Справа № 804/5786/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2015 р. Справа № 804/5786/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
при секретаріЧудновській А.С.
представників позивача представника відповідача Шульги В.І., Селезньова А.М. Чохелі Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроексім» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 року, адміністративний позов задоволено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2015р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до провадження вказану адміністративну справу та призначено до розгляду в судовому засіданні.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перевіряючими під час проведення перевірки, не надано належної оцінки наявним первинним документам. Господарські операції з контрагентами підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності ТОВ «Електроексім» та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства. Спірні повідомлення-рішення прийняті не на підставі, та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованими, прийнятими без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, що має наслідком їх неправомірність та є підставою для скасування.
Від відповідача надійшло заперечення, в яких зазначено, що господарські взаємовідносини ТОВ «Електроексім» з контрагентами не направлені на реальне настання правових наслідків, надані під час перевірки первинні бухгалтерські документи не є достовірними доказами факту поставки товарів (надання послуг) позивачу, адже сам факт наявності у позивача податкової/видаткової накладної не є безумовним доказом реальності господарських операцій. Позивачем не доведено, що господарські операції між позивачем та контрагентами мали, реальний зміст, а первинні документи, надані до перевірки містять недоліки, що свідчить про їх формальне складення без наявності мети повно та всебічно фіксувати здійснювану господарську операцію. Позивачем не надано до перевірки усіх належних документів, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарських операцій, посадова особа контрагента позивача «Аргентит-8» бухгалтерські документи від імені підприємства не підписувала та угод не укладала, економічного обґрунтування отриманих послуг в ході перевірки позивачем не надано, тому вважає дії податкового органу щодо проведення перевірки та викладені висновки в Акті перевірки №810/224/31958772 від 22.02.2013 р. відповідають вимогам чинного законодавства, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на подані до суду заперечення.
Заслухавши представників позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Електроексім» зареєстроване Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 09.04.2002 р. та знаходиться на обліку в Лівобережній об'єднаній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, як платник податків.
17 січня 2012р. старшим слідчим прокуратури Заводського району м.Дніпродзержинська Пашаєвим І.В., з метою встановлення повноти та своєчасності сплати податків, було винесено постанову про призначення податкової внепланової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Електроексім».
Лівобережною МДПІ м.Дніпропетровська згідно пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України на виконання постанови від 17.01.2012 р. старшого слідчого прокуратури Заводського району м. Дніпродзержинська Пашаєва І.В. по матеріалам кримінальної справи №43119025 щодо взаємовідносин з ТОВ «Аргентіт-8» проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Електроексім» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.10р. по 31.12.11р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.10 по 31.12.11 роки.
За результатами перевірки складений Акт №810/224/31958772 від 22.02.2013 р., яким встановлено порушення п.5.2.1, ст.5, п.5.3.9 ст.5, п.5.9 ст.5, п.4.1 ст.4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.135.1, п. 135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 138.1 та п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, ст. ст. 203, 215, 228, 655, 656, 662, Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочинів вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК України) по правочинах, здійсненних ТОВ "Електроексім" з постачальниками та покупцями, зокрема, з ТОВ «Аргентіт-8», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 844871,00 грн.; перевіркою встановлено відсутність об'єктів, які підпадають під визначення ст. 3, ст. 4, ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 р. із змінами та доповненнями, порушено пп. 7.4.1., пп. 7.4.5. ст. 7 того ж закону та ст. 185, 186, 189, 198 ПКУ №2756-VI від 02.12.2010 р. зі змінами та доповненнями, ч. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 216, ст. 228 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочинів вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених з підприємствами-постачальниками та підприємствами покупцями при придбанні та продажу товарів (послуг). Товар (послуги) по вказаних правочинах не був переданий в порушення ст. 662, 655, 656 ЦК України, тобто зазначене підприємство не має права на формування податкового кредиту та валових витрат, пов'язаних з придбанням товарі (послуг) та на визначення податкових зобов'язань та валових доходів по ланцюгу продажу як такі, що визнані нікчемними, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 151546,00 грн.; порушення п. 160.5 ст. 160, пп.49.18.2. п. 49.18. ст. 49 ПК України, в результаті несплачені податкові зобов'язання з податку на доходи нерезидентів складають 717,81 грн. та порушено порядок декларування доходів виплачених на користь нерезидента; порушення пп. 4.2.1., пп. 4.2.11 п. 4.2. ст. 4, п.8.1. ст. 8, п. 17.2. ст. 17, п. 19.2. ст. 19, пп. 20.3.2. п. 20.3 ст. 20 Закону України "Про податок з фізичних осіб", п. 164.1. ст. 164, п. 167.1. ст. 167, пп. 168.1.1., 168.1.2. п. 168.1. ст. 168, пп.164.2.11 п. 164.2. ст. 164, пп. 170.9.2. п. 170.9. ст. 170, п. 176. 2. ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань правильності обчислення та своєчасності до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся на загальну суму 5224,05 грн. податку та нарахована пеня у розмірі 18,06 грн..
