Справа № 185/10295/14-а
Суддя: Перекопський М. М.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/185/6/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Перекопського М.М.,

при секретарі судового засідання Воротник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Київському районі м.Донецька , про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою до Управління пенсійного Фонду України у Київському районі міста Донецька про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити пенсію. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що до лютого 1995 року позивач проживав у Київському районі м.Донецька та отримував пенсію за віком, а в подальшому виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплату пенсії йому було припинено. Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року було визнано не конституційними положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також визначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. 20.05.2011 р. та 29.05.2013 р. позивач через представника звертався до відповідача з заявами про поновлення виплати пенсії, проте у поновленні пенсії було відмовлено у зв'язку з поданням заяви представником, а також у зв'язку з відсутністю документів, які засвідчують факт реєстрації місця проживання на території України. Відмову відповідача було оскаржено до суду, проте у задоволенні позову було відмовлено. 23 квітня 2014 року позивач особисто звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії шляхом подання заяви, на якій підпис позивача засвідчено нотаріально. До заяви було додано докази неможливості за станом здоров'я з'явитися особисто до відповідача. Рішенням відповідача №2352 від 28 квітня 2014 року позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії з тієї причини, що заяву подано позивачем не особисто та не надано доказів реєстрації місця проживання на території України. Позивач вважає відмову позивача протиправною та такою, що порушує його права як громадянина України на пенсійне забезпечення, тому просить визнати протиправним рішення відповідача №2352 від 28 квітня 2014 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву у якій просить суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що до 1995 року ОСОБА_1 перебував на обліку в Управління пенсійного фонду України в Київському районі м.Донецька та отримував пенсію за віком. На підставі заяви позивача про виїзд на постійне місце проживання до держави Ізраїль, відповідачем було припинено виплату пенсії /а.с.4/.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України та постійно проживає на території держави Ізраїль, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копією довіреності, нотаріальним підтвердженням підпису /а.с.10,11,12/

29.05.2013 р. позивач через представника звертався до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, проте у поновленні пенсії було відмовлено у зв'язку з поданням відповідної заяви представником, а також у зв'язку з відсутністю документів, які засвідчують факт реєстрації місця проживання на території України.

Відмову у поновленні пенсії було позивачем оскаржено, проте постановою Київського районного суду м.Донецька від 26 листопада 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено з підстав того, що ним не було дотримано порядок подання документів до органу, що призначає пенсію, оскільки заяву про поновлення пенсії було подано представником.

23 квітня 2014 року до відповідача було подано заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії, що підтверджується розпискою-повідомленням про прийняття заяви та документів. Підпис ОСОБА_1 було нотаріально посвідчено, а також надано медичні документи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на лікуванні, в результаті захворювання втрачена мобільність і обмеженість рухів /а.с. 7-10/.

Рішенням відповідача №2352 від 28 квітня 2014 року було відмовлено у поновленні пенсії ОСОБА_1, оскільки останній з заявою про поновлення пенсії звернувся за допомогою довіреної особи, а не особисто та не надав документів, які засвідчують реєстрацію місця проживання в Україні /а.с.6/.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визначено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до п. 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п. 29 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Вказаним рішенням встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином суд приходить до висновку, що відмова Управління Пенсійного фонду України Київському районі міста Донецька у поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за віком у зв'язку постійним проживанням в Ізраїлі є неправомірною, такою, що суперечить Конституції та законам України.

Також суд приймає до уваги, що статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як вбачається з рішення про відмову у поновленні пенсії від 28 квітня 2014 року №2352, на розгляд відповідачу було подано заяву ОСОБА_1, із підтвердженням підпису. Посилання у рішенні відповідача на те, що заяву подано представником, як на підставу відмови у поновленні пенсії, суд вважає безпідставними, оскільки заяву було підписано саме ОСОБА_1, а не його представником. Крім того, неможливість особистої явки до відповідача підтверджено медичною документацією, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на лікуванні та внаслідок хвороби втрачено мобільність.

Суд вважає, що стан здоров'я ОСОБА_1, через який він не має можливості особисто з'явитися до органу, що здійснює призначення пенсії, не може бути підставою для обмеження його конституційного права, як громадянина України, на пенсійне забезпечення.

Поновлення пенсії позивачу має бути проведено не з 07 жовтня 2009 року, а з 23 квітня 2014 року з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Так, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається заява.

Пунктом 5 вищевказаного Порядку визначено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Заяву про поновлення пенсії, підписану ОСОБА_1 було подано до органу, що здійснює призначення пенсії 23 квітня 2014 року отже поновлення виплати пенсії повинно здійснюватися саме з вказаної дати.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі міста Донецька про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії - задовольнити частково

.

Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України у Київському районі міста Донецька №2352 від 28 квітня 2014 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Київському районі міста Донецька поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 23 квітня 2014 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки .

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя М. М. Перекопський

Згідно з оригіналом. Суддя М.М. Перекопський