Справа № 352/546/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Київ К/800/53565/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю,

розглянула у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області у якому просив зобов'язати відповідача зарахувати у пільговому обчисленні його трудовий стаж в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях за період з 26.04.1980 року до 14.07.1994 року з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців, зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплатити пенсію з урахуванням пільгового обчислення стажу, починаючи з березня 2010 року (з моменту призначення пенсії), стягнути з відповідача заборгованість з виплати пенсії з урахуванням проведеного перерахунку, починаючи з березня 2010 року до ухвалення рішення у справі.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення судів та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Як встановлено, позивач працював в Івано-Франківському управлінні бурових робіт вахтово-експедиційним методом у Західному Сибіру, що підтверджується записами у його трудовій книжці та довідкою Прикарпатського УБР ПАТ «Укрнафта» № 10-1074 від 08.08.2014 року, а саме: з 26.04.1980 року до 01.04.1986 року у Ханти-Мансійському автономному окрузі Тюменської області (місцевість, прирівняна до районів Крайньої Півночі); з 02.04.1986 року до 14.07.1994 року у Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області, що відноситься до районів Крайньої Півночі.

Позивач, який з березня 2010 року отримує пільгову пенсію за віком, у лютому 2015 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із зарахуванням трудового стажу в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях у пільговому обчисленні, яка відповідачем залишена без задоволення у зв'язку з відсутністю підстав.

За правилами абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1058-ІV) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу від 10 лютого 1960 року, постанови № 148, Указу від 26 вересня 1967 року.

Указом від 10.02.1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті14).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10.02.1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16.12.1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Положення про вахтовий метод встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 14 Указу від 10.02.1960 року, з врахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26.09.1967 року.

Таким чином, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

З огляду на викладене, на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі поширюються пільги, передбачені статтями 14 Указу від 10.02.1960 року, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 цього ж Указу, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 27.10.2015 року (справа № 21-3324а15).

У зв'язку з вищевикладеним колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України епердбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково не скористались правом відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками, оскільки обставини цієї справи за своїм правовим змістом є аналогічними обставинам у справі № 21-3324а15, відсутні будь-які особливі фактичні обставини, які робили б відмінним становище позивача у цій справі від інших осіб у аналогічних справах, по яким сформована правова позиція Верховного Суду України. Отже, відсутні мотиви відступати від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: