Справа № 805/1022/16-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року справа №805/1022/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Жаботинської С.В.

Казначеєва Е.Г.

при секретарі судового засідання: Борисова А.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача, - ОСОБА_4,

представників відповідача 1, - не з'явились,

представників відповідача 2, - Малакуцької Ю.Ф.,

представників третьої особи: Дзюби М.О., Літвіненко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року у справі № 805/1022/16-а за позовом ОСОБА_3 до Артемівського міськрайонного управління юстиції, Артемівської районної державної адміністрації, третьої особи: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АТО» про визнання нечинною та скасування державної реєстрації права оренди, -

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Артемівського міськрайонного управління юстиції, Артемівської районної державної адміністрації, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АТО", в якому просила суд (з урахуванням уточнень, заявою від 29 квітня 2016 року):

-визнати нечинним та скасувати державну реєстрацію права оренди, проведену Артемівським міськрайонним управлінням юстиції 17 лютого 2016 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 13364161 (а.с. 20-21).

Позов вмотивовано тим, що під час вчинення реєстраційної дії 17 лютого 2016 року з державної реєстрації права оренди земельної ділянки, державним реєстратором не було здійснено запит щодо зареєстрованих раніше (до 01 січня 2013 року) на цю земельну ділянку прав та обтяжень, які б перешкоджали проведенню реєстрації права оренди Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АТО" (далі по тексту - СТОВ "АТО"), виникших на підставі договору оренди від 16 лютого 2016 року. Оскільки відповідні запити реєстратором не були подані до органів влади, підприємств, установ та організацій, які проводили оформлення та/або реєстрацію прав на земельну ділянку площею 4,1405 га, розташовану на території Міньківської сільської ради Бахмутського району Донецької області, кадастровий № НОМЕР_1, на цю земельну ділянку було повторно зареєстровано право оренди. Крім того, шляхом надання додаткових письмових пояснень по суті позову, заявою від 02 червня 2016 року, позивач звертав увагу суду на те, що в порушення вимог ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Оскільки право власності виникло та оформлено в установленому законом порядку 17 лютого 2006 року, тобто до 01 січня 2013 року, реєструючи похідне речове право (право оренди) відповідач мав одночасно здійснити державну реєстрацію права власності на таку земельну ділянку на підставі заяви про державну реєстрацію прав.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 148-151).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про те, що чинне у теперішній час законодавство щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, як і законодавство, що діяло раніше, не вимагає обов'язкової реєстрації права власності на земельну ділянку разом з реєстрацією похідного права (у даному випадку - права оренди), у разі коли заява подається набувачем похідного права та у випадку, якщо право власності на таку земельну ділянку було зареєстровано в Державному земельному кадастрі до 1 січня 2013 року. Оскільки при реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_1, право власності на яку набуто позивачем відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 17 лютого 2006 року (тобто до 01 січня 2013 року) орендарем реєстратору був наданий зазначений Державний акт та план-схема земельної ділянки (а.с. 75-77), Державний реєстратор правомірно зареєстрував похідне право в спеціальному розділі Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, суд зробив висновок про те, що Державним реєстратором було правомірно зареєстровано похідне право на земельну ділянку, оскільки інформація про зареєстровану земельну ділянку була наявна в Державному земельному кадастрі, що підтверджується присвоєнням земельній ділянці відповідного кадастрового номеру НОМЕР_1. Разом з тим, з посиланням на вимоги ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд першої інстанції робить висновок про те, що у державного реєстратора не було законних підстава для відмови в проведенні реєстрації права оренди земельної ділянки (похідного права).

Крім того, суд першої інстанції звертав увагу на те, що договір оренди землі від 17.02.2016 року № 10 між позивачем та 3-ою особою, акт прийому-передачі земельної ділянки від 16 лютого 2016 року та додаткова угода № 1 до договору № 36, підписані свідомо, власноручно, обома сторонами, цей факт, як і факт належного виконання цих договорів не заперечувався.

Позивач не погодившись з постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального права, та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував форму та зміст першого договору та додаткової угоди до нього і порушив норми матеріального права, а саме ст. 654 ЦК України та ст. 125 ЗК України, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки дійсні обставини справи свідчать, що на момент державної реєстрації права оренди за другим договором існувала державна реєстрація права оренди за першим договором, що свідчить про наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, що відповідно до п.5 ст. 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є підставою для відмови у державній реєстрації. Крім того, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, а саме п.3 ч.3 ст. 10 та ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які передбачають особливості державної реєстрації похідних речових прав на земельні ділянки, право власності на які виникло та оформлено в установленому порядку до 01 січня 2013 року.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, наполягаючи на тому, що на даний час ніяким чином держреєстратором не порушено право власності на земельну ділянку позивача, реєстраційна дія права власності може бути проведена в любий час при зверненні позивача до держреєстратора. Скасування реєстраційного запису похідного права порушить права та інтереси 3-ої особи.

Представники третьої особи в судовому засіданні просили постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що доводиться копією паспорта НОМЕР_2, наявною в матеріалах справи (а.с. 5) відповідно до державного акта НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку, виданого 17 лютого 2006 року (а.с. 6) є власницею земельної ділянки площею 4, 1405 га., кадастровий № НОМЕР_1, розташованої на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області.

За Договором оренди від 21 червня 2006 року № 36 (далі по тексту- Договір № 36) позивач передала СТОВ "АТО" у тимчасове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку площею 4, 1405 га., кадастровий № НОМЕР_1 (далі по тексту - земельна ділянка), розташовану на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області. (а.с. 45-46).

Відповідно до пункту 1 Договору № 36 земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 7 зазначеного договору встановлено термін на який він укладався, а саме - десять років починаючи з дати реєстрації.

Договір № 36 зареєстровано у Артемівському відділі ДРФ ДП "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 березня 2007 року за № 50 (а.с. 49).

Земельна ділянка була фактично передана в оренду СТОВ "АТО" згідно до акту прийому-передачі від 23 березня 2007 року.

Додатковою угодою № 1 до Договору № 36, укладеною між ОСОБА_3 та СТОВ "АТО" 16 лютого 2016 року, сторони розірвали договір, припинивши його дію (а.с. 50).

Відповідним актом прийому-передачі земельної ділянки від 16 лютого 2016 року, що є додатком до Договору № 36, підтверджується фактичне повернення землі орендодавцю (а.с. 50 зворотній бік).

Новим Договором оренди землі від 17 лютого 2016 року № 10 (далі по тексту - Договір № 10), укладеним між ОСОБА_3 та СТОВ "АТО" було передбачено передачу в оренду земельної ділянки (ріллі) площею 4, 1405 га., кадастровий № НОМЕР_1, розташованої на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області у платне користування Орендарю (СТОВ "АТО") на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 72-74).

Факт власноручного свідомого підписання зазначених договорів, додаткової угоди та актів прийому-передачі земельної ділянки, як в суді першої так і апеляційної інстанції і належне виконання цих договорів орендарем та орендодавцем не заперечувався.

Зазначений Договір № 10 був зареєстрований у відповідному Державному реєстрі прав 17 лютого 2016 року, номер запису про право в спеціальному розділі - 13364161 (а.с. 80). Запис вчинений Державним реєстратором Артемівського міськрайонного управління юстиції Лис Анатолієм Івановичем.

З вказаних договорів слід, що земельна ділянка вдруге була фактично передана у користування СТОВ "АТО" на підставі відповідного акту прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 17 лютого 2016 року № 10 (а.с. 72-74).

Підставою вчинення реєстраційної дії було укладення Договору оренди землі від 17 лютого 2016 року № 10 після дострокового розірвання Договору оренди землі № 36 у встановленому чинним законодавством України порядку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів реєстраційної справи наданої суду першої інстанції, та долученої до матеріалів справи (а.с. 94-124), № 13364161, 17 лютого 2016 року Літвіненко М.О., як директор юридичної особи - СТОВ "АТО", яка діє на підставі Статуту (а.с.41-44) звернулась до Державного реєстратора Лиса А.І. з заявою про реєстрацію права оренди (іншого речового права) щодо земельної ділянки площею 4, 1405 га., кадастровий № НОМЕР_1, яка розташована на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області. Разом із заявою були надані копії наступних документів: паспорта та картки присвоєння ідентифікаційного номеру Літвіненко М.О.; Договору оренди № 10; актів визначення меж земельної ділянки та прийому-передачі землі (підписаних орендодавцем та орендарем); Державного акта серії НОМЕР_3 про право власності на земельну ділянку площею 4, 1405 га., кадастровий № НОМЕР_1; плану (схеми) зазначеної земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1; паспорта ОСОБА_3 та дубліката картки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 З урахуванням вказаних документів було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28366110 від 22 лютого 2016 року, відповідно до якого проведено державну реєстрацію іншого речового права, права оренди земельної ділянки, що розташована в Донецькій області, Артемівський район, с/рада Міньківська, кадастровий номер НОМЕР_1 за суб'єктом СТОВ «АТО», податковий номер 24316185 (а.с. 121).

Крім того, як встановлено судовою колегією, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 22.02.2016 року (11:01:37) відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження по кадастровому номеру об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1 відсутні (а.с. 118-119); згідно пошуку заяв у базі даних про реєстрацію заяв та запитів у Державному реєстрі речових прав по кадастровому номеру НОМЕР_1 станом на 22.02.2016 року (11:03:36) за результатами пошуту наявні тільки заява про державну реєстрацію іншого речового права від 17 лютого 2016 року (а.с. 120); згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 22.02.2016 року (11:09:09) по кадастровому номеру НОМЕР_1 значиться актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права, номер запису 13364161 від 17 лютого 2016 року (15:39:24) договір оренди землі № 10 від 17 лютого 2016 року, але відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні (а.с. 122-123).

Аналіз наведених документів та вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в новій редакції Закону № 834-VIII від 26.11.2015, станом на час проведення реєстраційної дії, дає можливість дійти до наступного висновку.

Дія Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявником для реєстру речового права може бути власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; інший правонабувач - орендар, суб'єкт іншого права, похідного від права власності, іпотекодержатель, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно із цим Законом).

Відповідно до вимог ст. 4 вказаного Закону, державній реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності:право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; право власності на об'єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Статтею 29 Закону, передбачені особливості державної реєстрації похідних речових прав на земельні ділянки, право власності на які виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року.

Отже вказана норма передбачає, що Державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону, державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель.

Аналіз наведеної норми дає можливість зробити висновок, що реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 01 січня 2013 року, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності, крім випадків коли право власності на землю вже зареєстровано в Державному реєстрі прав. Частина 2 вказаної статті містить умови проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права, а саме: 1) без подання документа, на підставі якого виникло право власності (при наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, 2) державна реєстрація до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права з Державного реєстру земель.

Аналізуючи письмові докази, наявні в матеріалах справи, судова колегія робить висновок про те, що право власності позивача на спірну земельну ділянку виникло та оформлено в установленому порядку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку 17 лютого 2006 року (тобто до 01 січня 2013 року). На час проведення реєстраційної дії на підставі заяви правонабувача похідного речового права, право власності на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі прав за позивачем не зареєстровано. Крім того, з матеріалів справи, а саме інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вбачається автоматизованого перенесення записів про речові права на земельну ділянку з Державного реєстру земель. Вказане свідчить про необхідність одночасної реєстрації похідного речового права з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог ст. 654 ЦК України та ст. 125 ЗК України, судова колегія не приймає з урахуванням тих обставин, що в даній справі позивач не оспорює дійсність договору оренди землі від 17.02.2016 року та не надано доказів щодо розірвання вказаного договору в установленому законом порядку, спірним є тільки питання не проведення одночасної державної реєстрації похідного речового права та права власності на спірну земельну ділянку.

Як встановлено судовою колегією з особистих пояснень позивача в судовому засіданні, маючи в майбутньому намір розірвати договір оренди землі № 10 від 17 лютого 2016 року, та не звертаючись до державної реєстраційної служби щодо реєстрації права власності на земельну ділянку на підставі наявного в неї державного акту на землю, позивач обрала такий спосіб судового захисту як скасування державної реєстрації похідного права за третьою особою.

З цього приводу судова колегія зауважує наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 р. N 6- зп, частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом. Водночас за відсутності об'єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов'язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Отже як встановлено судовою колегією, наявність у позивачам державного акту на землю не порушує її право власності на цю земельну ділянку в частині володіння, користування та розпорядження нею. Крім того, в даний час, відсутні перешкоди у позивача для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку при наявності факту звернення до держреєстратора з відповідною заявою, при наявності державної реєстрації похідного права. Разом з тим, скасування державної реєстрації похідного права оренди, порушить права орендаря земельною ділянки (принцип дотримання необхідного балансу).

Отже судова колегія дійшла висновку, що відсутність порушеного права, є підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року у справі № 805/1022/16-а, - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року у справі № 805/1022/16-а, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 29 липня 2016 року.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді С.В. Жаботинська

Е.Г. Казначеєв