не сплатою суми грошового зобов'язання, визначеної в цьому податковому повідомленні-рішенні, 23.09.2015 року відповідачем винесена податкова вимога №2151-23.

Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки про отримання нею доходу у вигляді додаткового блага (прощеного боргу), позаяк вважає, що прощена банком сума пені не може вважатися її доходом, оскільки такий нею не був отриманий, а також вказуючи на допущення процедури проведення самої перевірки, позивач звернулась до суду із даний адміністративним позовом.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, що викладені письмово та долучені до матеріалів справи. Свої заперечення мотивували обґрунтованістю висновків податкового органу, що знайшли відображення у акті перевірки від 23.02.2015 року, а тому просили в позові відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, натомість подав заяву за вх. №14640 від 12.07.2016 року у якій просив здійснювати розгляд цього адміністративного позову без його участі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що протягом періоду з 13 по 18 лютого 2015 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ ОСОБА_4 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року. Копія наказу про проведення перевірки № 179 від 27.01.2015р. та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки №25/17 від 27.01.2015р. надіслано ОСОБА_1 04.02.2015р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За наслідками проведеної перевірки складено акт № 445/1701/НОМЕР_2 від 23.02.2015 року, у висновках якого, окрім іншого, відображено порушення позивачем частини "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями (далі - ПК України), у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб на суму 37375,50 грн. за 2013 рік.

Дані висновки стали підставою для прийняття Вінницькою ОДПІ податкового повідомлення-рішення № від 02.04.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування на загальну суму 46719,37 грн., з яких 37375,50 грн. - за основним платежем та 9343,87 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В подальшому, у зв'язку з не сплатою ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання, визначеної в цьому податковому повідомленні-рішенні, відповідачем була винесена податкова вимога №2151-23 від 23.09.2015 року на суму 46719,37 грн., яка також направлялася платнику рекомендованим поштовим відправленням.

Як вбачається із матеріалів справи, суть виявленого в ході перевірки порушення полягає у неподанні платником податків - ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та не відображення у ній доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді анульованого (прощеного) ПАТ "ОСОБА_5 Аваль" боргу за кредитними зобовязаннями в сумі 221205,27 грн., та в свою чергу не сплатою податку з таких доходів.

Суд в першу чергу надаючи оцінку доводам позивача щодо порушення відповідачем визначеного законом порядку проведення документальних позапланових невиїзних перевірок в частині належного повідомлення платника про підстави проведення такої перевірки та її початку, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

В даному випадку із матеріалів справи слідує, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення про час її проведення були направлені на адресу за місцем реєстрації позивача рекомендованим листом із повідомленням про вручення, однак їй особисто не вручені із незалежних від відповідача причин (у звязку з поверненням поштового відправлення за "закінчення терміну зберігання"). Вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

При цьому сам факт надсилання відповідачем наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення про час її проведення, позивачем не заперечується.

Таким чином, відповідачем в повній мірі виконано умови п. 79.2 ст. 79 ПК України, що згідно абзацу другого п. 79.2 ст. 79 ПК України дало йому достатні правові підстави розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Що ж до суті самих порушень, виявлених в ході проведення перевірки, то суд звертає увагу на таке.

Так, судом встановлено, що 07.02.2007 року між позивачем та ВАТ "ОСОБА_5 Аваль" було укладено кредитний договір №014/035-43/50015, на підставі якого ОСОБА_1 (попереднє прізвище - ОСОБА_6) І.О. наданий кредит в сумі 25500,00 доларів США строком до 06.02.2017 року, із сплатою 14,0% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ "ОСОБА_5 Аваль" та позивачем було укладено договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 09.07.2007 року за реєстровим №514. Згідно даного договору позивач передала в іпотеку належний їй на праві власності цілий житловий будинок розташований за адресою: м. Вінниця, вул. О. Кобилянської, 2. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за цим же кредитним договором між банком та гр. ОСОБА_8 07.02.2007р. був укладений договір поруки, за яким поручитель зобовязався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник в разі порушення останнім виконання взятих на себе зобовязань.

У зв'язку з неналежним виконанням позивачем взятих на себе згідно кредитного договору №014/035-43/50015 зобов'язань, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.04.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь банку суму боргу в загальному розмірі 29831,49 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 22.03.2011р. 237160,34 грн. Цим же рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки, тобто на належний ОСОБА_6 на праві власності житловий будинок розташований за адресою: м. Вінниця, вул. О. Кобилянської, 2.

В подальшому, на протязі 2012 - 2013 років позивачем віднайдена можливість погасити суму основного боргу та нарахованих відсотків за кредитним договором №014/035-43/50015 від 07.02.2007 року, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних документів. У свою чергу Кредитор за власною волею простив боржнику суму нарахованої за невчасне виконання грошових зобовязань пені.

