Справа № 755/3629/16-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/3629/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Чех Н.А. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві, Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві, Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації про:

- визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві та Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації щодо незабезпечення позивача санаторно-лікувальною путівкою за 2015 рік у продовж розумного строку;

- визнати незаконною відмову Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві у видачі позивачу санаторно-лікувальних путівок від 13.11.15р. до санаторію «Поляна» курорту «Закарпаття», від 22.02.2016 до санаторію «Алмаз» курорту «Трускавець»;

- визнати протиправною ненадання інформації та відповіді Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві на звернення позивача від 17.02.2016р.;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві забезпечити позивача санаторно-лікувальною путівкою за 2015 р. невідкладно;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві надати відповідь на звернення позивача від 17.02.2016р.;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві 10 000 грн. моральної шкоди, спричиненою ушкодженням здоров'я позивача у зв'язку з протиправною бездіяльністю відповідача щодо забезпечення позивача санаторно-лікувальною путівкою з 13.10.2014р.;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві на користь позивача компенсацію вартості незаконно невиданою санаторно-курортної путівки за 2015 рік, виділеної на ім'я позивача в сумі 6 156, 00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року провадження по справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві щодо незабезпечення позивача санаторно-лікувальною путівкою за 2015 рік та визнання незаконною відмови Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві у видачі позивачу санаторно-лікувальної путівки від 13.11.2015 року до санаторію "Поляна" курорту "Закарпаття" - було закрито.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач являється особою, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи категорія 1, що підтверджується посвідченням серії А №155630с.

Позивач перебуває на обліку на отримання санаторно-курортної путівки по профілю лікування кардіологічної, урологічної, ендокринної системи курортів Трускавця, Закарпаття, Київської області, з 13.10.2014 року, згідно медичної довідки форми 070/0 від 24.04.2014 року №149, з терміном її дії на 12 місяців.

Згідно медичної довідки по формі №070/0 від 08.04.2015 року №40 позивач мав право на отримання путівки на санаторно-курортне лікування по профілю серцево-судинної системи та опори і руху курортів Хмільника, Київської області. Термін дії довідки - 12 місяців з дати видачі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві з заявою від 13.10.2014 року про надання йому санаторно-курортної путівки.

14.10.2015 року позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві з заявою про забезпечення його санаторно-лікувальною путівкою на 2016 рік.

Так, згідно вказаних звернень позивача, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві повідомляло позивача про виділення йому путівки ендокринологічного профілю до санаторію "Поляна" курорту "Закарпаття" з 13.11.2015 року та про виділення йому путівки ендокринного профілю до санаторію "Алмаз" курорту "Трускавець" з 22.02.2016 року. З пояснень сторін встановлено, що вказані путівки позивачу не були надані.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні; право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №187 затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, відповідно до п.13 якого особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, санаторно-курортна путівка чи путівка на відпочинок надається згідно із Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 року №261.

Згідно п. 4 Порядку організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 року №261, безоплатними санаторно-курортними путівками або путівками на відпочинок забезпечуються, зокрема, постраждалі особи (особи, віднесені до категорії 1).

Відповідно до п.7 зазначеного Порядку для взяття на облік для забезпечення путівкою у наступному році постраждала особа подає до 15 жовтня поточного року місцевому органові для одержання санаторно-курортної путівки постраждалою особою: заяву із зазначенням бажаної пори року заїзду; видану в установленому МОЗ порядку довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування за формою 070/о; копію посвідчення постраждалої особи разом із відповідними вкладками (у разі їх наявності); копію паспорта.

Пунктом 11 Порядку організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено, що санаторно-курортне лікування або відпочинок постраждалих осіб та потерпілих дітей провадяться у санаторно-курортних закладах відповідного профілю лікування чи закладах відпочинку, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 року у справі №755/19800/15-а рішення суду першої інстанції було частково скасоване, визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві щодо незабезпечення позивача санаторно-курортною путівкою за 2015 рік.

Тобто, позовні вимоги про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві та Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації щодо незабезпечення позивача санаторно-лікувальною путівкою за 2015 рік у продовж розумного строку, а також визнання незаконною відмови Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві у видачі позивачу санаторно-лікувальних путівок від 13.11.15р. до санаторію «Поляна» курорту «Закарпаття», від 22.02.2016 до санаторію «Алмаз» курорту «Трускавець» вже були предметом розгляду в зазначеній вище справі.

Вимога про визнання протиправною ненадання інформації та відповіді Управлінням на звернення позивача від 17.02.2016 року є необґрунтованою, оскільки згідно копії реєстру вихідної кореспонденції від 24.02.2016 року слідує, що на адресу позивача була направлена відповідь (а.с. 76).

У відповідності до п. 22 Порядку організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 року №261, за постраждалими особами, які перебували на обліку та не отримали путівки в поточному році, зберігається обліковий номер у черзі для забезпечення санаторно-курортною путівкою на наступний рік за умови поновлення медичних показань до санаторно-курортного лікування.

Враховуючи положення п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також п. 22 Порядку організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 року №261, відсутні підстави для зобов'язання відповідача забезпечити позивача санаторно-курортною путівкою за 2015 рік, оскільки таке забезпечення передбачено щорічно і на час прийняття рішення у справі за позивачем в 2016 році зберігається обліковий номер у черзі для забезпечення путівкою.

Питання відшкодування моральної (немайнової) шкоди врегульовано ст. 23 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 р. № 435 - ІV та розглянуто Верховним Судом України в постанові від 31 березня 1995 р. № 4 (далі - Постанова № 4).

Зокрема, відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, аналіз постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" дає підстави зробити висновок, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Втім позивач не довів суду ані факту спричинення моральної шкоди, ані вини та протиправності дій відповідача, ані причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди, оскільки суду не надано жодних доказів завдання позивачам фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Щодо додаткової позовної вимоги про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації у місті Києві на користь позивача компенсації путівки за 2015 рік, виділеної на ім'я позивача, в сумі 6 156,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до п. 23 "Порядку організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у разі коли постраждала особа перебувала на обліку для забезпечення санаторно-курортною путівкою, але не отримувала її (крім випадку відмови від путівки), така особа має право на отримання грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування в установленому законодавством розмірі. Право на таку компенсацію настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на рік. Для виплати грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування постраждала особа подає місцевому органові за місцем проживання заяву про виплату грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування та документи, передбачені абзацами третім - шостим підпункту 1 або абзацами третім, п'ятим, сьомим і дев'ятим підпункту 2 пункту 7 цього Порядку. Виплата грошової компенсації здійснюється після подання постраждалою особою до місцевого органу за місцем проживання документів про оплату повної вартості санаторно-курортної путівки, підтвердження проходження самостійного санаторно-курортного лікування тривалістю не менше ніж 18 днів за профілем захворювання, за яким постраждалій особі видано довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, або зворотного талона санаторно-курортної путівки.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи та надані докази суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не дотримано визначений законодавством порядок щодо отримання компенсації, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 199, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І. Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.