Справа № 826/16223/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2016 року № 826/16223/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1
до треті особи:Департаменту містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фербане», Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», ОСОБА_2
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Департаменту містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фербане», Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», ОСОБА_2, в якому просить:

1. Визнати дії Департаменту містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі ОСОБА_3 щодо надання Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 в частині неврахування прим. 1 пункту 3.13 ДБН 360-92** незаконними.

2. Визнати незаконними та скасувати Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2, видані Департаментом містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 04.08.2014 № 244/14/12-3/009/14.

Позовні вимоги мотивовані незаконністю прийнятих Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2

Представник позивача, третя особа 3: ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі з огляду на те, що позиція Київської міської державної адміністрації та Містобудівні умови та обмеження суперечать приписам Конституції України, Цивільного кодексу України, Законам України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про державні будівельні норми», державним будівельним нормам та іншим актам законодавства.

Представники відповідача та третьої особи 1 в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Представник третьої особи 2 проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, вважає, що відповідач діяв і межах наданих йому повноважень, виконуючи функції передбаченні чинним законодавством.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача та третьої особи 1, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

ОСОБА_1 є власником частини приватного будинку та земельної ділянки у Дарницькому районі м. Києва. Право власності ОСОБА_1 на 63/100 житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_3 підтверджується договором дарування від 08 жовтня 2005 року, що зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав на нерухоме майно 16 листопада 2005 року.

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0993 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером серії НОМЕР_1. На вказаній земельній ділянці розташована частина житлового будинку та допоміжні будівлі і споруди. Також на земельній ділянці розташовані гаражі. Деякі з вказаних будівель були побудовані у 50-х роках та, в подальшому, добудовані та реконструйовані.

У березні 2015 року представники ПАТ «ХК «Київміськбуд» загородили будівельним парканом земельні ділянки, що знаходяться з тильної сторони всіх трьох земельних ділянок, власниками яких є ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та повідомили, що вони мають намір будувати на своїх земельних ділянках 25-ти поверховий будинок та заблокували єдині виїзди з гаражів, які є законними будівлями.

Після вказаних подій, ОСОБА_2, як адвокат ОСОБА_1, зробила адвокатський запит до Департаменту містобудування та архітектури щодо надання даним Департаментом копії Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_2

Однак заступник директора Департаменту ОСОБА_3 повідомив, що запит адвоката стосується надання значного обсягу інформації та потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, продовжив строк розгляду запиту на 20 робочих днів. До цього часу інформація на адвокатський запит не надана.

Лише після звернення до народного депутата України ОСОБА_5 та його зверненням до Київської міської державної адміністрації у травні 2015 року отримано копію Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 в та отримано схему забудови земельної ділянки.

Із вказаних матеріалів позивачу стало відомо, що замовниками будівництва 25-ти поверхового будинку є ТОВ «Фербане» та ПАТ «ХК «Київміськбуд». Будівництво 25-ти поверхового будинку (близько 80 м висотою) планується здійснити на відстані приблизно 40 метрів від будинку позивача. Заплановане будівництво буде здійснюватись на відстані приблизно 5 метрів від паркану позивача.

22 травня 2015 року виконавчим органом Київської міської ради (Київською державною адміністрацією), разом з наданням копії Містобудівних умов та обмежень від 04.08.2014 №244/14/12-3/009/14 була надана відповідь за підписом в.о. Голови І. Ніконова, у якій він зазначив, що «інформуємо, що відповідно до чинного Генерального плану м. Києва та проекту планування приміської зони до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території перспективної багатоповерхової забудови. Збереження садибної забудови чинною містобудівною документацією не передбачено. Відповідна норма примітки 1 пункту 3.13 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо дотримання відстаней між садибним будинком і довгими сторонами багатоповерхового будинку, не менших за висоту будинку, не може бути застосована для зазначеного кварталу».

Позивач, вважаючи вказану позицію Київської міської державної адміністрації та Містобудівні умови та обмеження такими, що суперечать приписам чинного законодавства, звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 6 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Частиною другою статті 9 вказаного Закону визначено, що порядок формування та повноваження міської, районних у місті рад визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" з особливостями, передбаченими цим Законом.

Відповідно до статті 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні та міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно частини першої статті 26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються, зокрема, такі питання, як: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації, встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту (п. п. 34, 42, 44).

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (п. п. "а", "в").

За положенням частини першої та другої статті 18 Кодексу до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтею 19 Кодексу визначені категорії земель. Приписами зазначеної правової норми передбачено, що в залежності від основного цільового призначення, до категорій земель України, зокрема, відносяться землі житлової та громадської забудови (п. "б" ч. 1).

Відповідно до статті 39 Кодексу використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Враховуючи наведені норми, Київська міська рада реалізує право розпорядження землями територіальної громади з урахуванням категорії правового режиму землі та у відповідності до генерального плану населеного пункту, містобудівної документації з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Органи місцевого самоврядування, до яких належить відповідач, згідно частини 2 статті 4 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відносяться до суб'єктів містобудування.

Об'єктом містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об'ємно - просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об'єктів будівництва, що визначаються у населених пунктах відповідно до їх меж, функціональних зон (сельбнищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації (частина перша статті 4 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основи містобудування" містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Статтею 5 зазначеного Закону встановлено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Таким чином, органом місцевого самоврядування реалізовано свої повноваження у сфері земельних відносин та одночасно у сфері містобудування з метою вирішення питань, що стосуються забудови території, проектування, будівництва об'єктів містобудування.

Отже, оскаржуване рішення повинно відповідати основним вимогам містобудівної діяльності, зокрема, державним стандартам, нормам і правилам, враховувати законні інтереси та вимоги власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва та забезпечувати захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Статтею 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до ст. 29 даного Закону основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органу сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви. Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 № 109, визначає процедуру надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст.

Згідно з п. 1.2 цього Порядку містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до п. 2.1 даного Порядку містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Пунктом 2.2 "Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст" встановлено, що для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються: засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою; ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності); черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об'єкта будівництва.

Згідно п. 2.4 цього Порядку розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до додатка 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року N 1051, під кодом 007.01 передбачена малоповерхова забудова (підгрупа включає землі під будівлями і спорудами, розміщеними на присадибних ділянках, які належать окремим громадянам, та одно- і двоповерховою житловою забудовою); під кодом 007.02 - багатоповерхова забудова (підгрупа включає землі під несадибною житловою забудовою з трьома і більше поверхами).

В рішення Київської міської ради від 13.11.2013 р. №518/10006 "Про затвердження міської програми створення (оновлення) містобудівної документації у м. Києві", із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Київської міської ради від 26 грудня 2014 року N 864/864, від 12 лютого 2015 року N 64/929, від 23 липня 2015 року N 826/1690, від 24 вересня 2015 року N 45/1948, доповнено перелік містобудівної документації для розроблення (оновлення) у м. Києві у 2013-2016 роках, в якому пунктом 150 Переліку зазначено детальний план території в межах проспекту Миколи Бажана, вулиць Ревуцького, Харківське шосе, вулиць Славгородської та Ялинкової, до якої не входить земельна ділянка по вул. Горлівська, 215.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі дії вчинені владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом, в провадженні Окружного адміністративного суду м.Києва перебувала справа № 826/14568/15 за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_8, ТОВ «Фербане», ПАТ «ХК «Київміськбуд», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві про визнання дій Департаменту містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі ОСОБА_3 щодо надання Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 в частині неврахування прим. 1 пункту 3.13 ДБН 360-92** незаконними та визнання незаконними та скасування Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2, видані Департаментом містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 04.08.2014 № 244/14/12-3/009/14.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 25.03.2016 р. по справі № 826/14568/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 р., позов задоволено. Визнано дії Департаменту містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі ОСОБА_3 щодо надання Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по вул. Горлівська 215 а, б, в у Дарницькому районі м. Києва, в частині неврахування прим. 1 пункту 3.13 ДБН 360-92** незаконними. Скасовано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Горлівська 215 а, б, в у Дарницькому районі м. Києва, видані Департаментом містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 04.08.2014 №244/14/12-3/009/14. Рішення набрало законної сили, а тому в силу приписів ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вказані обставини не потребують додаткового доказування, а відтак, в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з огляду на відсутність на час вирішення даної справи обставин, які стали підставою для звернення до суду.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук