Справа № 379/790/16-а
Суддя: Василенко О. М.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 379/790/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2016 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Василенка О.М.

при секретарі: Сальник О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі справу за адміністративним позовом Управління державної міграційної служби в Київській області в особі Таращанського районного сектору Управління державної міграційної служби в Київській області до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянки Республіки Узбекистан, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 22 липня 2016 року під час проведення цільових профілактичних заходів із нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м. Тараща Київської області по вул. В.Великого в.о. завідувача Таращанського РС УДМС України в Київській області була виявлена громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на території України без наявних законних підстав і документів, які б надавали право законного перебування її на території України на невизначений термін.

Позивач зазначає, що в результаті проведення перевірки документи, які б підтверджували особу не виявлено, а тому виникла необхідність затримати громадянку Республіки Узбекистан, ОСОБА_2.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити.

Відповідачка громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову не заперечувала та пояснила, що вона прибула на територію України в 2014 році. Власний паспорт віддала на постановлення штампу, жодних інших документів немає. До консульських установ та інших уповноважених органів з приводу відновлення документів та легалізації свого перебування на території України не зверталася.

Дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, вислухавши представників позивача та відповідачку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 липня 2016 року під час проведення цільових профілактичних заходів із нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м. Таращі Київської області по вул. В.Великого в.о. завідувача Таращанського РС УДМС України в Київській області була виявлена громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на території України без наявних законних підстав і документів, які б надавали право законного перебування її на території України на невизначений термін.

Відповідно до ст.2 ч.1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України «Про імміграцію".

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до ч.15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно статті 9 Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну,якщо їхні дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я,захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту"

Частиною 5 статті 26 Закону визначено, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до вимог чинного законодавства України особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобода бо статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси,віросповідання,національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта,катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Враховуючи те, що відповідач відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», грубо та свідомо порушував законодавство України, останній не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» тому суд має всі підстави вважати, що відповідач всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України.

Відповідно до статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що відповідач не надав належних документів на імміграцію в Україну, офіційно ніде не працює, а тому, що є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду про примусове повернення та перейде на нелегальне становище.

Згідно з пунктом 8 Типового Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, поміщення іноземців до пункту перебування здійснюється його адміністрацією на підставі рішення адміністративного суду згідно з актом приймання-передачі після завершення органами внутрішніх справ, охорони державного кордону чи Служби безпеки документування порушення іноземцями законодавства України та у разі неможливості з об'єктивних причин (відсутність паспортних документів, коштів для повернення тощо) проведення організаційних і практичних заходів щодо їх адміністративного видворення.

Відповідно до п.3.1.1. Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.10.2007 р. №390 іноземці, які незаконно перебувають в Україні, поміщаються до пункту тимчасового перебування на період,

необхідний для підготовки їх видворення за межі держави в

примусовому порядку, але не більш ніж на 6 місяців.

Пунктом 3.1.3 вище зазначеного Положення передбачено, що поміщення іноземців до пункту тимчасового перебування здійснюється за направленням МВС України, адміністрації Держприкордонслужби України чи Служби безпеки України або їх територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - заінтересовані органи), зразок якого наведено у додатку 1. До направлення долучаються документи, що посвідчують особу іноземця (за наявності), постанова суду про затримання іноземця або його примусове видворення, матеріали адміністративного затримання іноземця, передбачені законодавством України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне затримання, протокол особистого огляду і огляду речей, протокол вилучення речей, документів та ін.)

Згідно ст. 183-7 КАС України вказана позовна заява подається без сплати судового збору.

Відповідно до ч.4 ст. 94 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст.23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.18, 162, 183-7, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління державної міграційної служби в Київській області в особі Таращанського районного сектору Управління державної міграційної служби в Київській області до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення - задовольнити.

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців.

Постанову суду у відповідності до вимог статті 256 КАС України допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Таращанський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання.

Повний текст постанови складено 27.07.2016 року.

Суддя:О. М. Василенко