Справа № 2а/1770/179/2012
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/179/2012

21 березня 2012 р. 10год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Жуковської Л.А. (головуючий), суддів Щербакова В.В., Шевчук С.М. , за участю секретаря судового засідання Яковчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавного комітету України із земельних ресурсів
про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державного комітету України із земельних ресурсів про визнання незаконним і скасування наказу № 836-кт від 19.11.2010 про його звільнення за прогул, а також поновлення на посаді та виплати заробітної плати, з урахуванням заяви від 24.01.2012 року про збільшення позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2010 року № 52412/09/9104 визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України № 706-к від 23.08.2007 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області. Позивача поновлено на роботі формально, але фактичного виконання судового рішення про поновлення на посаді не відбулося.

19.11.2010 року наказом Державного агентства земельних ресурсів України № 936-кт ОСОБА_1 звільнено з посади за прогул. Про звільнення з посади позивач дізнався з листування з Головним управлінням Держкомзему у Рівненській області, а копію наказу отримав лише 21.09.2011 року.

Не погоджуючись з даним наказом, позивач зазначає, що не міг приступити до виконання своїх трудових обовязків, так як його не було допущено до робочого місця. Поважною причиною відсутності на роботі вважає відсутність самого робочого місця начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області.

Відповідачем порушено вимоги трудового законодавства, зокрема, статей 47, 148, 149 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України), які передбачають обовязок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок; перед застосуванням дисциплінарного стягнення отримати письмові пояснення від порушника трудової дисципліни; дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не більше одного місяця з дня його виявлення.

Всупереч наведеним нормам законодавства, позивач ознайомився з наказом про звільнення майже із спливом річного терміну з власної ініціативи, також відповідач не вчиняв дій для відібрання пояснень від ОСОБА_1 з приводу порушення трудової дисципліни. Не дотримано і строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, приступити до виконання обовязків відповідно до наказу про поновлення на посаді позивач мав з 07.06.2010 року, а його було звільнено за прогул лише 19.11.2010 року, тобто після закінчення місячного терміну виявлення проступку.

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 24.12.2012 року, просив визнати незаконним і скасувати наказ Державного комітету України із земельних ресурсів № 836-кт від 19.11.2010 року про звільнення його за прогул, поновити на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області та виплатити заробітну плату.

В судовому засіданні позивач, адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Крім того, пояснив, що наказом Держкомзему України від 20.05.2010 року його було формально поновлено на посаді, але фактичного виконання поновлення на посаді не відбулося. Позивач вказав, що йому не були повернуті ті права та обовязки, які існували до моменту незаконного звільнення, зокрема, не вказано робочого місця, не ознайомлено з посадовою інструкцією, не були вручені гербова печатка і штамп, та не були передані необхідні документи котрі визначали б функції права та обовязки. ОСОБА_1 зазначив, що під час ознайомлення з наказом 07.06.2010 року ним була подана заява щодо унеможливлення фактичного виконання ним цього наказу, оскільки посаду на яку його поновлено займає інший працівник. Позивач пояснив суду, що твердження відповідача про його не вихід на роботу є повністю безпідставним. Також, ОСОБА_1 звернув увагу суду на численні письмові звернення його до відповідача щодо реального виконання рішення суду та надання йому можливості виконувати свої посадові обовязки. Позивач просив суд з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, адміністративний позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, письмових заперечень суду не подав.

В судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов заперечив, суду пояснив, що наказом Держкомзему України від 20.05.2010 року №343-кт ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області. ОСОБА_1 було виділено робоче місце, однак, починаючи із 07.06.2010 року він на роботі не зявлявся, жодних документів, що пояснювали б причину його відсутності на робочому місці до головного управління Держкомзему у Рівненській області та до Держкомзему не надходило. Відсутність ОСОБА_1 на робочому місці було підтверджено відповідними актами та відсутністю підписів у журналі реєстрації та прибуття на роботу працівників Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області за 2010 рік, жодних пояснень про причину відсутності на робочому місці не надано. Представник відповідача просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2010 року у справі № 52412/09/9104 за результатами розгляду апеляційну скарги ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26.05.2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держкомзему України в Рівненській області, Управління Держкомзему в Рівненському районі, Державного комітету України із земельних ресурсів про визнання незаконними та скасування наказів, зобовязання до вчинення дій, стягнення коштів та моральної шкоди апеляційну скаргу задоволено частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26.05.2009 року по справі № 2-а-4211/08/1770 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 23.08.2007 року № 706-кт «Про звільнення ОСОБА_1В.», пункт 3 наказу Головного управління земельних ресурсів у Рівненській області № 81 від 05.12.2007 року «Про подання прокуратури Рівненької області» в частини звільнення ОСОБА_1 з займаної посади; наказ Головного управління земельних ресурсів в Рівненській області № 12-к від 29.02.2008 року «Про звільнення ОСОБА_1В.», наказ Управління земельних ресурсів у Рівненському районі Рівненської області № 39 від 10.09.2008 року «По основній діяльності», поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області та стягнуто з Управління земельних ресурсів в Рівненському районі на його користь середньомісячну заробітну плату за період з 17.03.2008 року по 22.02.2010 року. Постанову в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати в межах місячного платежу звернуто до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-4211/08, виданого 21.04.2010 року Рівненським окружним адміністративним судом, на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2010 року, про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області перебувало у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 11.05.2010 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного судового рішення.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 20.05.2010 року № 343-кт «Про поновлення на посаді ОСОБА_1В.» відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2010 року № 52421/09/9104 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області, скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 23.08.2007 року № 706-кт «Про звільнення ОСОБА_1В.». Копію наказу від 20.05.2010 року № 343-кт позивач отримав власноручно 07.06.2010 року, що засвідчено його розпискою про отримання документу. Такий наказ продубльовано Головним управління Держкомзему у Рівненській області в наказі від 02.06.2010 року № 49-к «Про оголошення наказу Держкомзему щодо поновлення на посаді ОСОБА_1В.»

В подальшому Державний комітет України із земельних відносин листом № 10337/17/4-10 від 28.05.2010 року повідомив Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області на підставі наказу від 20.05.2010 року № 343-кт.

19.11.2010 року наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від № 236-кт ОСОБА_1 начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області звільнено із займаної посади 19.11.2010 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. З цього наказу вбачається, що позивача було поновлено на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області; за інформацією Головного управління Держкомзему у Рівненській області (копії листів від 29.07.2010 року 308-12-2280, від 12.10.2010 року № 08-12-3123, від 17.11.2010 року № 08-12-3598) ОСОБА_1 виділене робоче місце в Управлінні Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області, але починаючи з 07.06.2010 року по теперішній час ОСОБА_1 на робочому місці не зявлявся, що засвідчено актами та відсутністю підписів у журналі реєстрації та прибуття на роботу працівників Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області за 2010 рік, жодних пояснень про причину відсутності на робочому місці не надано. Підставою для видачі наказу від 19.11.2010 року № 236-кт були акт та листи Головного управління Держкомзему у Рівненській області від 17.11.2010 року, акт про відмову надання пояснення.

З долученої копії наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 19.11.2010 року № 236-кт вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з ним 21.09.2011 року, про що свідчить розписка про ознайомлення. 22.11.2010 року Головним управлінням Держкомзему у Рівненській області видано наказ № 132-к «Про оголошення наказу щодо звільнення ОСОБА_1В.».

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, обовязок доказування того, що позивача правомірно було звільнено з державної служби покладається на відповідача субєкта владних повноважень.

На думку суду, відповідач у даній справі не довів правомірність звільнення позивача за прогул, з огляду на таке.

Суспільні відносини, повязані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року N 3723-XII (з змінами і доповненнями).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Згідно із статтею 3 цього Закону державна служба ґрунтується, зокрема, на принципі персональної відповідальності за виконання службових обовязків і дисципліни, а статтею 5 цього ж Закону передбачено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обовязки.

Згідно зі статтею 30 зазначеного Закону до державних службовців можуть бути застосовані як загальні підстави припинення державної служби, визначені КЗпП України, так і підстави, визначені цим законом.

Власник (уповноважений ним орган) вправі зі своєї ініціативи звільнити працівника тільки за умови, що є підстави, з якими закон пов'язує виникнення в нього права на розірвання трудового договору. Такі підстави, зокрема, визначено статтею 40 КЗпП України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Суд зазначає, що дана норма Закону при звільненні працівника може бути застосована лише за умов доведеності відсутності поважних причин незявлення працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня. Іншими словами, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причини його відсутності.

Звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил, встановлених для застосування таких стягнень. Така ж позиція викладена у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з яким у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Як встановлено судом, підставою для прийняття 19.11.2010 року Державним комітетом України із земельних ресурсів наказу № 236-кт про звільнення позивача була інформація Головного управління Держкомзему у Рівненській області про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у період з 07.06.2010 року по день звільнення 19.11.2010 року, тобто більше пяти місяців.

Так, актом від 16.06.2010 року, складеним за участі працівників Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області, засвідчується, що з 07.06.2010 року до моменту складення даного акту ОСОБА_1 на виділеному для нього робочому місці в Управлінні Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області не зявлявся, жодних документів, що пояснювали б причину його відсутності до Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області не надходило. В журналі реєстрації прибуття на роботу працівників Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області за 2010 рік записи щодо присутності на робочому місці ОСОБА_1 відсутні.

Такі ж обставини про відсутність ОСОБА_1 на виділеному для нього робочому місці зафіксовані в акті від 21.06.2010 року, складеному за участі працівників Головного управління Держкомзему у Рівненській області.

Актами від 28.07.2010 року та від 16.11.2010 року, складеним за участі працівників Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області, підтверджено те, що з 17.07.2010 року по 28.07.2010 року та з 29.07.2010 року по 16.11.2010 року ОСОБА_1 на виділеному для нього робочому місці в Управлінні Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області не зявлявся, жодних документів, що пояснювали б причину його відсутності до Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області не надходило. В журналі реєстрації прибуття на роботу працівників Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області за 2010 рік записи щодо присутності на робочому місці ОСОБА_1 відсутні. Під час складання попереднього акта від 28.07.2010 року та на даний час трудова книжка ОСОБА_1 в управлінні відсутня.

Аналогічні обставини про відсутність ОСОБА_1 на виділеному для нього робочому місці зафіксовані в акті від 17.11.2010 року, складеному за участі працівників Головного управління Держкомзему у Рівненській області.

У звязку з наведеними вище обставинами неявки позивача на роботі протягом тривалого часу Державний комітет України із земельних ресурсів направив Головному управлінню Держкомзему у Рівненській області факсограму від 03.11.2011 року № 14-15-ф/1866 та зобовязував останнього відібрати пояснення від ОСОБА_1 про причини відсутності на роботі. Одночасно Державний комітет України із земельних ресурсів направив позивачу лист від 04.11.2010 року № 08-15-3460 з вимогою надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці в Управлінні Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області з 20.05.2010 року, який ОСОБА_1 отримав 05.11.2010 року, що засвідчує відповідна розписка на копії листа.

Позивачем були надані пояснення від 05.11.2010 року начальнику Управління Держкомзему у Рівненській області та від 05.11.2010 року голові Державного комітету України із земельних ресурсів (приєднані до матеріалів справи), з яких вбачається, що заходів для фактичного поновлення його на посаді не вжито, не вказано конкретного робочого місця, не ознайомлено з посадовою інструкцією, не вручено печатки та штампи, необхідні документи. Відтак, позиція керівництва Управління Держкомзему у Рівненській області унеможливлює виконання ним посадових обовязків начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів.

В подальшому позивач був запрошений на 17.11.2010 року до голови Державного комітету України із земельних ресурсів, що стверджується факсограмою відповідача, направленою Головному Управлінню Держкомзему у Рівненській області від 15.11.2010 року №14-15ф/2014 для забезпечення явки ОСОБА_1, та листом Головного Управління Держкомзему у Рівненській області від 15.11.2010 року № 08-15-3565, адресованому ОСОБА_1 про необхідність прибути до голови Державного комітету України із земельних ресурсів, який позивач отримав 15.11.2010 року згідно.

З пояснень позивача вбачається, що дії вчинені Державним комітетом України із земельних ресурсів на поновлення його на роботі носили формальний характер, оскільки, прийнявши наказ від 20.05.2010 року № 343-кт про поновлення на роботі, ОСОБА_1 до виконання обов'язків фактично не допустили.

