Справа № 2а/2506/17572/11 (2а/2506/18972/11)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2016 р. м. Київ К/800/5178/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівАмєліна С.Є.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

за участю позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року за поданням Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області) про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в м. Чернігові про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області звернувся до суду із поданням про зміну способу виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2011 року про зобов'язання УПФУ в м. Чернігові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 пенсії, встановивши її розмір на рівні 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії, встановивши її розмір на рівні 75 % від мінімальної пенсії за віком ОСОБА_5 за період з 03 червня 2011 року по 22 липня 2011 року відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», шляхом стягнення з УПФУ в м. Чернігові на користь ОСОБА_4 8868,98 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року, подання про зміну способу виконання рішення суду задоволено. Змінено спосіб і порядок виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2011 року та стягнуто з УПФУ в м. Чернігові на користь ОСОБА_4 8868,98 грн нарахованої суми пенсії.

У касаційній скарзі УПФУ в м. Чернігові просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні подання про зміну способу виконання рішення суду. Зазначає, що судами порушено норми процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2011 року зобов'язано УПФУ в м. Чернігові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 пенсії, встановивши її розмір на рівні 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії, встановивши її розмір на рівні 75 % від мінімальної пенсії за віком ОСОБА_5 за період з 03 червня 2011 року по 22 липня 2011 року відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Деснянським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист.

ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області відкрито виконавче провадження.

УПФУ в м. Чернігові повідомило державного виконавця про те, що на виконання вимог виконавчого документа здійснено нарахування державної та додаткової пенсії у сумі 8868,98 грн. Проте, у зв'язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України, в УПФУ в м. Чернігові відсутня можливість виплатити вказану суму заборгованості.

Задовольняючи подання державного виконавця, суди виходили з того, що зміна способу виконання судового рішення з зобов'язання здійснити нарахування та виплату коштів на стягнення коштів не змінює по суті постанову суду.

Проте, такі висновки судів помилкові.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами пункту 2 частини 4 статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (пункт 2 частини 2 статті 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2011 року та наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами, як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин, державний виконавець просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог, і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. В адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (статті 198, 223 КАС України).

Тому, слід розуміти відмінності між позовною вимогою, як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, від способу виконання судового рішення, як одного з його заходів, що унеможливлює зміни судового рішення за відсутності на це процесуальних повноважень.

Частиною 1 статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Під зміною слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи видно, що виконання постанови суду першої інстанції неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду.

Посилання державного виконавця на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14).

Згідно із частиною 1 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 229, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про зміну способу та порядку виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2011 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді С.Є. Амєлін
Ю.К. Черпак