Справа № 804/15212/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Марганецького міського суду Дніпропетровської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернулася до суду із адміністративним позовом до Марганецького міського суду Дніпропетровської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області в якому просить:
- визнати незаконним та скасувати наказ голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області №31-о/с від 21.04.2015 року в частині встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді Нанічкіній Наталі Миколаївні за стаж роботи до 3 років в розмірі 0% посадового окладу;
- визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області №31-о/с від 21.04.2015 року про визнання таким, що втратив чинність, наказу голови Марганецького міського суду № 1-о/с від 15.01.2015 року;
- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області провести нарахування і виплату судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області Нанічкіній Наталі Миколаївні, щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу, починаючи з 21.04.2015 року та здійснювати таку виплату в подальшому.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Указом Президента України № 570/2013 від 18.10.2013 року її було призначено на посаду судді Марганецького міського суду Дніпропетровській області строком на п'ять років та в подальшому зараховано до штату вказаного суду. Наказом голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області № 1-о/с від 05.01.2015 року встановлено доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу судді. Однак, така доплата була скасована наказом голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області № 31-о/с від 21.04.2015 року в зв'язку з прийняттям 12.02.2015 року Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 192-VІІІ. Позивачка вважає оскаржуваний наказ безпідставним та незаконним, оскільки при його прийнятті не було враховано того, що прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" не містять положень щодо позбавлення права на отримання у складі суддівської винагороди вказаної щомісячної доплати тих суддів, які на момент набрання чинності цим законом вже набули право на отримання такої доплати і реально її отримували. Вказує, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому, вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Отже, положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", у тому числі положення щодо умов виплати і набуття права на отримання щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, у взаємозв'язку із ст. 58 Конституції України, повинні застосовуватись до тих відносин, що виникли після набуття ним чинності. Тобто, нові умови виплати щомісячної доплати за вислугу років, як складової частини суддівської винагороди, застосовуються до відносин з оплати праці тих суддів, які отримали право на суддівську винагороду після 28.03.2015 року, тобто після набуття чинності вказаним законом. Оскільки прийняття оскаржуваного наказу призвело до порушення права позивачки на суддівську винагороду шляхом звуження обсягу права на встановлений рівень матеріального забезпечення судді та до неправомірної невиплати відповідачем належної щомісячної доплати за вислугу років в період після 28.03.2015 року.
Від відповідача-2 надійшло заперечення в яких він посилається на те, що ТУ ДСА у Дніпропетровській області, обчислюючи суддівську винагороду позивачу, діяла на підставі Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", який набрав чинності 28.03.2015 року. Так, Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно до цієї редакції, забезпечення суддів регулюється положеннями розділу IX Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VІІІ), зокрема, ст. 133 визначено склад суддівської винагороди. Нормами цієї статті передбачено, що суддівська винагорода регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів", Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Згідно з ч. 5 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років, зокрема, за наявності стажу роботи більше 3 років у розмірі 15 відсотків. Тобто, судді, стаж роботи яких складає менше трьох років, з 28.03.2015 року не мають права на отримання щомісячної доплати за вислугу років. Тому, ТУ ДСА у Дніпропетровській області діяло в межах своїх повноважень та діючого законодавства України і не порушувало прав позивача.
У судове засідання позивач не з'явилася, у позовній заяві просила розглядати справу без її участі.
Представник відповідача-2 у письмових запереченнях просив розглядати справу без їх участі.
Ухвалою суду від 21.12.2015р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Указом Президента України № 570/2013 від 18.10.2013 року ОСОБА_2 призначена на посаду судді Марганецького міського суду Дніпропетровській області строком на п'ять років.
Наказом голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області № 23-о/с від 22.10.2013 року позивачку зараховано до штату вказаного суду на посаду судді.
Наказом голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області № 1-о/с від 08.01.2014 року ОСОБА_2 встановлено доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу судді за стаж роботи до 5 років.
Наказом голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області № 31-о/с від 21.04.2015 року, відповідно до ст.24, ч.5 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», встановлено щомісячну доплату за вислугу років судді Нанічкіній Наталі Миколаївні за стаж роботи до 3 років - 0% посадового окладу, а наказ № 1-о/с від 15.01.2015 року «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років» визнано таким, що втратив чинність.
Згідно Листа ТУ ДСА в Дніпропетровській області №9465/15 від 24.11.2015р., головам місцевих судів доведено, що в листопаді 2015р. будуть здійснені виплати щомісячної доплати за вислугу років суддям, які мають стаж роботи на посаді судді до 3 років, за поточний місяць, а в грудні 2015р. - за грудень та перерахунок з 01.08.2015р. по 31.10.2015р.
Судом також дослідженні надані позивачем докази, а саме: розрахункові листи по нарахуванню заробітної плати ОСОБА_2 за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень та за листопад 2015р., з якого вбачається, що позивачу у листопаді була нарахована доплата за вислугу років, про що остання також зазначає у клопотанні від 21.12.2015р.
На час призначення позивача на посаду судді діяла редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка передбачала виплату суддям щомісячної доплати за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (ч. 5 ст. 129 вказаної редакції Закону).
28.03.2015 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено у новій редакції.
Розмір суддівської винагороди, її складові, а також визначення стажу роботи судді, у тому числі посади, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, врегульовані ст. ст. 133 і 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Частиною 1 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 цієї ж статті, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Згідно з абзацом першим ч. 5 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Отже, спірним у даній справі є питання обмеження права позивачки у отриманні з дня набрання чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" доплати за вислугу років в розмірі 15% посадового окладу, яку вона отримувала до набрання чинності вказаним Законом.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 Конституції України та ст. 53 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", обмеженням щодо реалізації особою, яка є суддею, гарантованих Конституцією України прав, є, зокрема, відсутність права обіймати будь-які інші, крім посади судді, оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої. Також суддя не має права поєднувати свою діяльність із підприємницькою або адвокатською, не може належати до політичної партії чи професійної спілки, виявляти прихильність до них, брати участь у політичних акціях, мітингах, страйках. Відповідно держава встановлює для суддів компенсаційні трудові гарантії, а також гарантує достатній рівень, соціального забезпечення.
Враховуючи зазначене, ч. 5 ст. 129 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" було встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 15 відсотків - за наявності стажу роботи до 5 років.
Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" не містять положення стосовно збереження за суддями, які на момент набрання ним чинності мали стаж роботи на посаді судді менше 3 років, щомісячної доплати за вислугу років, яку вони отримували відповідно до законодавства, що діяло на день набрання ним чинності.
Водночас, відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно п. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
При цьому, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, суд приходить до висновку, що судді, стаж роботи яких на посаді судді на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", складав менше 3 років, але які отримували щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків, із набуттям чинності вказаним Законом, право на отримання такої щомісячної доплати не втрачають та мають право її отримувати до набуття ними стажу роботи на посаді судді до 3-х років.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також, суд зазначає, що питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.
Так, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року N 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року N 6-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Таким чином, виходячи із вищезазначених положень, зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.
Стаття 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд приходить до висновку, що наказ голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області № 31-о/с від 21.04.2015 року в частині встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді Нанічкіній Наталі Миколаївні за стаж роботи до 3 років в розмірі 0% посадового окладу та пункт 2 вказаного Наказу про визнання наказу голови Марганецького міського суду № 1-о/с від 15.01.2015 року таким, що втратив чинність, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки призвели до порушення права позивачки на одержання щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача ТУ ДСА України у Дніпропетровській області провести нарахування і виплату (відповідно до положення частини 5 статті 129 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів") судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області Нанічкіній Наталі Миколаївні щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу, починаючи з 21.04.2015 року по 31.10.2015р. включно, оскільки за листопад 2015р. позивачу була нарахована доплата за вислугу років, що підтверджується розрахунковим листом про нарахування заробітної плати позивачу за листопад 2015р.
Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо зобов'язання ТУ ДСА України у Дніпропетровській області здійснювати позивачу доплати за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу в подальшому, з огляду на наступне.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Враховуючи вищенаведені норми законодавства, метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду.
Тобто, лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси які, можливо, у майбутньому будуть порушені.
Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулися, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Марганецького міського суду Дніпропетровської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області №31-о/с від 21.04.2015 року в частині встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді Нанічкіній Наталі Миколаївні за стаж роботи до 3 років в розмірі 0% посадового окладу.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу голови Марганецького міського суду Дніпропетровської області №31-о/с від 21.04.2015 року про визнання таким, що втратив чинність, наказу голови Марганецького міського суду № 1-о/с від 15.01.2015 року.

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області провести нарахування і виплату судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області Нанічкіній Наталі Миколаївні, щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу, починаючи з 21.04.2015 року по 31.09.2015р. включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова