Справа № 826/23686/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

27 липня 2016 року № 826/23686/15
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини польова пошта НОМЕР_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:
З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в якому (з урахуванням уточнення до позовної заяви) просить:

- визнати дії військової частини польової пошти НОМЕР_2 (пізніше НОМЕР_1 ) щодо роздавальних відомостей відносно позивача з початку його служби до жовтня 2014 року та з лютого 2015 року по сьогоднішні неправомірними і зобов`язати в/ч п/п НОМЕР_1 подати до Полтавського облвійськкомату уточнені роздавальні відомості з нарахуванням всіх видів забезпечення;

- зобов`язати Полтавський облвійськкомат виплатити позивачу згідно уточнених роздавальних відомостей кошти з врахуванням ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»;

- стягнути з в/ч п/п НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду в сумі 110240,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно здійснюється затримка в грошовому утриманні, що завдає позивачеві значної моральної шкоди.

Крім того, позивач стверджує, що така затримка виплати грошових коштів обумовлює негативні зміни психоемоційного стану особистості, обмежує можливості повноцінної життєдіяльності, тобто завдає позивачу психологічні моральні страждання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що за час проходження військової служби відповідач виплатив позивачу через картковий рахунок у філії «Полтавське головне регіональне управління» ПАТ «КБ «Приватбанк» всі належні суми грошового забезпечення, що підтверджується списками перерахування.

Крім того, представник відповідача зазначив, що з лютого 2015 року позивачу виплата проводилась на підставі роздавальних відомостей, які були складені фінансовим органом військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

При цьому, представник ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що жодним чином не порушив права позивача на отримання належного йому грошового забезпечення, а відтак підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Представник відповідача - військової частини польова пошта НОМЕР_1 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У зв`язку з неявкою представника відповідача у судове засідання, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 17.05.2014 року призваний до Збройних Сил України та призначений начальником польової лазні військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на підставі відповідного наказу №4.

Як зазначає представник позивача в позовній заяві, позивач 19.07.2014 року отримав поранення.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки військово-лікарської комісії №1267/1 від 30.06.2015 року позивачу встановлено діагноз: консолідуючий перелом лівої стегнової кістки з наявністю АЗФ після вогнепального осколкового поранення лівої нижньої кінцівки (19.07.2014), з тимчасовим порушенням функції кінцівки.

В позовній заяві позивач стверджує, що на рахунок позивача поступило грошове утримання: 05.10.2014 року 12109,41 грн., 11.11.2014 року 10069,55 грн., 21.11.2014 року 13584,03 грн., 26.12.2014 року 5495,85 грн., 28.01.2015 року 44631, 37 грн., 06.02.2015 року 2769,07 грн., 17.02.2015 року 42,47 грн., 31.03.2015 року 43,15 грн., 15.05.2015 року 43,15 грн., 15.06.2015 року 44,20 грн., 06.07.2015 року 45,13 грн., 27.07.2015 року 45,31 грн.

Позивач, вважаючи виплачену суму неповною, а невиплату відповідачем в повному обсязі такою, що порушує його права та законні інтереси, звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. N260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 р. за N638/15329 (далі Порядок №260).

Відповідно до п. 1.2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 9.1 Порядку №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) військовослужбовцям виплачуються тільки оклади за військовими званнями.

Порядок організації і здійснення фінансового забезпечення військової частини Збройних Сил України, що утримується за рахунок коштів з Державного бюджету України, а також регламентує взаємовідносини військової частини, служб забезпечення та фінансових органів у процесі організації і ведення фінансового господарства визначає Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 12.11.2010 року №590 (далі Положення №590).

Пунктом 8.1.8 Положення №590 підтвердженням щодо виплати грошового забезпечення генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, на виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення складаються фінансовим органом і підписуються командиром військової частини та начальником фінансового органу, а також особою, що склала відомість.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що Полтавський обласний військовий комісаріат здійснював виплату грошового забезпечення сержанту ОСОБА_1 у відповідності з вказаними нормами фінансового законодавства на підставі роздавальних відомостей, що складались фінансовим органом військової частини польова пошта НОМЕР_2 , військовослужбовцем якої він є.

При цьому, згідно матеріалів справи відповідач здійснював виплату грошового забезпечення через картковий рахунок у філії «Полтавське головне регіональне управління» ПАТ «КБ «Приватбанк» наступні грошові суми: 05.10.2014 року 12109,41 грн., 11.11.2014 року 10069,55 грн., 21.11.2014 року 13584,03 грн., 26.12.2014 року 5495,85 грн., 28.01.2015 року 44631, 37 грн., що позивачем не заперечується.

Водночас, відповідно до спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 08.10.2014 року №Д-4 про порядок зарахування в розпорядження окремих категорій військовослужбовців Міністерства оборони України та Збройних Сил України та від 04.11.2014 року №Д-322/1/39дск про проведення додаткових організаційних заходів у 2014 році, нижчепойменових осіб рядового, сержантського та старшинського складу 24 батальйону територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України увільнено від займаної посади сержанта ОСОБА_1 та зараховано його у розпорядження командира 24 окремого штурмового батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України. Виконувати обов`язки військової служби в межах, визначених командиром 24 окремого штурмового батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наведене свідчить, що з урахуванням положень п. 9.1 Інструкції №260, позивачу із дня, наступного за днем звільнення від займаної посади, протягом двох місяців виплачувалось грошове забезпечення, яке він отримував за штатною посадою на день звільнення з посади. Після закінчення перших двох місяців сержанту ОСОБА_1 виплачується тільки оклад за військовим званням.

При цьому, відповідно до додатку 24 до постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» оклад за військовим званням «сержант» затверджений у розмірі 45 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що саме такий розмір грошового забезпечення виплачується позивачу з лютого 2015 року з вирахуванням з цієї суми єдиного соціального внеску і військового збору.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів оскарження зазначеного наказу №114 від 01.11.2014 року чи незгоди з ним, а відтак роздавальні відомості відносно позивача є правомірними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно та з урахуванням вимог п. 9.1 Інструкції №260 здійснювалась виплата грошового забезпечення, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в частині оскарження дій військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо роздавальних відомостей відносно позивача, як і в частині зобов`язання подати до Полтавського облвійськкомату уточнені роздавальні відомості з нарахуванням всіх видів забезпечення відсутні.

При цьому, в частині позовних вимог щодо зобов`язання Полтавського облвійськкомату виплатити позивачу згідно уточнених роздавальних відомостей кошти з врахуванням ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» суд зазначає наступне.

Водночас, відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Станом на момент розгляду та вирішення даної справи у суду відсутні докази подання до Полтавського облвійськкомату уточнених роздавальних відомостей відносно позивача, а відтак судом не вбачається з боку відповідача затримки виплати грошового утримання.

З огляду на наведене, підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 110240,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Позивачем у позовній заяві не вказано, в чому саме полягає завдання йому моральної шкоди, при цьому, наведене не підтверджене жодними належними доказами, як і не доведено завдання шкоди психічному чи фізичному стану позивача, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами як суб`єктами владних повноважень доведено суду правомірність оскаржуваних дій.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов