Справа № 496/5470/14-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року К/800/36195/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Загороднього А.Ф., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2015 року по справі № 496/5470/14-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської

області (далі - Управління)

третя особа Приватне підприємство «Секретарівське»

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити

певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Управління, третя особа Приватне підприємство «Секретарівське» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2015 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління від 4 листопада 2014 року № 50.

Зобов'язано відповідача призначити позивачу з 6 червня 2014 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, Управління подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 6 червня 2014 року звернувся до Управління із заявою про призначення йому пенсії на за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач рішенням від 4 листопада 2014 року №50 відмовив позивачу у призначенні пенсії. Відмова мотивована тим, що час роботи позивача з 4 вересня 2002 року по 13 квітня 2014 року не може бути зараховано до пільгового стажу, оскільки вказаний період не підтверджено результатами атестації робочого місця.

У рішенні зазначено, що загальний стаж позивача складає 33 роки 8 місяців 17 днів, з яких пільговий стаж - 9 років 19 днів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Управління, позивач звернувся до суду і зазначив, що його пільгового стажу достатньо для призначення пільгової пенсії.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди першої та апеляційної інстанцій виходив з наступних мотивів.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 62 вказаного Закону визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно частини 1 статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судами встановлено, що у періоди з 9 липня 1983 року по 22 вересня 1983 року, з 10 листопада 1987 року по 22 грудня 1992 року та з 4 вересня 2002 року по 13 квітня 2014 року ОСОБА_4 працював електрогазозварювальником.

Під час розгляду справи судами досліджено трудову книжку позивача, Довідку трудового архіву Біляївського району від 28 березня 2014 року №119, картку умов праці позивача, Висновок експертизи якості проведення атестації робочих місць від 12 квітня 2010 року №63/04-2010, Довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Одеським заводом залізобетонних конструкції від 26 травня 2014 року №03/454, Висновок експертизи якості проведення атестації робочих місць від 2 серпня 2006 року №05/10-626, наказ про результати проведення атестації робочих місць та умов праці, виданого Заводом залізобетонних конструкцій «Дорстройтрест» від 15 травня 1999 року №104, довідки Приватного підприємства «Секретарівське» від 10 лютого 2015 року №15 та 16, які підтверджують наявність у ОСОБА_4 загального стажу роботи 33 роки 8 місяців 17 днів та спеціального (на посадах віднесених до Списку №2) більше 12 років 6 місяців.

Крім того, визначальною умовою призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є проведення атестації робочих місць, яка здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Порядок №383), згідно з пунктом 3 якого, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Водночас, пунктом 4.5 Порядку № 383 встановлено, що якщо з 21 серпня 1992 року атестація не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядку проведення атестації робочих місць.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що первинна атестація робочого місця позивача була проведена 15 травня 1999 року і в подальшому умови роботи не змінювалися, то суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірний період роботи ОСОБА_4 з 4 вересня 2002 року по 13 квітня 2014 року має бути зараховано до стажу його роботи, як пільговий.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року №21-307а14.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Управлінням не доведено правомірність прийняття рішення від 4 листопада 2014 року № 50 про відмову ОСОБА_4 призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області відхилити.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Загородній А.Ф.

Рецебуринський Ю.Й.