Справа № 344/6125/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"28" липня 2016 р. м. Київ К/800/12447/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Смокович М.І., розглянувши заяву Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про повернення судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області (далі - Управління) про визнання неправомірною відмови щодо зарахування пільгового стажу в районах Крайньої Півночі.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області № 100/Ц-8, прийняту 06 квітня 2015 року стосовно проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до трудового стажу періоду його роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 19.03.1976р. по 19.10.1984р. на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Зобов'язано відповідача зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період його роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 19.03.1976р. по 19.10.1984р. на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, та здійснити перерахунок призначеної йому пенсії, починаючи з 28.10.2014 року.

Адміністративний позов стосовно визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок за період з 19.03.2008р. по 27.10.2014р. включно - залишено без розгляду.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просив скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2016 року у відкритті касаційного провадження за скаргою Управління на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року у цій справі відмовлено на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Разом з тим, Управління звернулось до суду із заявою стосовно повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України, посилаючись на положення пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", у відповідності до якої сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

В силу пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми дії судді не є суто процесуальними, перелік яких міститься у інших пунктах частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" та частини п'ятої 214 КАС України, оскільки потребують оцінки обґрунтованості доводів касаційної скарги порівняно з висновками судів у судових рішеннях.

Крім цього, за загальним змістом частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір повертається у випадку, коли відбулись процесуальні наслідки, які не залежать та не потребують розгляду справи по суті та оцінки обставин справи і наданих сторонами доказів.

З огляду на наведене, вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не можуть бути застосовані у разі відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-138цс14).

Слід зауважити, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи уподовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Brumarescu v. Romania" від 28 листопада 1999 року наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів". "Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (справа "Ryabykh v. Russia" від 24 липня 2003 року).

Так, відмовляючи у відкритті касаційного провадження по пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, суддя-доповідач надав оцінку доводам касаційної скарги, порівняв їх з висновками судів, викладеними в судових рішеннях та вирішив питання стосовно необхідності перевірки висновків судів на підставі матеріалів справи.

Вищевказана правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 09 грудня 2014 року (справа № 21-532а14).

Разом з цим, слід зазначити, що подібна правова позиція також висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 22 вересня 2015 року (справа № 21-1884а15), в якій вказано, що суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, фактично надавши оцінку доводам касаційної скарги, погодився з висновком суду апеляційної інстанції та залишив без змін судове рішення.

За такого правового врегулювання, вирішуючи клопотання про повернення коштів по сплаті судового збору за даною касаційною скаргою, суддя, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, яка полягає у поверненні суми судового збору у разі якщо справа не розглядається по суті та судом не здійснювалась перевірка доводів касаційної скарги, дійшов висновок про відмову у задоволенні такого клопотання.

Керуючись статтями 87, 98, 210, 231 КАС України,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про повернення судового збору відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого

адміністративного суду України М.І. Смокович