Справа № 805/1502/16-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 р. Справа № 805/1502/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити певні дії щодо надання відповіді на звернення від 30 березня 2016 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 заявлено позов до ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області незаконними та зобовязання ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області надати відповідь на звернення.

Позивач зазначає, що 30 березня 2016 року він звернувся до відповідача з заявою про неправомірні дії водія автобуса, але до теперішнього часу відповідь не надана, що є грубим порушенням статті 20 Закону України «Про звернення громадян». У позовній заяві позивач просив суд розглянути справу без його участі.

29 червня 2016 року та 25 липня 2016 року від позивача за допомогою проекту «Електронний суд» були надіслані клопотання про відмову від частини позовних вимог, а саме зобовязання відповідача надати відповідь на звернення. Суд звертає увагу позивача на наступне.

Проект «Електронний суд» запроваджений з 17 червня 2013 року Державною судовою адміністрацією України наказом від 31 травня 2013 року № 72 «Про реалізацію проекту щодо обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу». Даним наказом у всіх місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції запроваджено порядок щодо обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу в частині надсилання судом таким учасникам процесуальних документів в електронному вигляді, паралельно з документами у паперовому вигляді. Наказом Державної судової адміністрації України від 14 червня 2013 року № 81 були внесені зміни до наказу від 31 травня 2013 року, а саме пункт 1 викладений в наступній редакції: «запровадити в місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції з 17 червня 2013 року обмін електронними документами між судом та учасниками судового процесу (кримінального провадження) із застосуванням автоматизованої системи документообігу суду відповідно до Тимчасового регламенту обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 07 вересня 2012 року № 105, за виключенням положень стосовно надсилання до суду електронних документів учасниками судового процесу». Отже, проект «Електронний суд» станом на час розгляду даної адміністративної справи застосовується тільки в частині надсилання судом учасникам проекту процесуальних документів в електронному вигляді, паралельно з документами у паперовому вигляді. Крім цього, суд зазначає, що згідно з пунктом 4 вищенаведеного Тимчасового регламенту, на вимогу суду, як на стадії підготовки справи до судового розгляду так і на стадії судового розгляду, подані в електронному вигляді документи і матеріали повинні бути надані особами, які беруть участь у справі, в оригіналі. Ухвалою від 14 липня 2016 року суд витребував у позивача підписане клопотання про часткову відмову від позову. Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Однак, позивач, замість виконання ухвали суду, повторно надіслав клопотання за допомогою проекту «Електронний суд», посилаючись на помилковість висновків суду, чим позбавив суд можливості розгляду клопотання позивача із дотриманням вимог КАС України. Суд зазначає, що участь учасника адміністративного процесу в проекті «Електронний суд» не позбавляє його обовязку дотримуватися норм КАС України та виконувати ухвали суду. Норми КАС України передбачають, що за допомогою засобів електронного звязку учасники адміністративного процесу своєчасно отримують судові повістки та одержують тексти судових рішень та інших документів, однак КАС України не містить у собі положень стосовно надсилання до суду електронних документів учасниками судового процесу. Отже, викладену позивачем інформацію у клопотаннях суд приймає тільки до відома та його клопотання не підлягають розгляду, оскільки не підписані позивачем.

Відповідач у письмових запереченнях заперечує проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем у встановлені законом строки було надано відповідь за вихідним № 4945/301/02 від 18 квітня 2016 року та запропоновано в разі необхідності ознайомитися з матеріалами перевірки у кабінеті № 203 ОСОБА_2 Відповідач у судове засідання 14 липня та 25 липня 2016 року не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, жодних, заяв, клопотань, додаткових доказів суду не надав.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується паспортом серії ВА № 432524, є інвалідом армії МВС України 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1.

Судом встановлено, що 30 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, яка була зареєстрована відповідачем 31 березня 2016 року, що підтверджується відбитком вхідного штампу. Суд також встановив, що 18 квітня 2016 року за вихідним № 4945/301/02 відповідач зареєстрував відповідь на звернення позивача від 30 березня 2016 року, та надіслав відповідь простою кореспонденцією, що підтверджується реєстром від 22 квітня 2016 року № 11. Відповідно до висновку за результатами перевірки за повідомленням ОСОБА_1, затвердженого заступником начальника ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області 9 квітня 2016 року, у ході перевірки за фактом звернення ОСОБА_1 16 лютого 2016 року (на що позивач посилається у зверненні від 30 березня 2016 року) було встановлено, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 16 лютого 2016 року із заявою не звертався, отже повідомлення, зареєстроване за № 5539 від 31 березня 2016 року, вважається розглянутим. Позивач під час судового розгляду справи також повідомив суд про отримання відповіді від відповідача на його звернення від 30 березня 2016 року, однак зазначає про те, що відповідь надана була несвоєчасно, що свідчить про незаконність дій відповідача.

Суд зазначає, що спірні відносини регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР, зі змінами та доповненнями (надалі Закон № 393/96-ВР.

Згідно з преамбулою Закону України Про звернення громадян цей закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до норм статті 3 Закону № 393/96-ВР заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Відповідно частини 6 статті 5 Закону України « Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення). Згідно частини 1 статті 7 Закону України № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Відповідно частини 1 статті 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Частиною 1 статті 15 «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Під час судового засідання 23 червня 2016 року, за участю представника відповідача за довіреністю ОСОБА_3, судом було встановлено, що відповідь від 18 квітня 2016 року за № 4945/201/02 на звернення позивача від 30 березня 2016 року було направлено позивачу за невірною адресою, а саме замість АДРЕСА_1, було направлено на адресу АДРЕСА_2, що свідчить про те, що відповідачем фактично безпосередньо позивачу відповідь не була надіслана у законодавчо встановлені строки, чим з боку відповідача була допущена незаконна бездіяльність. Доказів дотримання вимог статті 20 Закону № 393/96-ВР відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, з урахуванням предмету спору та встановлених вище фактичні обставин справи і норм Закону № 393/96-ВР, які підлягають застосуванню в межах даної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково наступним чином.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд зазначає, що ненадання відповіді на звернення позивача протягом законодавчо встановленого строку є бездіяльністю ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області, а не діями, як вважає позивач. Таким чином, так як визначення предмету спору у вигляді бездіяльності не змінить суті спірних правовідносин, суд, з урахуванням приписів частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає ненадання відповіді позивачу протягом законодавчо встановленого строку ОСОБА_2 відділом Головного управління Національної поліції в Донецькій області бездіяльністю відповідача. Тому суд відмовляє позивачу в частині позовних вимог про визнання дій відповідача незаконними, однак, з урахуванням часткового виходу за межі позовних вимог на підставі частини 2 статті 11 КАС України, суд визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення у строк, передбачений статтею 20 Закону № 393/96-ВР. Також суд враховує інформацію, надіслану позивачем, стосовно отримання відповіді від відповідача на його звернення від 30 березня 2016 року, у звязку із чим стосовно другої позовної вимоги позивача відсутній предмет спору та необхідність в поновленні судом порушеного права позивача в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог позивача частково. Позивач відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ є звільненим від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області незаконними та зобовязання ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області надати відповідь на звернення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 відділу Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на звернення від 30 березня 2016 року у строки, передбачені статтею 20 Закону України «Про зверенння громадян».

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 25 липня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.