Позивач неодноразово інформував Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що він вважає себе таким, що не поновлений на роботі, листами від 25.06.2010 року, 31.08.2010 року, 13.01.2011 року.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неодноразово надсилались вимоги до Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.10.2010 року № С-24723-25-10/11, від 24.12.2010 року № С-87524-25, від 21.02.2011 року № С-1398-25, від 12.05.2011 року № 5967-25, про надання інформації про наслідки виконання виконавчого листа про фактичне поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області.

18.05.2011 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-4211/08, виданого 21.04.2010 року Рівненським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області.

Судом також встановлено, що на момент прийняття наказу про поновлення позивача на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області (наказ № 236-кт від 20.05.2010 року), Рівненський районний відділ земельних ресурсів Рівненської області було реорганізовано та створено Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області, посада керівника реоганізованої установи не була вакантною.

На думку суду, відповідач, поновивши незаконно звільненого працівника на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області, зобовязаний був у звязку з реорганізацією Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області та створенням Управління Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області вжити заходів для працевлаштування такого працівника в реорганізованій установі, яка виконує повноваження юридичної особи, що реорганізувалася, з дотримання трудових гарантій, передбачених КЗпП України.

Якщо працівника поновлено на роботі за рішенням суду, а на його посаді вже працює інший працівник, то цей інший працівник підлягає звільненню на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України (у звязку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу).

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідачем не здійснено звільнення працівника, який займав посаду на яку було поновлено ОСОБА_1

Натомість, відповідач фактично усунув позивача від виконання попередніх посадових обовязків керівника, які виконувала інша особа, тобто створив умови за яких ОСОБА_1 вважався формальним працівником (державним службовцем) без будь-яких повноважень. Тобто, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача посаду ОСОБА_1 було виведено поза штат.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 було виділене робоче місце, кабінет, стіл та стілець, в Управлінні Держкомзему у Рівненському районі Рівненської області не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а тому не беруться судом до уваги. З цих же підстав суд відхиляє доводи відповідача про відсутність записів в журналі реєстрації прибуття на роботу управління Держкомзему у Рівненському районі щодо присутності ОСОБА_1 на робочому місці. Поданий суду витяг журналу реєстрації прибуття на роботу управління Держкомзему у Рівненському районі суд не оцінює як належний доказ, оскільки останній не оформлений належним чином.(а.с.147).

Крім того, як вбачається з листа начальника Головного управління Держкомзему у Рівненській області від 29.07.2010 року №08-12-2208 ОСОБА_1 створено необхідні умови для надання робочого місця і в управлінні Держкомзему у місті Рівному і в управлінні Держкомзему у Рівненському районі.(а.с.135). Також, як вбачається з листа в.о. начальника Головного управління Держкомзему у Рівненській області від 12.10.2010 року №08-12-3123 на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2010 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі та запропоновано працевлаштування на інших посадах, а небажання ОСОБА_1 зявитися на створених для нього робочих місцях в територіальному органі Держкомзему у Рівненській області можна розцінювати як прогул.(а.с.164).

А тому незрозуміло, на яку ж саме з посад про які зазначає відповідач, було поновлено ОСОБА_1 на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2010 р. Відтак суд вважає, що дії відповідача не були спрямовані на реальне виконання судового рішення, що набрало законної сили та носили виключно формальний характер без будь-яких правових наслідків, що випливають при його виконанні.

Крім того, про формальність поновлення позивача на роботі свідчить те, що табелі робочого часу та відомості на виплату заробітної плати ОСОБА_1 відсутні, відповідні записи до трудової книжки не внесені.

За таких обставин слід прийти до висновку, що в спірному випадку невихід ОСОБА_1 на роботу в звязку з бездіяльністю відповідача та незабезпеченням його робочим місцем, не наданням відповідних повноважень, не можна вважати прогулом без поважної причини.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного комітету України із земельних ресурсів №836-кт від 19 листопада 2010 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області з 19 листопада 2010 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області.

Зобов'язати Державний комітет України із земельних ресурсів виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу .

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 із Державного бюджету судовий збір у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів Рівненської області та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць виконується негайно.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Жуковська Л.А.

Судді Щербаков В. В.

ОСОБА_3