Зокрема, листом від 26.07.2013 року (а.с. 20) АТ "ОСОБА_5 Аваль" повідомило позивача, що їй анульовано (прощено) заборгованість за нарахованою пенею в розмірі 221205,27 грн. за кредитним договором №014/035-43/50015 від 07.02.2007 року. Зазначене повідомлення отримане ОСОБА_1 особисто, про що свідчить відповідна відмітка про отримання, засвідчена працівником банку.

Таким чином станом на 28.08.2013 року позивач повністю закрила кредит за кредитним договором №014/035-43/50015 від 07.02.2007 року, та жодної заборгованості перед АТ "ОСОБА_5 Аваль" не має, що підтверджується довідкою Банку вих. №87-В42-52/1635 від 03.09.2013 року (а.с.19).

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб встановлено розділом IV Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, із змінами та доповненнями (далі ПК України).

Згідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Абзацом "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин - 2013 рік) передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Разом з тим, вказаний абз. "д" є складовою п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходу, отриманого як додаткове благо, і фактично визначає один з видів такого додаткового блага.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 ст. 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, термін, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Статтею 14 ПК України визначено значення понять, в якому ці поняття вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до п.п. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п.п. 14.1.47. п. 14.1. ст. 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у той чи іншій формі.

Натомість в даному випадку судом встановлено, що листом від 26.07.2013 року АТ "ОСОБА_5 Аваль" повідомило ОСОБА_1, що їй анульовано (прощено) заборгованістьза нарахованою пенею в розмірі 221205,27 грн., за кредитним договором №014/035-43/50015 від 07.02.2007 року.

Це означає, що вести мову про дохід такої особи взагалі неможливо з огляду на те, що сума пені, по-перше, реально не була отримана ОСОБА_1 як боржником, і, по-друге, прощення (анулювання) такої пені не утворило позитивної різниці між отриманими та сплаченими коштами, які можна було б розглядати як імовірний дохід особи у вигляді додаткового блага, що власне і підтверджується копіями платіжних документів про виконання позивачем своїх зобовязань перед Банком на суму 30519,99 дол. США, при умові, що за кредитним договором були отримані кошти в сумі 25500 дол. США.

Крім іншого суд вважає за необхідне відмітити, що згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, із змінами та доповненнями (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 2 Закону України від 07 грудня 2000 року N 2121-III "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Також статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язань, які встановлені договором або законом, передбачено правові наслідки, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки (поняття якої наведено у ст. 549 ЦК України); відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зокрема, статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Із вищенаведеного слідує, що в результаті реалізації договірних правовідносин між АТ "ОСОБА_5 Аваль" та ОСОБА_1 останній була прощена лише сума неустойки, тобто пені, яка не є її доходом та додатковим благом, а отже не повинна включатись до загальномісячного оподатковуваного доходу платника податку, оскільки нарахування пені є засобом забезпечення виконання договірних зобов'язань, сума нарахованої пені не отримується боржником в грошовій формі, а банк вправі як стягнути її так і не стягувати.

З урахуванням викладеного, суд вважає помилковими посилання відповідача на положення абз. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 ПК України і не може їм суперечити.

Крім того, неможливо оминути і ту обставину, що в чинній станом на момент розгляду судом справи редакції ПК України у абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, законодавцем виправлено неточність щодо визначення додаткового блага, яким, зокрема, є основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що нарахування пені, яке здійснюється внаслідок несвоєчасного виконання боржником грошового зобов'язання від суми такого зобов'язання, не є складовою основної суми боргу (кредиту) та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, а тому, відповідно, й анульована (прощена) позивачу АТ "ОСОБА_5 Аваль" пеня в розмірі 221205,27 грн., не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Аналогічні висновки щодо неналежності сум прощеної пені до доходу боржника були підтримані колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 16.09.2015 року.

Відтак, усі вище встановлені обставини свідчать про те, що висновки викладені у акті перевірки стосовно отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага (прощеного боргу по пені) в загальній сумі 221205,27 грн., недекларування цієї суми та несплата податку на доходи фізичних осіб в розмірі 37375,50 грн. не знайшли свого належного підтвердження в ході судового розгляду справи, а відтак податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.04.2015 року необхідно скасувати як протиправне.

Крім того, враховуючи безпідставність визначення суми грошового зобовязання за податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 02.04.2015 року, яке судом визнано протиправним, тому й податкова вимога №2151-23 від 23.09.2015 року, винесена відповідачем у зв'язку із не сплатною грошового зобов'язання визначеного у цьому податковому повідомленні-рішенні, також підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України, а саме відшкодуванню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Відповідно до п. п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції Закону від 22.05.2015 року № 484-VII, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (1378.00 грн. х 0,4 = 551,20 грн.).

В даному випадку ціна заявленого позивачем позову майнового характеру, становить 46719,37 грн. (46719,37 грн. х 1% = менше ніж 551,20 грн.). А тому в користь позивача має бути присуджена належна до сплати сума судового збору в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької ОДПІ.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.04.2015 року № НОМЕР_1 та податкову вимогу від 23.09.2015 року № 2151-23, які прийняті Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_2) понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович