Справа № 826/26566/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2016 року № 826/26566/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Трубний Завод"
до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Державної служби України з питань праці

провизнання протиправною бездіяльність, зобов'язати вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» звернулось до суду з позовом до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Державної служби України з питань праці про визнання протиправною бездіяльності щодо невидачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: випробування: неруйнівний контроль: візуально-оптичний (VT), ультразвуковий (п. 1 додатка 2 порядку) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки: парові водогрійні котли теплопродуктивністю понад 01 МВт (п.16 додатку 3 Порядку); посудини, що працюють під тиском понад 0,05 ПМа (п. 17додатку 3 Порядку); трубопроводи пари гарячої води з робочим тиском пари понад 0,05 МПа і температурою води вище 110 градусів С, які підлягають реєстрації в територіальних органах Держгірпомнагляду (п. 18 додатку 3 Порядку); зобов'язання видати позивачу випробування: неруйнівний контроль: візуально-оптичний (VT), ультразвуковий (п. 1 додатка 2 порядку) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки: парові водогрійні котли теплопродуктивністю понад 01 МВт (п.16 додатку 3 Порядку); посудини, що працюють під тиском понад 0,05 ПМа (п. 17додатку 3 Порядку); трубопроводи пари гарячої води з робочим тиском пари понад 0,05 МПа і температурою води вище 110 градусів С, які підлягають реєстрації в територіальних органах Держгірпомнагляду (п. 18 додатку 3 Порядку).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач відповідно до норм Порядку та Закону України «Про охорону праці» звернувся до відповідача з документами для отримання вказаного вище дозволу, проте відповідачем у визначений Законом України «Про охорону праці» термін таку заяву не вирішено.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається, що повноваженнями щодо видачі вказаних вище дозволів з 15.09.2015 наділена Державна інспекція України з питань праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №1021-р.

В судовому засіданні, судом з урахуванням думки представників сторін ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України заяву від 19.05.2015 на одержання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (далі - дозвіл).

Листом №4165/0/11-06/6/15 від 10.08.2015 Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки України повідомила заявника про наявність колізії норм права між ч. 3 ст. 21 Закону України «Про охорону праці» та абз 7 ч. 5 ст. 33 Закону України «Про охорону праці», п. 48 додатку до Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» абз 5 пп. 27 п. 4 Положення, у зв'язку з чим заява позивача буде вирішена після надання роз'яснень Міністерством юстиції України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні регулює Закон України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-XII (далі - Закон № 2694-XII).

Відповідно до ст. 21 Закону № 2694-XII роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб'єкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці. На застосування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки виробник або постачальник устаткування підвищеної небезпеки отримує дозвіл до прийняття зобов'язань на постачання. Одержання дозволу не вимагається у разі експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, яке прийнято в експлуатацію з видачею відповідного сертифіката або щодо якого зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації, а також у разі реєстрації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб'єкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви на одержання дозволу та необхідних документів приймає рішення про видачу дозволу або про відмову в його видачі із зазначенням підстав, визначених цією статтею.

Разом з цим, правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів визначено Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 № 2806-IV (далі - Закон № 2806-IV).

Так, згідно ч. 3 ст. 4 Закону № 2806-IV суб'єкт господарювання має право на одержання (переоформлення, одержання дублікатів, анулювання) документів дозвільного характеру та подання декларацій за своїм місцезнаходженням або у випадках, передбачених законом, - за місцем провадження діяльності або місцезнаходженням об'єкта.

Порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ст. 41 Закону № 2806-IV).

Строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом. Документи дозвільного характеру видаються безоплатно, на необмежений строк, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, в силу приписів ч. 5 ст. 41 Закону №2806-IV підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:

подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей;

негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Письмове повідомлення дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру надається суб'єкту господарювання особисто або надсилається поштовим відправленням з описом вкладення або у випадках, передбачених законом, - в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій із зазначенням передбачених законом підстав для такої відмови у строк, встановлений для видачі документа дозвільного характеру.

Згідно ст. 21 Закону № 2694-XII Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, приймає рішення про відмову у видачі дозволу в разі:

неподання роботодавцем необхідних документів та (або) їх оформлення з порушенням встановлених вимог;

подання недостовірних відомостей або висновку за результатами експертизи, який затверджено чи складено більш як за рік до дня подання заяви;

встановлення згідно з висновком за результатами експертизи невідповідності об'єкта експертизи вимогам законів та інших нормативно-правових актів з охорони праці.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави стверджувати, що підстави визначені Законом № 2806-IV та Законом №2694-XII є вичерпними.

Окрім того, приписи ч. 5 ст. 41 Закону №2806-IV містять в собі імперативну норму права щодо заборони відмови у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами.

Судом з матеріалів справи встановлено, що Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України повідомлено позивача, що його заява буде вирішена після надання роз'яснень щодо застосування колізії норм права. Отже, фактично відповідачем не прийнято жодного з визначених законодавством рішень (про видачу дозволу або про відмову у видачі дозволу).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд при вирішення спору керується принципом законності, зокрема, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу (ч. 4 ст. 9 КАС України).

При цьому, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративній суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

З огляду на викладене, и суд дійшов до висновку, що Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки України при вирішенні заяви позивача про надання дозволу діяла не в порядок та спосіб визначений законом, оскільки за результатом вирішення заяви позивача не прийнято жодного з визначених згадуваними Законами рішень, а фактично допущено бездіяльність щодо вирішення заяви позивача.

Вирішуючи спір щодо іншої частини позовних вимог суд зазначить наступне.

Так, згідно ч. 5 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" (далі - постанова №442) утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з питань праці та Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки і поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері охорони надр), а також функції з реалізації державної політики у сфері гігієни праці та функції із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників.

Пунктом 5 постанови №442 установлено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення №96).

Згідно п.п. 30 п. 4 Положення №96 Державна служба України з питань праці видає у передбачених законодавством випадках, серед іншого, дозволи на право проведення вибухових робіт і виготовлення засобів їх механізації.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №1021-р "Про питання Державної служби з питань праці" погоджено з пропозицією Міністерства соціальної політики щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Державну службу з питань праці постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015№ 96 "Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці" (Офіційний вісник функцій і повноважень Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки, що припиняється.

З вказаного слідує, що суб'єктом владних повноважень, який реалізує державну політику, зокрема в частині видачі дозволів, у тому числі їх переоформлення, на право проведення вибухових робіт і виготовлення засобів їх механізації є Державна служба України з питань праці.

Поряд з цим, суд вирішуючи позовні вимоги щодо зобов'язання Державної служби України з питань праці видати позивачу дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки враховує зміст Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді.

Вказаними Рекомендаціями визначено, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, на думку суду, за своєю правовою природою видача (переоформлення) дозволу проведення вибухових робіт і виготовлення засобів їх механізації є дискреційними повноваженнями Державної служби України з питань праці, а тому зобов'язання відповідача вчинити дії щодо переоформлення дозволу виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи, що Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України у визначений Законом № 2806-IV та Законом №2694-XII строк не вирішено заяву позивача та не прийнято визначених названими Законами рішень (про видачу дозволу або про відмову у видачі дозволу) суд вбачає наявними підстави для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності щодо вирішення заяви позивача. Разом з цим, оскільки станом на час вирішення справи повноваженнями щодо видачі зазначених дозволів наділена Державна служба України з питань праці, проте позивач до останнього не звертався з заявою про видачу дозволу, між зазначеними особами фактично відсутні спірні правовідносини, отже суд не вбачає підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Крім того, ст. 1 Закону №2806-IV визначає принцип мовчазної згоди у разі якщо у визначений законом строк його заява про отримання дозвільної документації не вирішена.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі частково довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, у той час коли відповідачем на підставі ч. 2 ст. 71 КАС України доводи позивача не спростовано.

З урахуванням вищевказаного, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України щодо вирішення заяви ТОВ «Перший трубний завод» від 19.05.2015 про надання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: випробування: неруйнівний контроль: візуально-оптичний (VT), ультразвуковий (п. 1 додатка 2 порядку) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки: парові водогрійні котли теплопродуктивністю понад 01 МВт (п.16 додатку 3 Порядку); посудини, що працюють під тиском понад 0,05 ПМа (п. 17додатку 3 Порядку); трубопроводи пари гарячої води з робочим тиском пари понад 0,05 МПа і температурою води вище 110 градусів С, які підлягають реєстрації в територіальних органах Держгірпомнагляду (п. 18 додатку 3 Порядку).

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур