Справа № 823/2240/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2240/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Коваленко В.І. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Облагрохім-Черкаси» до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Облагрохім-Черкаси» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаській області Державної податкової служби № від 15.03.2013р., № від 15.03.2013р., № від 15.03.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач помилково дійшов висновку про порушення позивачем вимог щодо формування податкового кредиту та витрат для цілей визначення бази оподаткування податком на прибуток, оскільки з контрагентами ПП «Кайрос-2005» та ФОП ОСОБА_2 здійснені реальні господарські операції, на підтвердження яких наявні необхідні первинні документи. Представник позивача зазначає, що висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасувано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаській області Державної податкової служби № від 15.03.2013 р., № від 15.03.2013 р., № від 15.03.2013 р.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Облагрохім-Черкаси» зареєстроване як юридична особа 12.05.2000 р., перебуває на обліку як платник податків та є платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 14.

За результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Облагрохім-Черкаси» з питань господарських взаєморозрахунків з ПП «Кайрос-2005» за лютий 2012 року та ФОП ОСОБА_2 за травень-червень 2012 року, посадовими особами відповідача складено акт № 100/22-11/30956059 від 01.03.2013р.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. 138.2 ст.138, п. 139.1.9 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, в результаті чого занижено податок на прибуток за 1 півріччя 2012 року на загальну суму 44 070,00 грн. (у т.ч. за 1 квартал 2012 року 1 193 грн.); пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.7 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 41 371 грн. (у т.ч. за лютий 2012 року 1898 грн., травень 2012 року 31 932 грн., вересень 2012 року 8 141 грн.), а також завищено суму відємного значення податку на додану вартість за травень 2012 року на суму 8 141 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.03.2013р.: №, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 8141 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 66105 грн., в тому числі за основним платежем 44070 грн. та 22035 грн. за штрафними санкціями; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 62957 грн., в тому числі за основним платежем 41971 грн. та 20986 грн. за штрафними санкціями.

За результатами процедури адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Так, згідно п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормамиПодаткового кодексу України.

В свою чергу, відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201

цього Кодексу(п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України).

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу положень підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток підприємств мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та визначення бази оподаткування податком на прибуток підприємств.

Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій, суд встановив, що між ТОВ «Облагрохім-Черкаси» (покупець) та ПП «Кайрос-2005» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 22.02.2012р. за яким останній зобовязується передати товар у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти товар відповідно до умов, визначених у договорі. Конкретна кількість, якість, ціна згідно з пунктом 1.3 договору вказується в рахунках-фактурах.

На підтвердження виконання зобовязань за договором ПП «Кайрос-2005» виписало рахунок №72 від 21.02.2012р., видаткову накладну №16 від 22.02.2012р. на суму 11385 грн., в т.ч. ПДВ 1897 грн. 50 коп., та податкову накладну №16 від 22.02.2012р. Згідно відомостей, які містяться в наведених накладних позивач придбав підшипник 2720 у кількості 20 шт. та підшипник 11949/10 у кількості 45 шт. Позивач у повному обсязі оплатив вартість товару відповідно до платіжного доручення №2232 від 22.02.2012р.

Встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір поставки №0702 від 07.02.2012р. за умовами якого остання зобовязується поставити, а позивач прийняти та оплатити товар на умовах, зазначених в договорі. Найменування товару, його кількість, ціна, термін оплати відповідно до п.1.2 договору визначаються в рахунках-фактурах.

На підтвердження придбання товарів за вказаним договором ФОП ОСОБА_2 виписала видаткові накладні: від 15.05.2012 №РН-000017 на суму 86313,15 грн., в т.ч. ПДВ 14385,52 грн.; від 24.05.2012 №РН-000037 на суму 49350 грн. в т.ч. ПДВ 8225 грн.; від 24.05.2012 №РН-000036 на суму 55930 грн. в т.ч. ПДВ 9321,67 грн.; від 06.06.2012 №РН-0000004 на суму 42770 грн. в т.ч. ПДВ 7128,33 грн.; від 26.06.2012 №РН-00050 на суму 6075,98 грн. в т.ч. ПДВ 1012,66 грн.

Встановлено, що згідно з вказаними документами позивач придбав у ФОП ОСОБА_2 мінеральні добрива КАС, а також підшипники для ремонту сільськогосподарської техніки. При цьому, позивач у повному обсязі оплатив вартість придбаних товарів, що підтверджується відомостями, які містяться у платіжних дорученнях №2672 від 15.05.2012р., №2674 від 15.05.2012р., №2737 від 24.05.2012р., №2782 від 06.06.2012р.

Досліджуючи в судовому засіданні подальше використання позивачем вказаних товарів у власній господарській діяльності, суд звертає увагу згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, одним з основних видів діяльності позивача є оптова торгівля хімічними продуктами.

Встановлено, що між позивачем та ТОВ «Рокитне-хлібопродукт» укладено договір купівлі-продажу №58 від 22.03.2012р., за яким позивач зобовязався за плату передати у власність останнього мінеральні добрива. В додатках до вказаного договору сторони погодили найменування товару КАС, його кількість та ціну.

На підтвердження виконання зобов'язань за договором позивач виписав покупцю видаткові накладні №РН-0000095 від 24.04.2012р., №РН-0000135 від 24.05.2012р. та №РН-0000146 від 06.06.2012р. Транспортування товару підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

Аналогічний договір укладений між позивачем та ТОВ «Миронівське» №37 від 28.02.2012р. на підтвердження виконання зобовязань за яким позивач виписав видаткові накладні №РН-0000134 від 15.05.2012р. та №РН-0000132 від 15.05.2012р.

Щодо використання у власній господарській діяльності придбаних у контрагентів підшипників суд зазначає, що в матеріалах справи наявні акти обстеження сільськогосподарської техніки комісією працівників позивача №1 від 27.01.2012р. та №2 від 14.05.2012р., в яких визначено необхідну кількість підшипників для ремонту вказаної техніки та відповідні акти списання наведених товарно-матеріальних цінностей після проведеного ремонту.

Проаналізувавши вказані обставини, суд першої інстанці прийшов до правильного висновку, що придбані у ПП «Кайрос-2005» та ФОП ОСОБА_2 товари використані позивачем у власній господарській діяльності.

Слід також звернути увагу на те, що згідно відомостей, які містяться в книзі обліку виданих довіреностей ТОВ «Облагрохім-Черкаси» на 2012 рік вбачається виписка довіреностей на імя матеріально відповідальних осіб позивача для одержання товарно-матеріальних цінностей від вказаних контрагентів, а тому відсутність вказівки у видаткових накладних на прізвища відповідальних осіб, які прийняли товар від імені позивача, є безпідставним.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що доводи відповідача є непереконливими щодо відсутності у контрагентів позивача фактичної можливості поставки товару в силу відсутності трудового персоналу, оскільки укладення трудового договору не являється єдиним способом залучення працівників до виконання трудових обовязків. Більш того, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на одержання податкового кредиту в залежність від того якими ресурсами (власними чи залученими) його контрагент надавав послуги.

Безпідставними є доводи відповідача щодо відсутності доказів транспортування товарів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у ФОП ОСОБА_2 перебували в користуванні резервуари для зберігання мінеральних добрив, а тому позивач не позбавлений можливості відвантажувати товар у власні чи орендовані транспортні засоби для подальшого транспортування своїм покупцям. Крім того, щодо транспортування підшипників то позивачем надано достатньо доказів на переконання, що воно можливе власними силами позивача та не вимагає складання товарно-транспортних накладних.

Щодо посилань контролюючого органу на наявність недоліків в оформленні первинних бухгалтерських документів, слід зазначити наступне, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.

Зазначена правова позиція відображена в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11.

Крім того, слід звернути увагу на те, що на момент здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, останні не були визнані банкрутами, знаходились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та перебували на реєстрації як платники податку на додану вартість. Відтак, вказані підприємства не мали дефектів у своєму правовому статусі та мали право укладати правочини та вчиняти інші юридично значимі дії.

В контексті наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зазначені господарські операції фактично відбулись та спрямовані на задоволення позивачем власних потреб у господарській діяльності.

Таким чином, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту чи витрат для цілей визначення бази оподаткування податком на прибуток підприємств. Однак, відповідачем під час розгляду справи не надано будь-яких доказів та не зазначено будь-яких обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення господарських операцій позивача та доказів, які виключають право позивача на формування витрат для цілей визначення податкового кредиту.

Позивач не зобов'язаний перевіряти дотримання податкового законодавства своїми контрагентами та господарюючими субєктами, які здійснюють постачання товарів чи робіт цим контрагентам, не зобовязаний нести відповідальність за несплату податків продавцями (постачальниками), або за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, що підтверджено практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.

Крім того, слід акцентувати увагу на те, що в матеріалах справи відсутній вирок суду, який набрав законної сили та яким встановлено укладення договорів між позивачем та названими контрагентами з метою, яка порушує публічний порядок, вчинення угод з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, так само не встановлено і ухилення від сплати податків за наслідками виконання згаданих договорів з боку позивача. Епізод наявності змови позивача з контрагентом з метою зменшення податкових зобов'язань в ході слідства не досліджувався, судом не перевірявся і рішення з цього приводу судом прийнято не було.

Отже, враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Кайрос-2005» і ФОП ОСОБА_2, а тому оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 21 липня 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.