Справа № 804/16392/15
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2016 рокусправа № 804/16392/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року в адміністративній справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

до Дніпропетровської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про визнання протиправним рішення та скасування картки відмови, стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у жовтні 2010 року звернулося до суд з позовом, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000298/1 від 22.04.2010; скасувати видану Дніпропетровською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00471 від 22.04.2010; стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у м. Києві на користь ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 1770,94 грн.; стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у м. Києві на користь ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 421,65 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що між ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та «Alderston GB Limited», Лондон, Великобританія, було укладено контракт на поставку жаробетонної суміші № 0212-SG02/10 від 12.02.2010.

За умовами контракту «Alderston GB Limited», Лондон, Великобританія у квітні 2010 року поставило партію товару на умовах DDU, смт. Радушне, Україна, у кількості 19 тонн, за ціною 921,64 Євро за тонну, на загальну суму 17511,16 Євро.

З метою митного оформлення товару, поставленого за вищевказаним контрактом, ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» було подано до митного органу вантажну митну декларацію № 113050000/2010/003279 від 26.04.2010 та декларацію митної вартості форми ДМВ-1 № 113050000/2010/003140, в якій заявлено митну вартість товару за ціною договору (контракту).

Проте Дніпропетровською митницею ДФС 22.04.2010 прийнято рішення № 113000006/2010/000298/1, яким здійснено коригування заявленої декларантом митної вартості товару та визначено митну вартість товару за резервним методом з розрахунку 972,1 Євро/тонна.

На підставі вказаного рішення відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00471 від 22.04.2010.

Товар випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу, правомірності оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів та картки відмови, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 259 Митного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно зі статтею 260 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього

Кодексу.

Статтею 262 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Відповідно до положень статті 264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статті 265 Митного кодексу України встановлено, що Митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Статтею 266 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною

договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1

згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього;

рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше

ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до пункту 11 вказаного Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством (п. 14 Порядку).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об'єктивної неможливості застосування попереднього методу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до митного органу на підтвердження заявленої митної вартості товару та методу її визначення разом з декларацією митної вартості форми ДМВ-1 № 113050000/2010/003140 було надано: контракт № 0212-SG02/10 від 12.02.2010, специфікацію до контракту № 1, інвойс № 100212-002 від 20.04.2010, міжнародну транспортну накладну А№029067 від 14.04.2010, книжку МДП АХ.63882388 від 15.04.2010, пакувальний лист б/н від 14.04.2010, сертифікат про походження товару D 036129 від 14.04.2010.

В ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів Дніпропетровською митницею ДФС встановлено, що заявлена ціна вантажу - жаробетонна суміш - 0,92 Євро за кг, є нижчою, ніж жаробетонна суміш виробника цієї ж марки, що ввозилася на митну територію України, у зв'язку з чим митним органом було запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: прайс-лист фірми виробника, калькуляцію фірми виробника товару, висновки про якісні та кількісні характеристики, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копію ВМД країни виробника.

Декларантом було надано лише копію експортної декларації країни відправника, прайс-лист на 2010 рік та листи підприємств.

Судом встановлено, апелянтом не спростовано, що надані документи містять розбіжності та не підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, а саме: відповідно до п. 5.2 контракту покупець зобов'язується здійснити оплату поставленого товару прямим банківським переказом на рахунок продавця в наступному порядку: 30% загальної вартості продукції (632593,43 Євро) - авансом, на підставі рахунку виставленого продавцем, протягом 10 банківських днів від дати підписання контракту сторонами та 70 % вартості поставленої партії товару - протягом 5 календарних днів від дати отримання повідомлення продавця про наявність партії товару на митному ліцензійному складі в смт. Радушне, Україна.

Позивачем на підтвердження сплати авансового платежу до суду надано платіжні доручення № 4 та № 5 від 28.04.2010, проте суд апеляційної інстанції зазначає, що за умовами договору сплата авансового платежу повинна була здійснюватися протягом 10 банківських днів від дати підписання контракту сторонами, тобто до моменту поставки товару, тоді як вказані платіжні доручення підтверджують сплату коштів, що відбулася після поставки товару.

Окрім того, авансовий платіж повинен становити 30% загальної вартості продукції, а саме - 632593,43 Євро, що визначено умовами контракту, тоді як сума сплачених коштів за наданими платіжними дорученнями є меншою.

Також до суду не надано доказів повного розрахунку позивача за поставлену партію товару, що передбачено умовами контракту № 0212-SG02/10 від 12.02.2010.

Щодо додатково наданих ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» документів на підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості поставленої партії товару, суд апеляційної інстанції зазначає, що надана копія експортної ВМД країни відправлення стосується товару «KOLAS 130», тобто відмінного від поставленого за умовами контракту № 0212-SG02/10 від 12.02.2010 - «KOTOR TO7A-1». Наданий документ не містить загальної вартості товару, умов поставки, грошової одиниці вартості товару, тощо, що унеможливлює перевірки митним органом числових значень митної вартості товару.

Крім того, вказаний документ поданий декларантом без відповідного перекладу державною мовою, що суперечить приписам статті 77 Митного кодексу України.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що митним органом позивачеві було запропоновано надати прайс-лист країни виробника товару, а саме Refrako s.r.o., Словаччина, тоді як позивачем надано прайс-лист на 2010 рік дилера вказаної компанії, що по суті є комерційною пропозицією придбання товару. Крім того, вказаний документ містить ціну товару з урахуванням транспортних витрат на умовах поставки DDU, смт. Радушне, Україна та вказана ціна є вищою від ціни контракту № 0212-SG02/10 від 12.02.2010, а саме 956,43 Євро.

Надані позивачем на підтвердження митної вартості товару листи від компанії постачальника не можуть прийматися до уваги, оскільки останні містять лише пропозиції постачальника щодо реалізації товару за тією чи іншою ціною.

Вказані обставини свідчать про обґрунтованість сумнівів митного органу щодо невідповідності числових значень заявленої митної вартості товару наданим документам.

Крім того, колегія суддів зазначає, що після випуску в обіг товару під гарантійні зобов'язання позивачем до митниці не було надано жодного документу в обґрунтування заявленої митної вартості товару.

Таким чином, позивачем не підтверджено необхідними та достатніми документами митну вартість товару за основним методом.

Також суд зазначає, що, приймаючи оскаржувані рішення, митний орган в повному обсязі обґрунтував неможливість застосування основного методу при визначенні митної вартості товару, що свідчить про наявність законних підстав для застосування суб'єктом владних повноважень резервного методу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товару № 113000006/2010/000298/1 від 22.04.2010 та картка відмови у прийнятті митної декларації № 113050000/0/00471 від 22.04.2010, є обґрунтованими та правомірними.

Спростовуючи доводи апелянта, що дії Дніпропетровської митниці ДФС щодо витребування додаткових документів у позивача є неправомірними, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинним законодавством на митний орган покладено обов'язок здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями Митного кодексу України, при цьому останній, в силу приписів п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006, в межах своїх повноважень, наділений правом вимагати від декларанта надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року в адміністративній справі № 804/16392/15 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 22 липня 2016 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров