Справа № 323/2445/16-а
Суддя: Щербань Л. С.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/2445/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

25.07.2016 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі : головуючої судді Щербань Л.С., при секретарі Щербині Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Оріхів адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною діяльність суб'єкту владних повноважень щодо відмови поновити виплату пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вона наказом ГУ МВС України в Запорізькій області від 04.10.2012 року № 284 о/с була звільнена зі служби у відставку відповідно до ст.65 А п.1 (за віком) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Станом на день звільнення загальна вислуга для призначення пенсії складала 29 років, з них календарна - 17 років.

05.10.2012 року позивачка була зарахована на державну службу, прийняла Присягу державного службовця та прийнята на посаду завідувача Оріхівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

З того часу вона безперервно працює у займаній посаді та перебуває на державній службі.

Після її звільнення із органів внутрішніх справ 04.10.2012 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області , встановленим чином їй з 05.10.2012 року було призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При цьому, пенсія їй призначена довічно. Отримувала вона пенсію з жовтня 2012 року по березень 2015 року.

Проте, починаючи з квітня 2015 року кошти на її рахунок не надходять. З метою отримання пояснень позивачка листом від 17.05.2016 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про пояснення причини затримки виплати пенсії за квітень 2015 року - травень 2016 року.

Відповідач в письмовій формі повідомив позивачку про відсутність права на отримання мною пенсії за вислугу років до кінця 2016 року, відмовив у продовженні виплати пенсії з посиланням на Закони України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ та від 24.12.2015 року №911- VІІІ у зв'язку із неможливістю одночасного перебування на державній службі та виплати будь-якого виду пенсії, а також порадив у разі незгоди звертатися до суду.

На думку позивачки, правова позиція відповідача щодо відмови визнати право на продовження виплати пенсії, визначеної на момент прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, не відповідає вимогам законодавства України та завдає суттєвої шкоди її правам та законним інтересам.

Просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати їй пенсії за вислугу років, передбаченої статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити їй виплату призначеної у 2012 році довічно пенсії за вислугу років з 01.04.2015 року.

В судове засідання позивачка не з'явилась. До суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. На вимогах наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. До суду надав заперечення до адміністративного позову, в якому просить в задоволенні позову відмовити та розглядати справу без їх участі.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами як обґрунтування позовних вимог так і заперечення проти них, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності дост. 8 Конституції Українитаст. 8 КАС Україникерується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом ГУ МВС України в Запорізькій області від 04.10.2012 року № 284 о/с була звільнена зі служби у відставку відповідно до ст.65 А п.1 (за віком) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Станом на день звільнення загальна вислуга для призначення пенсії складала 29 років, з них календарна - 17 років.

05.10.2012 року позивачка була зарахована на державну службу, прийняла Присягу державного службовця та прийнята на посаду завідувача Оріхівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

З того часу вона безперервно працює у займаній посаді та перебуває на державній службі.

Після її звільнення із органів внутрішніх справ 04.10.2012 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області , встановленим чином їй з 05.10.2012 року було призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При цьому, пенсія їй призначена довічно.

Починаючи з квітня 2015 року пенсія їй не виплачується.

17.05.2016 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про пояснення причини затримки виплати пенсії за квітень 2015 року - травень 2016 року.

Відповідно до листа від 06.06.2016 року, виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_1 не має права на отримання пенсії за вислугу років до кінця 2016 року та відмовив у продовженні виплати пенсії з посиланням на Закони України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ та від 24.12.2015 року №911- VІІІ у зв'язку із неможливістю одночасного перебування на державній службі та виплати будь-якого виду пенсії.

Дійсно Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення внесені зміни до статті 54 Закону, яка має назву «Виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку)», а саме передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

У пункті 2 Прикінцевих положень наведеного закону зазначено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Проте, в тексті цього закону не зазначено, що його потрібно застосовувати до усіх осіб незалежно від дати їх зарахування на державну службу або на інші посади, які також підпадають під тимчасові обмеження.

Підставою для позбавлення позивачки права на вже призначену довічно пенсію за вислугу років є перебування на державній службі з 2012 року.

Протягом останніх років прийнято декілька законів, які спрямовані на економію бюджетних коштів та регламентують відносини у галузі пенсійного забезпечення (страхування): Закон від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи », Закон від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» та деякі інші. Після набрання цими Законами чинності застосовуються більш жорсткі, чим раніше, умови до пенсійного віку, розмірів різних видів пенсії, права на дострокове призначення пенсії.

Проте Пенсійним фондом України не застосований жоден із законів направлений на зменшення або позбавлення пенсіонерів існуючих пенсійних виплат, які вони отримували на день набрання цими законами чинності.

Наведена позиція ГУПФУ у застосуванні Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ суперечить Конституції України, законам та судовій практиці з цих питань. Так, відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, питання щодо дії нормативно-правових актів у часі неодноразово розглядалось Конституційним Судом України в Рішеннях № 1-зп від 13.05.1997р., №1-рп/99 від 09.02.1999р., №3-рп/2001 від 05.04.2001р., №13-рп/2002 від 02.07.2002р., №3-рп/2004, в яких встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або нормативно-правовим актом.

Отже, зміна пенсійного законодавства, яка мала місце з 01.04.2015 року, може застосовуватися лише до нових обставин, які виникають після зазначеної дати (перевід на іншу посаду в цьому державному органі або до іншого державного органу), але ця зміна не може скасовувати право позивачки на довічно призначену їй пенсію, яке виникло та відбулося у жовтні 2012 року до набрання чинності змін пенсійного законодавства.

Абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній з 01 квітня 2015 року, встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судців», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Тобто, станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій я працюю, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим відповідачем з 01 квітня 2015 року було припинено мені виплату пенсії.

Разом з тим, пунктом 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-УІІІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність.

З цього часу особам, які підпадають під дію вищезазначених спеціальних законів, за наявності права на пенсію, пенсія призначається лише відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тому передбачені ч. 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати пенсії позивачці, призначеної відповідно до цього Закону, відпали.

Керуючись ст. ст.2,69-71,158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною діяльність суб'єкту владних повноважень щодо відмови поновити виплату пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії, задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, передбаченої статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату призначеної у 2012 році довічно пенсії за вислугу років з 01.04.2015 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області

Суддя: Л.С.Щербань