Справа № 803/974/16
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2016 року Справа № 803/974/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Шаблій Л.П.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Сергійчук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області, Відділу освіти та молоді Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом про зобов'язання голову Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області видати розпорядження про переведення начальника відділу освіти Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_1 на посаду начальника відділу освіти та молоді Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області.

Клопотанням від 22 липня 2016 року про зміну предмету та підстав позову, позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області від 4 липня 2016 року за №106-ос «Про звільнення ОСОБА_1.» та поновити на посаді начальника відділу освіти та молоді Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року №876/3136/16 головою Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області 4 липня 2016 року винесено розпорядження №106-ос «Про звільнення ОСОБА_1.», яким позивача звільнено з посади начальника відділу освіти райдержадміністрації. Позивач вважає розпорядження від 4 липня 2016 року №106-ос «Про звільнення ОСОБА_1.» безпідставним та незаконним, оскільки в розпорядженні не зазначено конкретної статті на основі якої проведено звільнення. Звільнення відбулося без законної на те підстави. Крім того, відповідач фактично допустив позивача до роботи, а отже, вважається укладено трудовий договір незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлено.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач - Рожищенська районна державна адміністрація Волинської області в поданому суду письмовому запереченні та представник відповідачів в судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги заперечили, мотивуючи тим, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2016 року у справі №803/3645/15 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області від 4 квітня 2011 року №21-ос «Про звільнення ОСОБА_1.». Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року №876/3136/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року в справі № 803/3645/15 - без змін. Вважають розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області від 4 липня 2016 року за №106-ос «Про звільнення ОСОБА_1.» винесеним в межах повноважень та відповідно до вимог закону. Просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення позивача та представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2016 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі №876/6860/15 скасовано та залишено в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2015 року у справі №2а-697/11/0370, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Рожищенської райдержадміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження від 03 березня 2011 року №17-ос про притягнення до дисциплінарної відповідальності відмовлено повністю та залишено чинним розпорядження Рожищенської райдержадміністрації від 03 березня 2011 року №17-ос «Про оголошення догани ОСОБА_1.».

Таким чином, суд дійшов висновку, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2016 року №К/800/47284/15, доводить законність звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Рожищенської районної державної адміністрації за пунктом 3 статті 40, статті 43-1 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків, яке ґрунтувалось на двох фактах притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача і які визнані судами законними та обґрунтованими.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про державну службу» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже, у пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України йдеться про систематичне невиконання без поважних причин працівником посадових обов'язків.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2016 року у справі №803/3645/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року №876/3136/16, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області від 4 квітня 2011 року №21-ос «Про звільнення ОСОБА_1.» та поновлені на посаді відмовлено.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Оскільки, розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області від 4 квітня 2011 року №21-ос «Про звільнення ОСОБА_1.» станом на день розгляду даної справи є чинним, суд дійшов висновку, що розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області від 4 липня 2016 року за №106-ос «Про звільнення ОСОБА_1.» винесене відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Оскільки, судом відмовлено в визнанні незаконним та скасуванні розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області від 4 липня 2016 року за №106-ос «Про звільнення ОСОБА_1.», тому відсутні підстави для поновлення позивача на посаді начальника відділу освіти та молоді Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 29 липня 2016 року.