Справа № 804/1937/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2016 р. Справа № 804/1937/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 27.01.2016 року № НОМЕР_1, яким ТОВ «МСК» встановлено грошове зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 94 570,02 грн., у тому числі за основним платежем 63 046,68 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 31 523,34 грн., винесене на підставі атку № 1371/2202/31313261 від 28.12.2015 року про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МСК» по взаємовідносинам із ТОВ «ЮПОКОМ» з податку на додану вартість за липень 2015 року.
Позивач вважає, що висновки податкового органу в акті перевірки є безпідставними та необґрунтованими, а тому, винесене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволені позовних вимог відмовити. Надав письмові заперечення, у яких зазначено, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому, Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 27.01.2016 року діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Основними видами діяльності ТОВ «МСК» є виробництво підшипників, купівля-продаж (оптова торгівля) підшипниками та іншими товарами виробничо-технічного призначення
Так, у період з 25.12.2015 року по 28.12.2015 року Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «МСК» по взаємовідносинам із ТОВ «ЮПОКОМ» з податку на додану вартість за липень 2015 року.
За результатами вказаної перевірки складено акт № 1371/2202/31313261 від 28.12.2015 року про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МСК» по взаємовідносинам із ТОВ «ЮПОКОМ» з податку на додану вартість за липень 2015 року .
Перевіркою встановлено, порушення ТОВ «МСК»:
- п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість, що сплачується до бюджету, за липень 2015 року на 63 046,68 грн.
За наслідками акту перевірки, Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення від 27.01.2016р. № НОМЕР_1, відповідно до якого ТОВ «МСК» встановлено грошове зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 94 570,02 грн., у тому числі за основним платежем 63 046,68 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 31 523,34 грн.
Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням ТОВ «МСК» 04.02.2016 року подало скаргу до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про перегляд та скасування податкового повідомлення-рішення.
Судом встановлено, що рішенням від 24.03.2016р. № 1777/10/04-36-10-01-09 про результати розгляду скарги ТОВ «МСК», Головне управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області залишило без змін податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 27.01.2016р. № НОМЕР_1, а скаргу ТОВ «МСК» - без задоволення.
Отже, на підставі викладеного, податковий орган прийшов до висновку, що здійснення господарських операцій між ТОВ «МСК» та ТОВ «ЮПОКОМ» не спрямовані на настання реальних правових наслідків.
Таким чином, податковий орган вважає, що платник неправомірно завищив ПДВ, віднесений до складу податкового кредиту у липні 2015 року на суму 63 046,68 грн.
Проте, суд не може погодитьсь з такими висновками податкового органу, оскільки вони спростовуються доказами наявними у матеріалах справи.
Під час розгляду справи судом встановлено, щоміж ТОВ «МСК» та ТОВ «ЮПОКОМ» укладено договір поставки № 58 від 20.07.2015 року.
Згідно умов даного договору ТОВ «ЮПОКОМ» (продавець) зобовязується передати у власність, а ТОВ «МСК» (покупець) прийняти та оплатити підшипникову продукцію (товар).
Так, ТОВ «ЮПОКОМ» у період з 23.07.2015 року по 27.07.2015 року на підставі двох видаткових накладних поставило для ТОВ «МСК» підшипникову продукцію на суму без ПДВ 315 233,40 грн., ПДВ 63 046,68 грн., всього на суму з ПДВ 20% - 378 280,08 грн.
Транспортування товару здійснено за рахунок ТОВ «МСК» (покупця) власним транспортним засобом (д/н НОМЕР_2).
Оплата за отриманий товар проведена у повному обсязі на суму 378 280,08 грн., що підтверджується платіжними документами на вказану суму.
Крім того, поставка товару за вказаним договором підтверджена видатковими накладними, податковими накладними, квитанціями про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, товарно-транспортними накладними, а також видатковими накладними на реалізацію товару на користь підприємств-покупців: ВАТ «Запоріжсталь», ТОВ «Укрспецсервіс», ТОВ «Верхньодніпровське СТ Агрофірма «Промінь».
Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до п. 135.1 ст.138 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:
- доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;
- інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України, інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротньо фінансової допомоги проводяться між платником податку та йг відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
Згідно визначення, наведеного у пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті І93 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).
Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.
Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).
Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
У відповідності до п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704, згідно якому первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Згідно із ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первини: документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Пунктом 2.4 Положення № 88, який наведено вище, встановлено, що первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Так, укладений договір між позивачем та контрагентом у повній мірі відповідає вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України щодо його змісту, жодне положення договору не суперечить інтересам держави та суспільства, не порушує будь-чиїх прав.
На момент укладання зобов'язань по договору контрагент ТОВ «ЮПОКОМ» (код ЄРДПОУ 39652722) було зареєстроване як юридична особа та платник податку на додану вартість, тому викладені в акті перевірки обставини не відповідають фактичним даним.
Оскільки, позивачем надано всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участі контрагента, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення платником податків законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правових угод товарів/робіт/послуг для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товарів/робіт/послуг в господарській діяльності, а тому суд вважає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з вищезазначеним контрагентом.
Господарські операції позивача із контрагентом є реальними, направленими на настання правових наслідків, які обумовлені ними та підтверджені належним чином складеними первинними документами.
Таким чином, реальність виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом, зазначеним в акті перевірки, підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Вказані первинні документи повністю відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо). Як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Суд звертає увагу, що в акті перевірки висновки про нереальність господарських відносин за укладеним позивачем з його контрагентом правочинами ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи.
Так, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.
Суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що у видатковій та товарно-транспортній накладній вказуються різні адреси, оскільки, у видатковій накладній було вказано юридичну адресу підприємства, в той час як у товарно-транспортних накладних зазначено адреси місця навантаження та розвантаження товару, які безумовно можуть не співпадати з юридичними адресами сторін.
Посилання відповідача на відсутність у контрагента позивача об'єктивної можливості для виконання поставок товарів в силу того, що основним видом економічної діяльності ТОВ «ЮПОКОМ» є будівництво житлових і нежитлових будівель, спростовується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у якому у ТОВ «ЮПОКОМ» вказано декілька видів економічної діяльності, у тому числі і «неспеціалізована оптова торгівля».
Таким чином, ТОВ «ЮПОКОМ» має право займатись таким видом економічної діяльності як оптова торгівля підшипниковою продукцією.
Крім того, суд не погоджується з висновком податкового органу щодо відсутності факту реальності здійснення господарської операції внаслідок того, що ТОВ «ЮПОКОМ» не подається податкова звітність за формою № 1ДФ, оскільки, платник податків ТОВ «МСК» не може нести відповідальність за можливе неподання (несвоєчасне подання) за можливу несплату податків своїми контрагентами-постачальниками.
Чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.
Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання чи порушив норми податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення позивача права на формування витрат у своєму податковому обліку, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документально підтвердження розміру понесених витрат у перевіряємому періоді.
Щодо відсутності, як зазначено у акті перевірки, у ТОВ «ЮПОКОМ» трудових ресурсів, суд зазначає, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у ТОВ «ЮПОКОМ» є директор. У відповідності до діючого законодавства України директор підприємства наділений правом формувати штрат працівників, необхідний для досягнення головної мети діяльності. При цьому, трудові ресурси можуть бути прийняті як у штат підприємства, так і залучені ззовні на підставі аутсорсінгу. При такій схемі роботи подання податкового звіту за формою № 1ДФ не передбачається. Крім того, наявність у підприємства тільки одного працівника директора не є підставою для встановлення факту нереальності здійснення господарської операції.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Так, відповідачем правомірність своїх дій не доведено, у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських відносин з контрагентом.
Отже, суд не може вважати, що рішення відповідача є таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «МСК» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Виходячи з цього, сплачений позивачем судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням, яке міститься в матеріалах справи, підлягає компенсації з Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 27.01.2016 року, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 94 570,02 грн., у тому числі за основним платежем 63 046,68 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 31 523,34 грн.
Присудити із Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК» судові витрати з оплати судового збору у сумі 1 418,55 (одна тисяча чотириста вісімнадцять гривень пятдесят пять копійок) грн.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1