Справа № 484/538/16-а
Суддя: Закревський В. І.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 484/538/16-а
Провадження № 2-а/484/22/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2016 року. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді Закревського В.І.

при секретарі - Ярославській С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про визнання протиправним рішення № 7 ХХХІІІ сесії шостого скликання від 11.09.2015 року та рішення VІ сесії шостого скликання від 17.03.2016 року № 5 Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про відмову у наданні дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0.0775 га. для обслуговування існуючих нежитлових приміщень (двох господарських будівель та літньої кухні), розташованих на прибудкованій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та скасуваня цих рішень, зобов'язати Підгороднянську селищну раду прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень/двох господарських будівель та літньої кухні розташованих на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1,

ВСТАНОВИВ:

- позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про визнання протиправним рішення №7 XXXIII сесії шостого скликання від 11 вересня 2015 Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про відмову їй у наданні в приватну власність земельної ділянки для обслуговування нежитлових будівель /двох господарських будівель та літньої кухні/, які розташовані біля житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати це рішення.

11.05.2016р. в судовому засіданні позивачкою було подано заяву про зміну позовних вимог, у відповідності до якої ОСОБА_1 просила визнати протиправним рішення № 7 ХХХІІІ сесії шостого скликання від 11.09.2015р. та рішення VІ сесії шостого скликання від 17.03.2016 року № 5 Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про відмову у наданні дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0.0775 га. для обслуговування існуючих нежитлових приміщень (двох господарських будівель та літньої кухні), розташованих на прибудкованій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати ці рішення.

- Зобов'язати Підгороднянську селищну раду прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень/двох господарських будівель та літньої кухні/,розташованих на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

Дане клопотання ухвалою суду було задоволено і позовні вимоги змінені.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 повністю підтримали змінений позов, просили його задовольнити, наполягали на тому, що на підставі рішення Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області від 25.03.1997 року №12 позивачці було надано дозвіл на будівництво літньої кухні і двох господарчих будівель на території будинку АДРЕСА_1. 20 липня 1997 року вона отримала будівельний паспорт на будівництво і розпочала будувати приміщення. Приміщення збудовано, але вона не може прийняти їх в експлуатацію, оскільки їй не виділено земельну ділянку під забудову.

У зв'язку з необхідністю отримати земельну ділянку позивачка звернулась в Підгороднянську селищну раду,надавши план розташування проектованої земельної ділянки орієнтовною площею 0,076 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1, складений землевпорядником Підгороднянської селищної ради.

22.01.2016 р. отримала рішення XXXIII сесії шостого скликання від 11.09.2015р., згідно якого позивачці відмовлено в наданні дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень /двох господарських будівель та літньої кухні/, розташованих на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

17.03.2016 року повторно слухалась заява позивачки про надання дозволу на складання Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею в 0,0775 га для обслуговування існуючих нежитлових будівель /двох господарських будівель та літньої кухні/, розташованих на прибудинковій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1.

Рішенням №6 VI сесії шостого скликання від 17.03.2016 р. позивачці зновуі відмовлено в наданні дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень /двох господарських будівель та літньої кухні/, розташованих на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

Будь-якого обґрунтування обох рішеннь не надано.

Позивачка вважає рішення протиправними ще і з тих підстав, що відповідно до положень ч.2 ст.382 ЦК України відмовити їй в наданні земельної ділянки можливо лише в тому випадку, коли прибудинкова територія є власністю осіб, проживаючих в ньому у випадку реєстрації таких прав. В даному будинку в позивачки є у власності декілька квартир, крім того, є і частина земельної ділянки у власності. Ці обставини не враховані при винесенні рішення селищною радою. У зв'язку з такою ситуацією позивачка не може належним чином оформити приміщення, за що вже двічі їй було визначено штраф відповідними службами.

Позивачка вважає, що таким рішенням порушено її права та інтереси, як користувачки прибудинкової території АДРЕСА_1 та власниці літньої кухні і двох господарчих будівель на території будинку АДРЕСА_1.

Також позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про про визнання причин порушення строку для звернення до суду поважними і поновлення строку для звернення за судовим захистом, в котрій вказала, що 22.01.2016р. отримала рішення XXXIII сесії шостого скликання від 11 вересня 2015 р., згідно якого їй відмовлено в наданні дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень /двох господарських будівель та літньої кухні/, розташованих на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1. Поскільки рішення Підгороднянською селищною радою винесено ще в вересні 2015 року, а в суд вона звертається в лютому 2016 року, то формально пропустила встановлений законом строк для звернення до суду. Однак отримала вона рішення лише 22.01.2016 року і це вона вважає є поважною причиною, у зв'язку з якою вона своєчасно не оскаржувала рішення. Також просить врахувати те, що вона інвалід, у зв'язку з наявністю хвороб, які часто загострюються, змушена тривалий час лікуватись. Це також просить вважати поважною причиною пропуску строків, оскільки за станом здоров'я не могла офоромляти позов до суду своєчасно.

Представник відповідача Підгороднянської селищної ради - Баранов А.М. - в судовому засіданні стосовно наявності підстав поважності пропуску строку для звернення до суду не заперечує, вважає за можливе розглядати справу, по суті самого позу - позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, поскільки позивачка мотивує свої вимоги тим, що 02.09.2015р. вона звернулася до Підгороднянської селищної ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлового приміщення (літня кухня та двох господарських будівель).

Рішенням XXXIII сесії Підгороднянської селищної ради шостого скликання від 11.09.2015р. Позивачці було відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлових будівель. Приймаючи спірне рішення, Підгороднянська селищна рада керувалася ст. 12, ст.42 ЗК України, ст.13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Пунктом 3 ст.123 ЗК України передбачено, що підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

- а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

- б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

- в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

- г) прийняття спадщини;

- д) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно норм ЦК України щодо переходу набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, то ст.377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. N 507, багатоквартирний будинок є жилий будинок з двома і більше квартирами.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 має більше двох квартир, тому є багатоквартирним. За житловим законодавством квартира - це відособлена частина житлового будинку, що складається з однієї або декількох кімнат, а також місць допоміжного використання, передбачених для задоволення господарчо-побутових та інших потреб громадян, пов'язаних з їх проживанням в такому приміщенні.

Земельна ділянка має бути єдиною для обслуговування житлового будинку, незалежно від кількості квартир або часток будинку у ньому, та належати співвласникам цього будинку (власникам квартир або часток) на праві спільної часткової (сумісної) власності.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. При цьому прибудинковою територією вважають встановлену за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельну ділянку багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідну для розміщення та обслуговування жилого будинку й господарських і технічних будівель та споруд біля нього, тобто територію під жилим будинком, проїзди й тротуари, озеленені ділянки та ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів жителів будинку, для господарських потреб та інші території, пов'язані з утриманням і експлуатацією будинку.

Призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 Земельного кодексу України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону від 29.11.2001р. № 2866-ІІІ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11.11 2002 р. № 1521 "Про реалізацію Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Ч.2 ст.5 даного Закону передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішуються відповідно до Закону питання регулювання земельних відносин.

Тому, з огляду на викладене, представник відповідача вважає, що спірне рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази, вирішуючи справу в межах поданої заяви про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з оскарження рішення та заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що заява про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з оскарження рішення підлягає задоволенню, а заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі рішення Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області від 25.03.1997р. №12 позивачці було надано дозвіл на будівництво літньої кухні і двох господарчих будівель на території будинку АДРЕСА_1. 20 липня 1997 року вона отримала будівельний паспорт на будівництво і розпочала будувати приміщення. Приміщення збудовано, але вона не може прийняти їх в експлуатацію, оскільки їй не виділено земельну ділянку під забудову. У зв'язку з необхідністю отримати земельну ділянку позивачка звернулась в Підгороднянську селищну раду,надавши план розташування проектованої земельної ділянки орієнтовною площею0,076 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1, складений землевпорядником Підгороднянської селищної ради.

22.01. 2016 р. отримала рішення XXXIII сесії шостого скликання від 11.09. 2015р., згідно якого позивачці відмовлено в наданні дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень /двох господарських будівель та літньої кухні/, розташованих на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

17.03.2016 року повторно слухалась заява позивачки про надання дозволу на складання Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею в 0,0775 га для обслуговування існуючих нежитлових будівель /двох господарських будівель та літньої кухні/, розташованих на прибудинковій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1.

Рішенням №6 VI сесії шостого скликання від 17.03.2016 р. позивачці зновуі відмовлено в наданні дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень /двох господарських будівель та літньої кухні/, розташованих на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

Будь-якого обґрунтування обох рішеннь не надано.

Позивачка стверджувала, що таким рішенням порушено її права та інтереси, як користувачки прибудинкової території АДРЕСА_1 та власниці літньої кухні і двох господарчих будівель на території будинку АДРЕСА_1.

Ч.3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

- 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- 4) безсторонньо (неупереджено);

- 5) добросовісно;

- 6) розсудливо;

- 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

- 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

- 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань селищної ради віднесене вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 121 ЗК України, кожен громадянин України має право на безоплатне отримання один раз земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів в розмірі не більше 0,01 гектара.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно норм ЦК України щодо переходу набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, то ст.377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. N 507, багатоквартирний будинок є жилий будинок з двома і більше квартирами.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 має більше двох квартир, тому є багатоквартирним.За житловим законодавством квартира - це відособлена частина житлового будинку, що складається з однієї або декількох кімнат, а також місць допоміжного використання, передбачених для задоволення господарчо-побутових та інших потреб громадян, пов'язаних з їх проживанням в такому приміщенні.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. При цьому прибудинковою територією вважають встановлену за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельну ділянку багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідну для розміщення та обслуговування жилого будинку й господарських і технічних будівель та споруд біля нього, тобто територію під жилим будинком, проїзди й тротуари, озеленені ділянки та ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів жителів будинку, для господарських потреб та інші території, пов'язані з утриманням і експлуатацією будинку.

Призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 Земельного кодексу України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону від 29.11. 2001 р. № 2866-ІІІ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11.11 2002 р. № 1521 "Про реалізацію Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України, пунктом 6 якої встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації подають до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, клопотання, в якому має бути зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До клопотання мають бути додані: викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких слід відзначити бажане місце розташування земельної ділянки; погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства); копію документа, що посвідчує особу (наприклад, паспорта громадянина України). Ч.7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Ч. 8 цієї ж статті передбачене погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у визначеному законом порядку.

Ч. 9 цієї статті визначено, що лише після вчинення усіх зазначених дій відповідний орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або відмову у такому затвердженні, яка також має бути мотивована.

Ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Проаналізувавши процедуру прийняття оскаржуваного рішення, компетенцію органу, який його прийняв, а також дотримання принципів неупередженості, розсудливості, пропорційності, рівності перед законом тощо, суд вважає, що воно не відповідає критеріям, зазначеним у статті 2 КАС України.

Так, право ОСОБА_5, як і будь-якого громадянина України на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва літньої кухні і двох господарчих будівель на території будинку АДРЕСА_1 у визначених законом розмірах гарантоване.

ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 118 ЗК України подала до визначеного ст. 122 ЗК України повноважного органу - Підгороднянської селищної ради відповідне клопотання та всі необхідні у даному випадку документи.

Розглядаючи заяву ОСОБА_5, селищна рада діяла у межах повноважень, визначених п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 122 ЗК України.

Слід зазначити, що в даному випадку мова йшла тільки про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а не затверджено проекту землеустрою щодо відведення будь-якої конкретної земельної ділянки у власність, не передачу земельної ділянкі у власність ОСОБА_5

Саме в межах процедури виготовлення, погодження і затвердження проекту землеустрою компетентні органи, установи та посадові особи вирішують, чи є законні підстави для передачі у власність громадянина конкретної визначеної земельної ділянки, або ж такі підстави відсутні.

На стадії надання дозволу на складання проекту землеустрою селищна рада могла відмовити у наданні такого дозволу лише з підстав невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Саме для того закон і передбачає виготовлення проекту землеустрою, його погодження і затвердження, щоб належним чином перевірити такі питання.

Як зазначила позивачка і ці обставини доведені в суді, позивачці на підставі рішення Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області від 25.03.1997 року №12 було надано дозвіл на будівництво літньої кухні і двох господарчих будівель на території будинку АДРЕСА_1. 20 липня 1997 року вона отримала будівельний паспорт на будівництво і розпочала будувати приміщення. Приміщення збудовано, але вона не може прийняти їх в експлуатацію, оскільки їй не виділено земельну ділянку під забудову.

Таким чином судом встановлено порушення селищною радою порядок вирішення спірного питання, а саме відмова в наданні дозволу на виготовлення проектної документації без будь-якого посилання на підстави такої відмови, з чого можна зробити висновок, що законних підстав для відмови у відповідного органу по вирішенню даного питання не було.

Враховуючи наведене, фактично у селищної ради були відсутні підстави для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою.

Лише після складання такого проекту відповідні компетентні служби, посадові особи мали б перевірити, чи можливо виділити громадянину саме ту земельну ділянку, яку він бажає отримати у власність, чи нема для цього обмежень, визначених законом, чи не порушуються при цьому права будь-яких осіб. Лише після цього селищна рада могла б прийняти рішення про надання земельної ділянки у власність або про відмову у цьому.

Враховуючи наведене, в цій частині позов підлягає задоволенню.

В частині заявленого позивачкою позову зобов'язати Підгороднянську селищну раду прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень (двох господарських будівель та літньої кухні), розташованих на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вищезазначеної норми Конституції України слідує, що кожен орган державної влади зобов'язаний діяти виключно в межах, передбачених чинним законодавством. Відповідно, суд при вирішенні питання щодо правомірності дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо відповідності таких дій нормам чинного законодавства, однак не може заміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань селищної ради віднесене вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Отже, поскільки вирішення регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції пленарних засідань селищної ради, а відтак судові органи не вправі перебирати на себе його повноваження.

Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008 року, згідно з яким суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

В той же час, у контексті положень частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судоудочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Проте суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи з третіх осіб, про захист яких вони просять.

При вирішенні даної справи, суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача суд зазначає, що таке можливо відновити, зобов'язавши Підгороднянську селищну раду Первомайського району Миколаївської області повторно розглянути заяву позивачки ОСОБА_1 з питання надання дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень.

Відповідно до вимог статі 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання чинним рішення чи окремих його положень.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із наявних матеріалів справи , норм чинного законодавства, необхідності відновлення порушеного права позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Ст. 94 КАС України передбачено,:

- ч. 1- якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

- ч. 2 - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

- ч. 3 - якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

- ч. 4 - у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

- ч.5 - у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Оскільки позов задоволено частково, позивачка звільнена від сплати судового збору у відповідності до Закону України «Про судовий збір», судові витрати відповідно до ст.ст. 94, 98 КАКС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 7-12, 70, 71,159-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

- Уточнений позивачкою ОСОБА_1 11.05.2016р. позов задовольнити частково.

- Визнати протиправним рішення № 7 ХХХІІІ сесії шостого скликання від 11.09.2015р. та рішення VІ сесії шостого скликання від 17.03.2016 року № 5 Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про відмову у наданні дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0.0775 га. для обслуговування існуючих нежитлових приміщень (двох господарських будівель та літньої кухні), розташованих на прибудкованій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати ці рішення.

- Зобов'язати Підгороднянську селищну раду Первомайського району Миколаївської області повторно розглянути заяву позивачки ОСОБА_1 з питання надання дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень. прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.0775 га для обслуговування існуючих нежитлових приміщень (двох господарських будівель та літньої кухні), розташованих на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, а якщо було подано, то після перегляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови всіма учасниками процесу до Одеського апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

СУДДЯ:

.