Справа № 826/8300/15
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2016 р. м. Київ К/800/53772/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівКобилянського М.Г.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

за участю: позивача, представника позивача - ОСОБА_4,

представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області - Толстунової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Ірпінського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі - Ірпінський МВ ГУ МВС) України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Ірпінського МВ (з обслуговування м. Ірпінь та Бучі) ГУ МВС України в Київській області. Наказами ГУ МВС України в Київській області від 18 лютого 2015 року № 374 і від 16 березня 2015 року №146 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вважаючи своє звільнення безпідставним, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Київській області від 18 лютого 2015 року № 374 в частині звільнення його з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Київській області від 16 березня 2015 року №146 о/с в частині звільнення його з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- зобов'язати відповідачів поновити на службі в органах внутрішніх справ України на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Ірпінського МВ (з обслуговування м. Ірпінь та Бучі) ГУ МВС України в Київській області з моменту звільнення;

- зобов'язати Ірпінський МВ (з обслуговування м. Ірпінь та Бучі) ГУ МВС України в Київській області виплатити грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день фактичного поновлення на посаді.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року, позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано накази ГУ МВС України в Київській області від 18 лютого 2015 року № 374 і від 16 березня 2015 року №146 о/с в частині звільнення ОСОБА_6 з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Поновлено позивача на службі в органах внутрішніх справ України на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Ірпінського МВ (з обслуговування м. Ірпінь та Бучі) ГУ МВС України в Київській області з моменту звільнення, тобто з 16 березня 2015 року. Стягнуто з Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області на користь ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 20 919,54 грн.

У касаційній скарзі ГУ МВС України в Київській області порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Ірпінського МВ (з обслуговування м. Ірпінь та Бучі) ГУ МВС України в Київській області та мав спеціальне звання майор міліції.

Наказом начальника ГУ МВС України в Київській області від 18 лютого 2015 року № 374 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, неухильного виконання статутів і наказів начальників, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, підпунктів 3.3 та 4.1 наказу МВС України від 22 лютого 2012 року № 155-2012 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ», вимог керівництва МВС України та Головного управління щодо недопущення фактів порушення дисципліни та законності, що призвело до надзвичайної події, а саме: одержання хабара в особливо великому розмірі.

На виконання цього наказу № 374, наказом ГУ МВС України в Київській області 16 березня 2015 року №146 о/с ОСОБА_6 звільнено з органів внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Підставою звільнення позивача став висновок службового розслідування від 18 лютого 2015 року, яким встановлено, що 09 лютого 2015 року ОСОБА_6 отримав грошові кошти у сумі 5 000 грн від дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ірпінського МВ (з обслуговування м. Ірпінь та Бучі) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_7, які йому надала гр. ОСОБА_8 за прийняття рішення в її інтересах у процесі розгляду заяви гр. ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про завдання тілесних ушкоджень.

09 лютого 2015 року до ГУ МВС України в Київській області з чергової частини Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області надійшло повідомлення про те, що цього ж дня близько о 20:00 працівниками Прокуратури Київської області спільно з працівниками СБ України у ході супроводження кримінального провадження №0000038, розпочатого 30 січня 2015 року по факту готування до одержання працівником правоохоронного органу неправомірної вигоди поєднаного з вимаганням, затримані начальник СДІМ Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області майор міліції ОСОБА_6 та дільничний інспектор міліції цього ж сектора, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 14, частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.

09 лютого 2015 року працівниками Прокуратури Київської області затримано ОСОБА_6, а 10 лютого 2015 року йому повідомлено про підозру у скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

12 лютого 2015 року Печерським районним судом м. Києва обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що підставою для висновку про порушення позивачем службової та професійної етики, стали обставини, які є предметом доказування у кримінальному провадженні стосовно підозрюваного ОСОБА_6

Проте, з такими висновками погодитися неможливо, враховуючи наступне.

За приписами статті 1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна це - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно із підпунктом «є» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту ОВС).

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», статті 5 Закону України «Про міліцію», підпункту 1 пункту 5 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 383, з метою зміцнення дисципліни та законності серед особового складу, безумовного забезпечення прав і свобод громадян, дотримання стандартів етичної поведінки, доброчесності та запобігання конфлікту інтересів у діяльності працівників органів внутрішніх справ, наказом Міністерства внутрішніх справі України 22 лютого 2012 року № 155 затверджені Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за № 628/20941 (далі - Правила поведінки).

Правила поведінки вимагають від працівників органів внутрішніх справ під час виконання службових обов'язків, оперативно-службових завдань, зокрема, не допускати впливу сторонніх осіб, особистих (приватних) інтересів, інтересів членів своєї сім'ї на виконання службових обов'язків, якщо ці інтереси не співпадають із завданнями органів внутрішніх справ або суперечать їм (підпункт 2.1 розділу IV Правил поведінки).

Підпунктом 2.2 розділу ІІ Правил поведінки встановлено, що дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов'язком кожного працівника органів внутрішніх справ незалежно від займаної посади та спеціального звання.

Відповідно до підпункту 7.2 розділу VII Правил поведінки працівник органів внутрішніх справ зобов'язаний неухильно дотримуватись обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством та Законом України «Про міліцію», уникати дій, які можуть бути сприйняті як підстава підозрювати його в корупції. Своєю поведінкою він має продемонструвати, що не терпить будь-яких проявів корупції, відкидає пропозиції про незаконні послуги, чітко розмежовує службу і приватне життя, при найменших ознаках корумпованої поведінки інших осіб інформує керівника свого структурного підрозділу (пам'ятка-застереження працівника органів внутрішніх справ України про спеціальні обмеження, передбачені законодавством України).

Згідно із пунктом 4 розділу 3 Правил поведінки працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Із змісту наказу про звільнення та висновку службового розслідування видно, що ОСОБА_6 свідомо проігнорував вимоги керівництва МВС України та УМВС в області щодо неухильного дотримання законності та службової дисципліни, зокрема, отримав грошові кошти у сумі 5 000 грн від дільничного інспектора ОСОБА_7, які йому надала гр. ОСОБА_8 за прийняття рішення в її інтересах у процесі розгляду заяви гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про завдання тілесних ушкоджень, що призвело до надзвичайної події і свідчить про вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту ОВС передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суди не дали оцінки тим обставинам, що підставою звільнення позивача стало вчинення ним дисциплінарного проступку, а не факт порушення кримінальної справи.

Крім того, судами не досліджено чи діяв відповідач в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством при накладенні дисциплінарного стягнення, та не дана оцінка доказам щодо врахування характеру проступку та обставини, за яких його скоєно.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Згідно з частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді М.Г. Кобилянський
Ю.К. Черпак