Позивачем були надані заперечення на акт перевірки від 22.02.2013 р. №810/224/31958772. Згідно відповіді Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська від 18.03.2013 року №8066/10/22-4 на заперечення до акту документальної позапланової виїзної перевірки - висновки за результатами акту перевірки від 22.03.2013 р. є правомірними та такими, що не суперечать діючому законодавству.
Між ТОВ «Електроексім» та ТОВ «Дизель Плюс» було укладено договір №180711 від 18.07.2011 р., копія якого наявна в матеріалах справи, згідно якого постачальник зобов'язується передати у власність товар, а покупець прийняти та оплатити його.
На виконання умов вказаного Договору, були оформлені податкові накладні, видаткові накладні та рахунки фактури, копії яких містяться в матеріалах справи.
Між ТОВ «Електроексім» (Покупець) та ТОВ «Дельта Плюс Юг» (Постачальник) укладався договір поставки №26/05 від 26.05.2011 р., згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити на умовах цього договору товар, кількість, асортимент і ціна якого зазначена в накладних.
На виконання умов вказаного Договору, були оформлені податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактури, копії яких містяться в матеріалах справи.
Між ТОВ «Електроексім» (Покупець) та ПП «Плюс» (Постачальник) було укладено договір поставки №377 від 01.06.2011р., згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити на умовах цього договору товар, кількість, асортимент і ціна якого зазначені в накладних.
На виконання умов вказаного Договору, були оформлені податкові накладні, видаткові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи.
Між ТОВ «Електроексім» та ТОВ «Флорена Плюс» укладався договір №2009-11 від 20.09.2011 р., згідно якого постачальник зобов'язується передати у власність товар, а покупець прийняти та оплатити його.
На виконання умов вказаного Договору, були оформлені податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактури, що містяться в матеріалах справи.
Між ТОВ «Електроексім» (Покупець) та ТОВ «Курсор Ком» (Постачальник) укладався договір поставки №260210 від 01.02.2010р., згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити на умовах цього договору товар та послуги, кількість, асортимент і ціна якого зазначені в накладних та актах прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).
На виконання умов вказаного Договору, були оформлені податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактури та акти прийому-передачі виконаних робіт, що містяться в матеріалах справи.
Між ТОВ «Трансінвест-Груп» (Продавець) та ТОВ «Електроексім» (Покупець) укладався договір №1703-1 від 17.03.2011р., згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупця належний продавцю товар, а покупець в порядку та на умовах цього договору зобов'язується прийняти та оплатити його.
На виконання умов вказаного Договору, були оформлені податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактури, копії яких містяться в матеріалах справи.
Між ТОВ «Електроексім» (Покупець) та ПП «БЛОК-В» (Постачальник) було укладено договір поставки №01-09/-1 від 01.01.2009р., згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити на умовах цього договору товар, кількість, асортимент і ціна якого зазначені в накладних.
На виконання умов вказаного Договору, були оформлені податкові накладні, видаткові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи.
Між ТОВ "Електроексім" та ФОП ОСОБА_8 укладалися договори №17/03-01 від 17.03.2009 р., №31/05/10-01 від 31.05.2019 р, №17/03/01 від 17.03.2010 р., згідно яких замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати маркетингові дослідження, оговорені специфікаціями (маркетингові послуги).
На виконання умов вказаного Договору, були оформлені специфікації до даних договорів, податкові накладні, та акти здавання-приймання послуг, що містяться в матеріалах справи.
Також, між ТОВ "Електроексім" та ТОВ «Аргентіт-8» укладався договір №26/05-01 від 26.05.2010 р., згідно якого постачальник зобов'язується передати у власність товар, а покупець прийняти та оплатити його (маркетингові послуги).
На виконання умов вказаного Договору, були оформлені податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактури та акти виконаних робіт, що містяться в матеріалах справи.
Судом також досліджена постанова про призначення податкової позапланової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності від 17.0.2012р. старшого слідчого прокуратури Заводського району м.Дніпродзержинська за результатами кримінальної справи № 43119025, згідно якої під час проведення досудового слідства була допитана ОСОБА_9 яка рахується директором ТОВ «Аргентит-8», де остання як дирктор зазначеного товариства в період 2009-2011 років не мала будь-яких відносин з іншими суб'єктами господарювання.
Так згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_10 в межах кримінальної справи № 43119025, від 26.05.2011р. (а.с. 139-142 т.3) згідно якого засновником та директором ТОВ «Аргентит-8» вона не являється, в 2009-2011 роках договори, податкові накладні, акти, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, банківські документи і інші первині бухгалтерські документи не підписувала.
Згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
П.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Згідно п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Ст.78 Податкового кодексу України регламентує порядок проведення документальних позапланових перевірок п.78.1 якої передбачено, що документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: п.п.78.1.11 отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону; п.п.78.4 про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Аналогічні норми містить п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України яким передбачено, що документальна позапланова перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Згідно з п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до п.103.2 ст.103 Податкового кодексу України, особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Згідно п.103.4 ст.103 Податкового кодексу України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
В силу п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
Відповідно до п.138.6 ст.138 Податкового кодексу України, собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.
Згідно п.138.4 зазначеної статті, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Пунктом 139.1 ст.139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності та витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до пункту 160.2 статті 160 Податкового кодексу України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.6 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, передбачено що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).
Статтею 185 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до п.2 ст.9 даного закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерством транспорту України від 14.10.1997 року № 363, передбачено, що договір перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентується обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язку та відповідальність сторін щодо їх додержання. Правилами передбачено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Додаткові вимоги до первинних документів встановлені п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. № 168/704), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 вказаного Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Відносини в галузі діяльності з надання послуг з перевезення вантажів регулюються Цивільним кодексом України (глава 64), Господарським кодексом України (глава 32), Митним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «;Про зовнішньоекономічну діяльність», «;Про транзит вантажів», «;Про автомобільний транспорт», «;Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, тощо.
Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9 пункту 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.
Таким чином, товарно-транспортна накладна належить до первинної бухгалтерської документації, наявність якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковою.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Господарські взаємовідносини ТОВ «Електросксім» та ТОВ «Торгсервіспостач» відбувались на підставі договору поставки від 13.01.2011 року, згідно якого постачальник поставляє товар у кількості і асортименті, обумовлену в накладних, окремих згідно з заявкою покупця, протягом трьох днів з моменту отримання усної заявки (п.3.1 Договору). Визначення обсягів поставки здійснюється на підставі усної заявки покупця (п.3.2 Договору). Приймання товару здійснюється на підставі інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю №П-6 та №П- 7 (п.3.4 Договору). Доставка товару від постачальника здійснюється автотранспортом покупця (п.3.6 Договору).
Проте, під час перевірки позивачем не надано пояснень за яких обставин і в який спосіб були налагоджені господарські зв'язки між платником податків та його задекларованим контрагентом, хто персонально брав у цьому участь, як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі), як використовувався далі. Крім того, не надано заявок, а також пояснень щодо усної заявки між сторонами щодо обсягів поставки (хто брав участь та в який спосіб відбувалась усна заявка (спілкування по телефону чи особиста зустріч). Не надано довіреностей на приймання товару. Не надано документ який підтверджує, що поставка здійснювалась автотранспортом покупця та яким чином відображені витрати по доставці товару.
Господарські взаємовідносини позивача та ТОВ «Дизель Плюс» відбувались на підставі договору №180711 від 18.07.2011 року, згідно якого продавець передає товар покупцю, а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити. Продавець гарантує якість постачаємого товару. Приймання товару здійснюється на підставі інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю №П-6 та №П- 7.
Проте, позивачем не надано пояснень за яких обставин і в який спосіб були налагоджені господарські зв'язки між платником податків та його задекларованим контрагентом, хто персонально брав у цьому участь, як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі, як використовувався далі товар. Також, не надано документів щодо якості та довіреностей на отримання товару та документів, що підтверджують гарантію товару. У видаткових накладних не зазначені ПІБ уповноважених осіб.
Господарські взаємовідносини позивача та ТОВ «Флорена Плюс» відбувались на підставі договору №2009-11 від 20.09.2011 року, згідно якого постачальник передає товар покупцю, а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити.
Позивачем не надано жодних пояснень за яких обставин і в який спосіб були налагоджені господарські зв'язки між платником податків та його задекларованим контрагентом, хто персонально брав у цьому участь, як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі, як використовувався далі. Також, не надано документів щодо якості та довіреностей на отримання товару та документів, що підтверджують гарантію товару.
В ході проведення перевірок не встановлено фактів поставок товарів (робіт, послуг) від їх контрагентів. Крім того, встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам-покупцям.
Тобто, з огляду на зазначене встановлено відсутність реальної можливості придбання товарів (робіт, послуг) у вищевказаних контрагентів-постачальників, а саме відсутність майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності.
Таким чином, відсутність необхідних умов для здійснення фінансово-господарської діяльності саме відсутність трудових, матеріальних ресурсів, виробничої бази, складських приміщень, транспортних засобів та обладнання унеможливлює здійснення господарської діяльності контрагентів позивача.
На порушення вимог п.160.5 ст.160 ПК України, ТОВ «Електроексім» під час виплати нерезиденту доходу з джерелом його походження з України не утримано та не сплачено до бюджету податок з таких доходів від їх суми та за їх рахунок за ставкою у розмірі 6 відсотків, що складає 717,81 грн.
В ході перевірки ТОВ «Електроексім» не надана довідка, яка підтверджує, що компанія SOVFRACHT UUT SA є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Відсутність довідки, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України не дає право застосовувати норми міжнародних договорів України.
Перевіркою банківських документів за листопад 2010 року було виявлено перерахування коштів громадянину Шульзі В.І. за надання в оренду приватного автомобіля у сумі 1000грн. (п/д №9604 від 11.11.2010р.), згідно договору складеного з ТОВ «Електроексім» від 01.08.2010 року №1. Із зазначеної суми податок на доходи фізичних осіб ТОВ «Електроексім» не було утримано.
Також судом враховано надані позивачем та відповідачем відомості щодо анулювання реєстрації платників ПДВ його контрагентів, а саме, анульовані за самостійним рішенням контролюючого органу: ТОВ «Аргетіт-8» з 27.04.2011р.; ТОВ «Укрхолод» з 05.03.2012р; ТОВ «Флорена-Плюс» з 12.12.2011р.; ТОВ «Дізель Плюс» з 22.02.2012р.; ТОВ «Трансінвест-Груп» з 29.07.2011р.; ТОВ «Східдон Маркет» з 08.02.2012р.; ТОВ «Курсор КОМ» з 12.05.2011р.; ОСОБА_8 з 24.11.2014р.; ПП «Блок-В» з 13.07.2011р.; ТОВ «Торгсервіспостач» від 03.06.2011р. та за ініціативою платника ТОВ «Дельта Плюс Юг» з 30.06.2011р.
Судом встановлено, що до перевірки правовідносин між позивачем та ТОВ «Аргентіт-8» підприємством надавались акти виконаних робіт б/н, в яких зазначено реквізити замовника, виконавця, та сума виконаних маркетингових послуг, проте, які саме маркетингові послуги надавались, ні в податкових накладних, ані в актах, ані в рахунках фактури, що надавались до суду, не зазначається (т.7, а.с. 7-31). На письмовий запит перевіряючих від 08.02.2013 року підприємством не надано завірені копії актів виконаних робіт, про що перевіряючими в ході перевірки складено акт відмови.
Згідно з отриманими від слідчого поясненнями директора ТОВ «Аргентіт-8» (36641037) від 26.05.2011 р. встановлена відсутність будь-яких взаємовідносин з перевіряючим підприємством, а саме: директор не мав будь-яких взаємовідносин з іншими суб'єктами господарювання, та відповідно не укладав та не підписував жодного документу щодо операцій купівлі-продажу товарів, послуг.
Виходячи з вищенаведеного, для віднесення до складу валових витрат в податковому обліку необхідна наявність документальних доказів, що підтверджують, зокрема, факт отримання послуг та одночасно безпосередній прямий зв'язок витрат по оплаті таких послуг з власною діяльністю платника, направленою на отримання доходу.
Надані для перевірки ТОВ «Елсктроексім» акти виконаних робіт б/н, не містять конкретного виду наданих послуг, ПІБ уповноважених осіб, а на деяких Актах взагалі відсутні підписи хто отримав, та відповідних підтверджуючих документів виконаних ТОВ „Аргентіт-8" та ФОП ОСОБА_8 Також, надані акти виконаних робіт та звіти не дають можливості встановити зв'язок отриманих послуг з господарською діяльністю підприємства, так як в ході перевірки підприємством не доведено економічну ефективність отриманих послуг: їх отримання не призвело до збільшення обсягів продажу, збільшенню прибутків, визначенню нових клієнтів та заключенню нових угод з покупцями, а навпаки. включення маркетингових та консультаційних послуг до валових витрат не призвело до збільшення суми оподатковуваного прибутку та збільшення податкової віддачі.
Суд звертає увагу, що ТОВ «Електроексім» надано паперові носії, що на думку позивача, приймається в якості звіту про надані маркетингові послуги, однак вказані паперові носії не містять дати, місця складення, підписів та ПІБ уповноважених осіб.
Таким чином, до перевірки надані документи, які містять формальні ознаки: без деталізації отриманих послуг та опису суті операції, та не надано звітів про те, який вид товару користується найбільшим попитом, переліку потенційних покупців, а також регіон, в якому буде здійснена реалізація власної продукції підприємства.
В ході проведення перевірки, на адресу ТОВ „Електроексім" було направлено запит від 08.02.2013 р. відносно надання всіх необхідних документів, які підтверджують факт виконанні послуг: маркетинговий аналіз на ринку продажу електроізоляційних матеріалів, економічний аналіз ситуації на ринку, дані про контактну інформацію клієнтів. їх проявлених інтересах, опитувальні листи, список грошових витрат, результати інтернет пошуку нових товарів та клієнтів.
Як вбачається з акту перевірки №810/224/31958772 від 22.02.2013 р., на момент проведення такої перевірки зазначені документи не надані (а.с. 16 акту).
Суд звертає увагу на вимоги п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, яким передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
За своєю суттю маркетинг для підприємства - це система організації його праці, за якою виробничі рішення приймаються спеціальним вивченням вимог ринку, прогнозуванням та управлінням їм. У систему маркетингу входить вивчення кон'юнктури та динаміки платоспроможного попиту на продукцію, що збувається підприємством; аналіз зміни цін на продукцію; прогнозування доходів потенційних споживачів та їх потреб у певному товарі, стимулювання збуту продукції, планування товарного асортименту з урахуванням соціально-психологічних настанов різних груп споживачів, спеціальна організація обслуговування споживачів, яка передбачає максимальне наближення товару до потенційного споживача.
Будь-які докази одержання за договорами маркетингових послуг і актами виконаних робіт способів чи методів позиціювання товарів, вивчення сегментації ринку та зв'язок їх з діяльністю підприємства під час перевірки не надані. З наявних під час перевірки актів виконаних робіт не вбачається, які роботи маркетингового характеру та в якому обсязі були виконані. Види наданих згідно актів прийому-здачі послуг носять загальний характер та ТОВ «Електросксім» жодним чином не підтверджено, в якій саме формі було викладено результати проведених маркетингових досліджень.
Щодо наданих під час повторного розгляду справи судом першої інстанції на підтвердження фактичного виконання послуг ТОВ «Аргентит-8» у сфері маркетингового аналізу на ринку продажу електроізоляційних матеріалів, і т.і., а саме т.4, 5, 6, 7 адміністративної справи, то суд їх оцінює критично, з огляду на наступне.
Так як встановлено згідно Договору від 26.05.2010р. позивача з контрагентом ТОВ «Аргентит-8» , рахунків - фактур, Актів виконаних послуг без номерів та дат, податкових накладних, спірні правовідносини мали місце на протязі травня- жовтня 2010р.(т.7 а.с.1-31), проте згідно змісту дослідженого судом Звіту ТОВ «Аргентит-8» на тему «Аналіз споживачів електроізоляційних матеріалів (Україна): підприємства гірничо-шахтного устаткування (Т.6, а.с.109) « 26.10.2013р.був здійснений видобуток першої мільярдної тонни залізної руди у кар'єрі ВАТ «Полтавський ГЗК», що свідчить про те що останні складені на 3 роки пізніше спірних правовідносин, і є формально складеними паперовими носіями і відповідно не можуть бути прийняті судом.
Крім того суд звертає увагу на Протокол допиту свідка ОСОБА_10 в межах кримінальної справи № 43119025, від 26.05.2011р. (а.с. 139-142 т.3) згідно якого засновником та директором ТОВ «Аргентит-8» вона не являється, в 2009-2011 роках договори, податкові накладні, акти, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, банківські документи і інші первині бухгалтерські документи не підписувала.
Тобто, системний аналіз вказаних вище норм податкового права та фактичних обставин справи призводить до висновку, що лише в разі фактичного здійснення господарської операції документ може вважатися первинним та тим самим підтверджувати реальність проведення такої господарської операції. Тому, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Також, з наведених законодавчих положень вбачається, що підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст господарської операції.
Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він є суб'єктом, здійснює дії, що підлягають перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Як вбачається з Ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.11.2013 р. по справі №2а/0470/607І/11, відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій
Крім того, слід вказати, що для цілей податкового обліку беруться до уваги насамперед економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій.
При цьому немає значення, яким цивільно-правовим договором опосередковано господарську операцію, а також те, чи визнаний відповідний договір недійсним у судовому порядку. Складені первинні документи не свідчать безпосередньо про реальність укладеної угоди.
Податкові обов'язки визначаються виходячи з реального економічного змісту господарської операції та спрямування її на досягнення певного економічного ефекту. Для з'ясування дійсного економічного змісту господарської операції варто аналізувати кінцевий економічний ефект у вигляді фактичного приросту (зміни вартості) активів, який настав або повинен був настати в результаті здійснення відповідної операції, незалежно від зафіксованих у документах намірів і учасників. З цією метою варто використовувати документальні та інші дані, що свідчать про фактичне отримання тих чи інших активів учасниками операції. Такі дані мають перевагу перед задекларованим документально змістом спірної господарської операції.
З врахуванням вимог належності та допустимості доказів передбачених ст.ст.70 КАС України та вимог до первинних документів передбачених ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в частині того що первинні документи повинні мати відповідні обов'язкові реквізити, крім іншого - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, суд зазначає, що умовою достовірності доказів щодо здачі-прийняття робіт (придбання послуг) вартість яких врахована позивачем у податковому обліку з метою зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зв'язку цих послуг з власною господарською діяльністю позивача є конкретизація змісту, обсягу, результату цих послуг.
Проте більшість наданих до перевірки та до матеріалів справи документів вказаним вимогам не відповідає, оскільки не містить дат та місця складання, прізвища та посад осіб які їх підписали та відповідали за вказані господарські операції, при цьому керівник одного з контрагентів («Аргентит-8») прямо заперечує свою участь у вказаних господарських операціях.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що надані до перевірки позивачем документи не є достовірними доказами факту поставки товарів, адже сам факт наявності у позивача податкових та видаткових накладних не є безумовним доказом реальності господарських операцій між позивачем і його контрагентами, тоді як для податкового обліку значення має саме факт поставки товарів тим виконавцем (постачальником), який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.
При цьому суд зазначає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка в свою чергу є підставою для формування підприємством податкового обліку.
Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
На момент розгляду справи, додаткових пояснень, документів, що спростовують вищевказані факти та доводять реальність вказаних господарських операцій позивачем не надано.
Враховуючи вищевказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою і для формування податкового обліку платника податків.
Отже, судом не встановлено надходження товару/послуг, що має індивідуально визначені ознаки, та виконання послуг саме від заявлених у спорі контрагентів, подальший рух товару, у тому числі переміщення на виробництво, та його використання при виготовленні власної продукції.
Є правильними доводи позивача про те, що несплата податку контрагентами платника податку, який скористався правом на податковий кредит, за наявності всіх документів, що підвереджують проведення операцій, не може мати наслідком негативні наслідки до останнього.
Проте, в розглянутому випадку, відображення в податковому обліку операцій із переліченими вище контрагентами, поряд із відсутністю належного та допустимого підтвердження існування товару, перевезення його до позивача, відсутності відомостей використання позивачем довіреностей на отримання спірного товару, не підтвердження використання останнім товару в подальшому свідчить про неправомірність проведення податкового обліку на підставі таких документів, оскільки не підтверджує реальність здійснення спірних операцій.
Суд зазначає, що відомості системи автоматичного співставлення про не підтвердження нарахування сум ПДВ контрагентами позивача не можуть слугувати єдиною та самостійною підставою для висновків про протиправність заявленого податкового кредиту, проте є підставою для перевірки оподатковуваних операцій.
Надаючи оцінку доводам про протиправність визначення податкових зобов'язань, що нараховані внаслідок встановлення відсутності об'єкту оподаткування в правовідносинах між позивачем та вищевказаними контрагентами, суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність належного підтвердження здійсненої господарської операції або її нездійснення із штучним складанням первинних документів свідчить про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що в свою чергу в певній мірі свідчить як про реальність таких операцій так і про допустимість наданих доказів для підтвердження спірних операцій.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Також належить враховувати вимоги "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4., 2.14-2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Таким чином, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували правильність висновків відповідача, викладених ним в акті №810/224/31958772 від 22.02.2013 року.
Суд також не приймає до уваги посилання позивача на відсутність підстав для проведення перевірки, оскільки Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 01.04.2015 р. за касаційною скаргою Лівобережної ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 р. у вказаній адміністративній справі звернув увагу на те, що перевірку фактично проведено та встановлено порушення податкового законодавства, а тому, колегія суддів зазначила, що оцінка висновків акта перевірки та доводів апеляційної скарги має бути здійснена незалежно від підстав та способу проведення такої перевірки.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроексім» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова