Справа № 805/1488/16-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/1488/16-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 р. Справа №805/1488/16-а

час прийняття постанови: 10:15

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Христофорова А.Б.,

при секретарі Зима М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства “Азовмаш” про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства “Азовмаш” про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році в сумі 91 108,51 грн та пені у сумі 2 350,60 грн, в обгрунтування зазначив, що відповідач має середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу відповідача 94 особи, таким чином мав працевлаштувати 4 інваліда, фактично у 2015 році працювало 3 інваліда, що є порушенням статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

30.07.2016 року представник відповідача через відділ діловодства та документообігу суду надав заперечення, в обґрунтування якого зазначив, що підприємством здійснювалися заходи по працевлаштуванню робочих місць для інвалідів, крім того, до обов’язків підприємства не входить пошук інвалідів для працевлаштування, зазначений обов’язок покладено на держану службу зайнятості. Товариством подавалися всі необхідні звіти до Фонду соціального страхування та державної служби зайнятості, щодо наявності вільних вакансій для працевлаштування інвалідів у 2015 році. З огляду на зазначене просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник позивача через відділ діловодства та документообігу суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача з заявами та клопотаннями про відкладання розгляду справи до суду не звертався.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації з 18.07.1991 року № 1 266 145 0000 038936, зазначене підтверджується копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.7), є суб`єктом владних повноважень, та згідно ст. 48 КАС України має адміністративну процесуальну правосуб‘єктність.

Спірним питання даного позову є правомірність застосування до відповідача адміністративно- господарських санкцій та пені за відсутність нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантування їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями,здібностями і інтересами визначені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» №875-XII від 21.03.1991 року (далі - Закон №875-XII).

Відповідно до статті 7 Закону №875-XII, законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього. Так, згідно зі статтею 17 цього Закону метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно ч.1 ст.19 Закону №875-XII для підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 2 ст.19 Закону №875-XII, визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону №875-XII , підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів ч.1 ст.20 Закону №875-XII , підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

З матеріалів справи встановлено, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів форми №10 - ПІ затвердженого наказом Мінпраці №527 від 12.11.2008 року середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу працюючих на 94 особи.(а.с.6)

За таких обставин, відповідач від числа середньооблікової кількості штатних працівників, що складає 94 особи, повинен був працевлаштувати 4 інваліда, проте кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 3 особи. Таким чином, підприємством за 2015 рік не було працевлаштовано 1 інвалідів, що, на думку позивача, є порушенням законодавства.

Відповідно до пункту 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (далі – Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007р. № 70, обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2015 році вбачається, що за не забезпечення працевлаштування інвалідів у відповідній кількості 1 осіб, позивачем підприємству нарахована сума адміністративно - господарських санкцій в розмірі 91 108,51 грн, та за порушення термінів сплати пеня в розмірі 2 350,60 грн.(а.с.7)

Суд зазначає, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування про що неодноразово наголошувалося Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі №21-60а11 та від 16 квітня 2013 року у справі №21-83а13.

При цьому, згідно з пунктом 4.4. Рекомендацій президії Вищого адміністративного суду від 14 квітня 2008 року №07.2-10/2 "Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування" при розгляді зазначеної категорії справ адміністративним судам потрібно встановлювати такі обставини: - створення робочих місць відповідно до встановленого нормативу; - інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); - спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування; - причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів. Статтею 71 КАС визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. При цьому слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то адміністративним судам потрібно визнавати незаконним застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць і відмовляти у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону №875-XII забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону (ч.3 ст.19 Закону №875-XII ).

При цьому частиною 3 статті 18-1 Закону №875-XII, встановлено, що пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань здійснює Державна служба зайнятості.

ПАТ “Азовмаш” надано до суду докази щодо надання звітності (інформації про попит на робочу силу (вакансії) за встановленою формою із зазначенням відомостей про наявність вільних робочих місць (вакансій) для осіб з обмеженими фізичними можливостями до міського центру зайнятості м. Маріуполя від 29.12.2014 року; 26.01.2015 року; 26.02.2015 року; 30.03.2015 року; 28.04.2015 року; 28.05.2014 року; 26.06.2015 року; 28.07.2015 року; 28.08.2015 року; 28.09.2015 року; 28.10.2015 року; 27.11.2015 року.; перелік вакантних робочих місць, для працевлаштування інвалідів до управління праці та соціального захисту населення Іллічівського району м. Маріуполя від 29.12.2014 року; 26.01.2015 року; 26.02.2015 року; 30.03.2015 року; 28.04.2015 року; 28.05.2014 року; 26.06.2015 року; 28.07.2015 року; 28.08.2015 року; 28.09.2015 року; 28.10.2015 року; 27.11.2015 року.; перелік вакантних робочих місць, для працевлаштування інвалідів до Маріупольського медико-соціальної експертної комісії від 29.12.2014 року; 26.01.2015 року; 26.02.2015 року; 30.03.2015 року; 28.04.2015 року; 28.05.2014 року; 26.06.2015 року; 28.07.2015 року; 28.08.2015 року; 28.09.2015 року; 28.10.2015 року; 27.11.2015 року.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідачем вимоги щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативів ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" у 2015 році були виконані.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підприємство, як роботодавець свій обов'язок зі створення 4 робочих місць для інвалідів у 2015 році виконало.

Отже, відповідач вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, а тому позовні вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем – фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

З огляду на наведене, керуючись статтями 2, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства “Азовмаш” про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.

Повний текст постанови виготовлено 29.07.2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання особами, які беруть участь у справі, копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Христофоров А.Б.