Справа № 752/1057/16-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/1057/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Новак А.В.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації на постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - Відповідач 1), Київського міського центру (далі - Відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльності Відповідачів по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Позивачу щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення (за 2015 рік) згідно норм, встановлених чинним законодавством України; зобов'язання Відповідача 1 нарахувати Позивачу щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2015 рік 4-и мінімальні заробітні плати із визначенням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги та надати список-розпорядження на виплату такої допомоги Відповідачу 2; зобов'язання Відповідача 2 на підставі списку-розпорядження Відповідача 1 виплатити належну Позивачу щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2015 рік 4-и мінімальні заробітні плати із визначенням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційну скаргу надіслано 02 липня 2016 року до суду першої інстанції, адміністративна справа до суду апеляційної інстанції надійшла 11 липня 2016 року.

Частиною 2 статті 186 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання апелянтом копії повного тексту постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2016 року.

З врахуванням наведеного, 14 липня 2016 року ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 22 липня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача 1 та представника Відповідача 2, заперечення Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, як особа яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та має встановлену ІІІ групу інвалідності.

10 грудня 2015 року Позивач звернувся із заявою до Відповідача 1, в якої просив здійснити нарахування йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік та дати доручення Відповідачу 2 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день фактичного зарахування коштів на банківський рахунок.

Відповідач 1 листом від 24 грудня 2015 року №14588 повідомив Позивачу, що йому нараховано щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 90,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Здійснити перерахунок компенсації на оздоровлення за 2015 рік в розмірі кратному мінімальній заробітній платі не має законних підстав.

Також, 10 грудня 2015 року Позивач звернувся до Відповідача 2 із заявою про виплату вищезазначеної щорічної компенсації на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день фактичного зарахування коштів на банківський рахунок.

04 січня 2016 року Відповідач 2 листом №12/07-Т1399-011 повідомив Позивача, що йому призначена допомога на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 90 грн. Виплата зазначеної допомоги проведена 30.12.2015 року шляхом перерахування коштів на вкладний рахунок Позивача.

Позивач вважаючи, що розмір призначеної і виплаченої йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік не відповідає розміру, передбаченому ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звернувся до суду.

Частиною 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796, в редакції чинній до 01.01.2015 року, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам I і II групи виплачується в розмірі - п'яти мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати; евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, виплачується в розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28.12.2014 внесені зміни, зокрема, до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та вказану статтю викладено у такій редакції: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», цей Закон набирає чинності з 1 січня 2015 року, крім пункту 42 розділу I цього Закону (щодо Закону України від 14.10.2014 «Про прокуратуру»), який набирає чинності з 25 квітня 2015 року.

Отже, починаючи з 01.01.2015 року ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення особам, інвалідам III групи, дітям-інвалідам у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат.

Крім того, відповідно до ч. 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 76-VIII, зокрема, встановлено, що у 2015 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст.178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктами 2 та 3 рішення Конституційного Суду України від 13.01.2012 року №3-рп/2012 вирішено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України".

Згідно ст.150 Конституції України рішення Конституційного суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Постановою КМ України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №562 від 12.07.2005 року установлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: інвалідам І-ІІ групи - 120 грн., учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 грн., інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам - 90 грн., учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 грн.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачами правомірно здійснено нарахування та виплата Позивачу щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки іншого розміру такої допомоги у 2015 році не встановлено, а стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.01.2015 року не визначає розміру такої допомоги.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що Відповідач 1 правомірно відмовив Позивачу в нарахуванні щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає правомірними дії суб'єктів владних повноважень, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.

За приписами п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Позивачу відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

ОСОБА_2 в задоволенні адміністративного позову до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 29 липня 2016 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.