Справа № 810/2198/16
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року 810/2198/16

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 12 год. 05 хв.

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лиска І.Г.

при секретарі: Васковець М.С., за участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про зобов'язання вчинити дії.

У позовних вимогах позивач просить суд: зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Київській області винести рішення щодо надання йому земельної ділянки, площею - 27, 3 га, яка розташована в адміністративних межах села - Саливонки Васильківського району Київської області, в оренду строком на 25 /двадцять п'ять/ років для ведення фермерського господарства/ в тому числі надання дозволу да розробку документації із землеустрою щодо вищезазначеної земельної для отримання її в оренду строком на 25 років для ведення фермерського господарства.

У обґрунтування позову позивач зазначив, що 18 травня 2015 року ним було подано відповідачу клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо вищезазначеної земельної ділянки для отримання її в оренду строком на 25 років для ведення фермерського господарства, площею - 27, 3 га, яка розташована в адміністративних межах села - Саливонки, Васильківського району, Київської області.

Листом від 09.07.2015 року Управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивача, що для подальшого вирішення питання Головним управлінням Держземагентства у Київській області стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення фермерського господарства, рекомендовано звернутися повторно при цьому надати (крім поданих документів) відповідні графічні матеріали та зазначення більш уточнених даних про бажане місцезнаходження земельної ділянки, зокрема найменування району, найближчого населеного пункту, орієнтовна відстань від нього і напрямок та інші орієнтири.

22 березня 2016 року позивачем було подано клопотання до відповідача з відповідними документами: ортофотоплани, відповідними графічними матеріалами щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Листом від 6 травня 2016 року 30.07.2015 року Управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивача, що передача вищевказаної земельної ділянки в оренду, можлива за результатами проведення земельних торгів.

Оскільки на сьогоднішній день питання щодо надання йому земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства не вирішено, він звернувся з даним позовом до суду.

У судовому засіданні 25 липня 2016 року представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, у судовому засіданні 25.07.2016 року представник відповідача Сомик Т.В. надала письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що даний позов не підлягає задоволенню, оскільки надання дозволу на розробку документації із землеустрою або передачу земельної ділянки у власність належить виключно до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Київській області і суд не має права підміняти орган державної влади.

Крім того, відповідач зазначив, що станом на сьогоднішній день земельні ділянки державної власності надаються в оренду громадянам для ведення фермерського господарства виключно за результатами проведення земельних торгів (аукціонів).

Представник відповідача Сомик Т.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представника позивача та представника відповідач, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

18 травня 2015 року позивачем було подано відповідачу клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо вищезазначеної земельної для отримання її в оренду строком на 25 років для ведення фермерського господарства, площею - 27, 3 га, яка розташована в адміністративних межах села - Саливонки, Васильківського району, Київської області.

Листом від 09.07.2015 року Управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивача, що для подальшого вирішення питання Головним управлінням Держземагентства у Київській області стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення фермерського господарства, рекомендовано звернутися повторно при цьому надати (крім поданих документів) відповідні графічні матеріали та зазначення більш уточнених даних про бажане місцезнаходження земельної ділянки, зокрема найменування району, найближчого населеного пункту, орієнтовна відстань від нього і напрямок та інші орієнтири. Після надходження до Головного управління вказаних документів, порушене у клопотанні питання буде розглянуто повторно.

22 березня 2016 року позивачем було подано клопотання до відповідача щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду з відповідними документами: ортофотоплани, відповідними графічними матеріалами щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

Листом від 6 травня 2016 року 30.07.2015 року Управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивача, що передача вищевказаної земельної ділянки в оренду, можлива за результатами проведення земельних торгів.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України 28 червня 1996 року, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Громадянам для ведення фермерського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (пункт "а" частини 3 статті 22 ЗК України).

Частиною 1 статті 116 ЗК України, зокрема, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, а згідно частини 2 вказаної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 134 Земельного кодексу України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно з ч.2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» у заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Як визначено частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» також встановлено місячний строк для розгляду заяви про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

На підставі п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Відповідно до п.7 зазначеного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Головне управління Держгеокадастру у Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що розгляд та вирішення клопотань про надання дозволу на розробку документації щодо відведення земельної ділянки в оренду в даному випадку належить до компетенції управління Держгеокадастру.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частин 1, 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 25 липня 2016 р.