Справа № 357/4795/16а
Суддя: Корнієнко С. В.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 357/4795/16а
Провадження № 2-а/362/119/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2016 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання дій відповідача щодо перерахунку його пенсії через зміну посадового окладу діючого судді та зобовязання про вчинення відповідного перерахунку.

В судове засідання позивач не зявився, надіславши листа про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання також не зявився, надіславши свої письмові заперечення про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст.11, ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами.

Як вбачається з положень ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ч.1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених в ч. 1 ст. 126 Конституції України, є наданням їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Відповідно до положень ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХП, чинного на час призначення мені щомісячного довічного грошового утримання, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не більше ніж до 90% заробітної плати судді.

За положеннями ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7.07. 2010 року № 245З-УІ, положення ст. 43 була повністю збережена у зазначеній редакції, та доповнена словами «без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

29 березня 2015 року набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-УШ, за яким положення ч.3 ст. 141 Закону викладені у зазначеній вище редакції у положеннях ч.3 ст. 138, без жодних змін, та, крім того, доповнена новим абзацом такого змісту: «У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на який посилається відповідач, зокрема, за положеннями п. 17 розділу І встановлено, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується у розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді».

Судом встановлено, що 29 липня 1974 року відповідно до наказу № 224 начальника відділу юстиції виконкому Київської обласної Ради депутатів трудящих від 29.07.1974 року позивач приступив до виконання обов'язків народного судді Білоцерківського районного суду Київської області.

На підставі наказу начальника відділу юстиції Київської обласної Ради депутатів від 21.06.1982 року № 137 заявник був звільнений з посади народного судді Білоцерківського районного народного суду Київської області 20 червня 1982 року.

З 21 червня 1982 року (наказом начальника відділу юстиції виконкому Київської обласної Ради народних депутатів від 21.06.1982 року № 138) заявник зарахований на посаду народного судді Білоцерківського міського народного суду Київської області.

З 22 червня 1987 року (наказом відділу юстиції виконкому Київської обласної Ради народних депутатів від 22.06.1987 року № 152) позивач зарахований на посаду народного судді Білоцерківського міського народного суду Київської області.

З 11 квітня 1990 року (наказом відділу юстиції виконкому Київської обласної Ради народних депутатів від 11.04.1990 року № 63) позивач зарахований на посаду народного судді Білоцерківського міського народного суду Київської області.

Відповідно до наказу Київського обласного управляння юстиції від 01.03.1999 року № 326, позивач був звільнений з займаної посади з 01.03.1999 року зв'язку з подання заяви про відставку.

З 02 березня 1999 року (наказом Київського обласного управління юстиції від 05.03.1999 року № 329) заявникові призначено щомісячне довічне грошове утримання, при якому врахований стаж роботи 29 повних років, в тому числі на посаді суддя повних 24 роки, у звязку з чим, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області було призначене щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді суду.

Згідно з положеннями ч.3 ст.141 «Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону від 2.03.2015 року № 213-УШ), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці, виходячи з розміру грошового утримання, який працює на відповідній посаді.

З 1 вересня 2015 року відбулося підвищення розміру мінімальної заробітної плати, на підставі чого було підвищено також розмір посадових окладів діючих суддів, який визначається в кратному розмірі від величини мінімальної зарплати, та відповідно підвищено загальний розмір щомісячного грошового утримання діючих суддів, у звязку з чим, у виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.

За довідкою № 45 Управління Державної судової адміністрації у Київській області від 09.02.2016 року, заробітна плата діючого судді, яка має враховуватись при перерахунку щомісячного грошового утримання позивача, станом на 01.09.2015 року становить 20670 грн., з яких посадовий оклад - 13 780,00 грн., надбавка за вислугу років 6890 грн.

Виходячи з цієї величини грошового утримання діючого судді, як це передбачено законом, позивачеві повинно бути перераховано розмір його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці та виплачуватися до наступного підвищення щомісячного грошового утримання діючих суддів.

У відповідності до листа № 86Т-01 Управління Пенсійного фонду України м. Біла Церква від 01.04.2016 року, за положеннями ч. 5 розділу Ш Закону України від 2.03.2015 року № 213-УШ, з 1.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначались, зокрема, згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», в зв'язку з чим 01.06.2015 року пенсійними органами ПФ України пенсії (щомісячне грошове утримання) відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не призначаються, а призначені до 1.06.2015 року - не перераховуються.

Таким чином, з огляду зібраних у справі доказів вбачається, що за вищезазначеними нормами закону, в тому числі Законом № 213-УШ закріплено принцип відповідно до якого розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки виплачується йому в залежності від розміру грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді.

Тобто, зазначеними нормами встановлена гарантія розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру грошового утримання судді працюючого на відповідній посаді, та в обов'язковому перерахунку цього утримання в разі збільшення (в т. ч. у зв'язку з збільшенням розміру мінімальної заробітної плати) розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що прямо випливає з

змісту ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону №213-УШ.

Конституційність цих норм підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 3.06.2013 року № 3-рп/2013 (п.2 абз.2 резолютивної частини рішення).

Зазначений принцип закріплено і в інших рішеннях Конституційного Суду України, які стосуються правових понять інституту судді у відставці, поняття щомісячного довічного грошового утримання, принципів незалежності суддів і в яких зазначено, зокрема про неможливість відміни та звуження змісту та об'єму статусу суддів; про неможливість звуження досягнутого рівня незалежності суддів; про неможливість диспропорції у матеріальному забезпеченні суддів та судів різних рівнів; про неможливість суттєвої диспропорції у грошовому забезпеченні працюючих суддів та суддів у відставці; про неможливість відміни такого принципу, як перегляд розміру щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни заробітної плати працюючими суддями, виходячи з її нового розміру.

Зокрема в рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав чи свобод. Ця гарантія закладена також у норму ч. 6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-УІ та ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-УШ.

З цього випливає, що відмова в перерахунку суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання суттєво звужують зміст, об'єм статусу судді, рівень його соціального захисту, відповідно звужують гарантії незалежності суддів, оскільки виходячи у відставку, суддя має право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання при збільшенні заробітної плати діючого судді.

Тлумачення відповідачем змісту Закону України від 2.03.2015 року № 213-УШ в тому аспекті, що він нібито не передбачає перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, суперечить не тільки змісту п. 17 розділу І Закону № 213-УШ, а й нормі ст.22 Конституції України.

З зазначених положень випливає, що обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється у відсотковому відношенні до розміру грошового утримання працюючого судді, тому у разі зміни розміру грошового утримання суддів, які працюють на відповідних посадах, органи Пенсійного фонду України повинні здійснювати відповідний перерахунок раніше призначеного грошового утримання суддів у відставці.

Оскільки з 1 вересня 2015 року підвищено розмір щомісячного грошового утримання діючих суддів, відповідач повинен провести перерахунок раніше призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з встановленої розрахункової величини, а саме -90% від розміру щомісячного грошового утримання діючого судді, зазначеного в довідці Управління Державної судової адміністрації у Київській області від 09.02.2016 року № 45.

За таких підстав, суд вважає, що відмова відповідача у проведенні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, необхідно визнати протиправною та зобов'язати Управління ПФ України в м. Біла Церква здійснити її перерахунок.

Під час прийняття відповідного судового рішення, суд також враховує положення рішення Конституційного суду України № 4-рп/2016 від 8.06.2016 року.

Суд, задовольняє позов частково, оскільки у відповідності до положень ч.ч.1 і 2 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, тобто задовольняючи вимоги позову за шість місяців від дати звернення позивача до суду з зазначеними вимогами.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8,9,11, 86, 94, 128,160, 163, 167, 186. 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду в м. Біла Церква Київської області від 01.4.2016 року № 86Т-01 в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді суду у відставці з грошового утримання працюючого судді місцевого суду.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді суду у відставці ОСОБА_1 в розмірі 90% грошового утримання судді місцевого суду починаючи з 21 жовтня 2015 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або закінченню апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.