Справа № 826/23876/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2016 року № 826/23876/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Сервіс»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Сервіс» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві (далі - відповідач).

В позовній заяві позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення № , , , , від 20.05.15 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувані рішення винесені податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягають скасуванню. При цьому позивач посилається на те, що ним було сплачено суми зобов'язання своєчасно, а відповідачем безпідставно відображено звіт позивача за лютий 2013 року серед зобов'язань позивача повторно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав суду письмові заперечення, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам, викладеним в акті перевірки.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві винесено 20 травня 2015 року рішення якими, за порушення приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування застосовано штрафні санкції :

- № про сплату штрафу 9 734,25 грн. та пені 97.34 гри. за період 31.10.13р. -31.10.13 р.

- № про сплату штрафу 8 655.91 грн. та пені 603,30 грн. за період 21.11.13р. - 22.11.13р.

- № про сплату штрафу 5 410,26 грн. та пені 245,66 грн. за період 23.12.13р. - 27.12.13 р. № про сплату штрафу 9 278.39 грн. та пені 1 020,63грн. за період 21.01.14р. - 31.01.14 р.

- № про сплату штрафу 9 587,37 грн. та пені 766,99 грн. за період 21.02.14р. - 28.02.14 р.

Винесення зазначених рішень мотивовано тим, що позивачем було допущено несвоєчасну оплату самостійно визначених зобов'язань.

Так, судом встановлено, що 30.10.2013р. відповідачем проведено нарахування на суму 197859,59 грн., згідно поданої звітності «Про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за лютий 2013р. № від 30.10.2013р., в результаті чого у позивача виникла заборгованість у сумі 97342,47 грн.

20.11.2013р. ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» () подано звітність «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (додаток 4) за жовтень 2013 року N в якому відображено загальну суму єдиного внеску, що підлягає сплаті в розмірі 360253,50грн., в результаті виникла заборгованість у сумі 86559,06

20.12.2013р. відповідачем проведено нарахування на суму 440207,46 грн., згідно поданої звітності «Про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за листопад 2013р. № від 16.12.2013р., в результаті чого виникла заборгованість у сумі 54102,53грн.

20.01.2014р. відповідачем проведено нарахування на суму 512144,96грн., згідно поданого звіту «Про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за грудень 2013р. № від 14.01.2014р., в результаті виникла заборгованість у сумі 92783,93грн.

20.02.2014р. проведено нарахування на суму 432228,41грн., згідно поданого звіту «Про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за січень 2014р. № від 17.02.2014р.

За результатом розгляду даних обставин відповідачем було прийнято 20.05.2015р. оскаржувані рішення, які рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення разом з супровідним листом №1951/10/26-55-17-05 від 21.05.2015р. надіслано позивачу 21.05.2015р.

Суд, вирішуючи справу, виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно абзацом другим частини восьмої статті 9 вказаного Закону кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

При цьому відповідачем не заперечується обставина як відсутності виплат з боку позивача, так і погашення зобов'язань за рахунок інших оплат, здійснених позивачем.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вищезазначений розподіл обов'язку доведення встановлює презумпцію правомірності дій позивача та наявність протиправності в діях суб'єкта владних повноважень, яка має бути спростована відповідачем певними засобами доказування. Отже, для доведення правомірності своїх дій, відповідачем мало бути надано докази виплати позивачем коштів, натомість жодних доказів чи посилань на їх наявність відповідачем надано не було.

Також відповідачем не заперечувалася та обставина, що нарахування були обумовлені повторною реєстрацією звіту позивача за лютий 2013 року, та, відповідно, повторне зазначення нарахувань.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Податковий орган, приймаючи таке рішення, посилався на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які регламентують застосування санкцій та пені за несвоєчасну сплату зобов'язань. Разом з тим, суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип «належного урядування» покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Відповідач посилався на те, що йому ще в листопаді 2013 р. стало відомо про несвоєчасну сплату позивачем зобов'язання. При цьому позивача не було повідомлено про наявність і розмір такого зобов'язання та застосування штрафу.

Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується обставина перерахування коштів позивачем та зарахування їх до Державного бюджету України, натомість зазначається про те, що формальна помилка в заповненні декларації є підставою для застосування санкцій.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини суд визнає, що у ситуації, яка склалася, податковий орган з листопада 2013р. по травень 2015 року порушував вищевказані вимоги щодо «належного урядування», унаслідок чого застосував до позивача фінансові санкції, що вбачається судом підставою для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд доходить висновків, що у випадку належної та добросовісної поведінки податкового органу, позивача було б поінформовано про наявність помилок, що унеможливило притягнення його до відповідальності.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві № , , , , від 20.05.15 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

3. Судові витрати в сумі 121,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Енерджі Сервіс" за рахунок асигнувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук