Справа № 520/7693/16-а
Суддя: Прохоров П. А.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 520/7693/16-а
Провадження № 2-а/520/482/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2016 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Прохоров П.А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправними дії, визнати неправомірним та скасувати рішення Управління ПФУ в Київському районі м. Одеси від 15.06.2016 року за №854997 та зобов'язати Управління ПФУ в Київському районі м. Одеси здійснити призначення та виплату їй пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону № 963-ІІІ від 01.01.2007р., в розмірі 90% від середнього заробітку без обмежень граничного розміру на підставі довідки виданої прокуратурою Одеської області за №526, 2016 рік.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на наявні передбачені законом передумови призначення їй пенсії у вказаному розмірі, та на те, що відповідач, нехтуючи гарантованими позивачу правами допускає невірне тлумачення положень п.5 Прикінцевих положень закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та вважає що положення за якими відповідно до законів, у тому числі ЗУ «Про прокуратуру», призначається пенсії втратили чинність, та з такого відмовив позивачу у призначенні їй пенсії за вислугою років.

Такі висновки відповідача позивач вважає посилковими та вказуючи на дійсність та актуальність положень Закону України «Про прокуратуру» в частині ст. 50-1,просить суд позов задовольнити.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Прохорова П.А. від 04.07.2016 року було відкрито скорочене провадження по зазначеній справі, направлено відповідачу копію адміністративного позову з копіями доданих до нього документів та запропоновано у десятиденний строк з дня одержання такої ухвали та копії документів направити на адресу Київського районного суду м. Одеса чи надати до канцелярії суду заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються або заяву про визнання позову, а також попереджено відповідача, що у разі ненадання заперечень або заяви про визнання позову у десятиденний строк з дня одержання ухвали суду, справа буде розглянута в порядку скороченого провадження за наявними в ній матеріалами.

11.07.2016 року до канцелярії Київського районного суду м. Одеси від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, в якому Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача вказував на те, що 14.10.2014 року було прийнято Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» встановлено відповідне пенсійне забезпечення.

Згідно з п. 20 ст. 86 вищезазначеного Закону умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 розділу 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі Закон №213-VIII), у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Так, представник відповідача наголошувала на тому, що відповідно до вищезазначеного Закону з 01 червня 2015 року призначення відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не здійснюється.

Стаття 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, яка регулює питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури мала набрати чинності з 25.04.2015року (через 6 місяців після опублікування цього Закону). Водночас, Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо відтермінування набрання чинності» №335-VIII від 02.04.2015року змінив дату набрання чинності з 25.04.2015року на 15.07.2015року.

Також відповідач зазначив, що Пенсійний фонд України надсилав лист від 29.07.2015року №36543/02-12 до Міністерства соціальної політики України (далі - Міністерство) про підтвердження або спростування вищевказаної позиції. Листом від 18.08.2015 №905/639/97-15 року Міністерство надало відповідь про те, що воно підтримує позицію Пенсійного фонду України викладену у листі від №3643/02-12.

Згідно з вищезазначеним листом Міністерство підтримує позицію Пенсійного фонду України з даного питання щодо відсутності права працівників прокуратури на призначення пенсії відповідно до Закону № 1697-VII з урахуванням положень пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Відповідач вважає, що положення п. 5 Закону № 213-VIII розповсюджується на Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, оскільки він мав набрати законної чинності з 25.04.2015 року.

Згідно наданих до суду письмових заперечень, представник відповідача вважає, що посилання позивача на ч.17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону № 963-ІІІ від 01.01.2007р., є безпідставними, оскільки ці положення даної статті втратили законну силу.

Також відповідач звертав увагу суду на те, що 25.01.2012 року Конституційним Судом України було прийнято рішення № 3-рп/2012, в п.3 якого зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У зв'язку з вищевикладеним, відповідач вважає своє рішення №854997 від 15.06.2016 року про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії законним та таким, що відповідає нормам чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3, ч. 4 та п. 4 ч. 5 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Про відкриття скороченого провадження суд виносить ухвалу. Суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику сторін, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадження суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване рішення. Справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Суддя, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

14.06.2016 року позивач звернулась до Управління ПФУ в Київському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону № 963-ІІІ від 01.01.2007р.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 15.06.2016 № 854997 позивачу відмовлено у призначені пенсії з тих підстав, що пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №213 від 02.03.2015р., який набирає чинності з 01 квітня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення (перерахунку» всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Так, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу». «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

При цьому на думку суду саме по собі зазначення в пункті 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-УІІІ, про те, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, окрім іншого, Закону України «Про прокуратуру, не є підставою вважати, що норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення прокурорів вже є скасованими з 01 червня 2015 року, оскільки скасування норм закону має відбуватись із чітким зазначенням норми закону яка скасовується - стаття, частина.

За правилами ч. 2 ст. 48 Закону України «Про Регламент Верховної Рад», закони, постанови та інші акти Верховної Ради, що набрали чинності, скасуванню Верховною Радою не підлягають, вони можуть бути визнані Верховною Радою такими, що втратили чинність.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції Закону від 01.01.2007 року (у редакції на час завершення роботи позивача у органах прокуратури України) - прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, - стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Аргументуючи вказане слід зазначити,- нині діючим Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 збережено порядок і умови обчислення стажу роботи, які були чинними до його ухвалення.

Згідно ч.4. ст.24 Закону №1058 - періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ч.2. ст.24 Закону №1058 - страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004 року).

Тобто, стаж роботи до 1 січня 2004 року визначається за п. «д» абз. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788, згідно з яким до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується навчання (денна форма навчання) у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст.3 Закону України №1788, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: п.п. «е»: вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти. Термін «навчання» уточнюється в Наказі Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, яким затверджено «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.93 року, де в п. 2.16 зазначено: для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Вбачається, що позивач пропрацювала в органах прокуратури на посадах прокурора та слідчого складає 17 років 5 місяців та 18 днів (26.06.1998 - 14.12.2015), що сторонами не оскаржувалось, а отже суд вважає за можливе встановити таку обставину зі змісту оскаржуваного рішення №854997.

Крім того, до цього стажу, згідно вимог Закону, додається половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Так, період навчання позивача на юридичному факультеті Київського університету ім. Тараса Шевченка з 01.09.1993 по 01.07.1998 становить 4 роки 9 місяців 25 днів. Проте, не враховано, що позивач навчалась на підготовчому денному відділенні Київського університету ім. Тараса Шевченка, що підтверджую архівною довідкою Київського Національного університету імені Т.Шевченка від 17.03.2015 за № 010-17/118,- і до стажу не враховано час навчання на підготовчому відділенні університету(Наказ №1771-33від 25.11.1992)

Згідно ст. 62 Закону України №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, навчання на підготовчих курсах є трудовою діяльністю і цей період відноситься до загального трудового стажу, за умови, якщо він внесений до трудової книжки.

Як вбачається з трудової книжки серія НОМЕР_3 (стор.1, запис № 1) 01.09.1993 року позивача було зараховано на 1 курс юридичного факультету Київського університету ім. Т. Шевченка та 01.07.1998 року вона закінчила університет.

Позивачем отримано диплом серії НОМЕР_2 від 20 червня 1998 за спеціальністю правознавство, з присвоєнням кваліфікації спеціаліста права.

Таким чином половина навчання, яка підлягає зарахуванню до вислуги років це не - 2 роки 5 місяців, а ще 6 місяців 19 днів, тобто загальна сума 2 роки 11 місяців 19 днів.

Окрім вказаного, як доказ роботи позивача до навчання у Виші свідчить наданий дублікат трудової книжки (серія НОМЕР_1), в якій зазначено про її працю в період з 14.02.1990 року по 01.07.1992 року за спеціальністю робітниця - загалом 2 роки 5 місяців 15 днів.

Таким чином вбачається, що такий стаж підлягає зарахуванню до загального стажу роботи, який дає право на пенсію у порядку та на умовах встановлених Законом № 1788.

Таким чином, стаж роботи позивача на прокурорських посадах, який дає право на призначення пенсії, становить 17 років 5 місяця 18 днів. Половина строку навчання у вищому навчальному закладі становить 2 роки 11 місяців 19 днів, що в сумі складає 20 років 5 місяці 7 днів та дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам і слідчим зі стажем роботи на цих посадах не менше 10 років пенсія повинна призначатись у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Враховуючи, що стаж роботи позивача на посадах прокурора та слідчого складає 17 років 5 місяці та 18 днів, пенсія повинна призначатись із розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, в редакції Закону України «Про прокуратуру» від 01.01.2007 року.

Оскільки за вище наведеними висновками суду вимоги ст.86 Закону №1697- VII на даний час не втратили чинність, не зупинені, не скасовані; будь-які зміни до цієї статті Верховною Радою України не внесено, то відповідач безпідставно позбавив позивача права не пенсію за вислугу років.

Відповідно до абз. 6 ч.б ст. 86 Закону № 1697-УП до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про вищу освіту» університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Згідно пункту 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за вислугою років надаються документи, що підтверджують виконання роботи, яка надає право на призначення пенсії.

Відповідно до ст.22 Конституції України Конституційні права і свободи громадян гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст.8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

В рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 (справа №21-348а1), від 17.12.2013 (справа №21-445а13), від 06.10.2015 (провадження №127/11720/14-а).

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015 зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно - правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідно до ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту застосовується правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням вищеназваних положень Конституції України та законів України, рішення Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 15.06.2016 № 854997 про відмову в призначені позивачу пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції Закону від 01.01.2007 року у розмірі 90% від суми місячного заробітку без обмежень граничного розміру відповідно до довідки виданої прокуратурою Одеської області № 526 за 2016 року, вбачається незаконним.

Таким чином, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, всупереч вимогам ст. 58 Конституції України поширює дію старого Закону № 213-УІІІ на новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697- VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року, не зважаючи на те, що жодної прямої вказівки про надання зворотної дії в часі цим законом не передбачено.

Отже, незаконним рішенням Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 15.06.2015 № 854997 порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване статтею 46 Конституції України.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту, з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії.

Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України - гарантується.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відмовляючи у призначенні пенсії позивачу за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, в редакції Закону від 01.01.2007 року відповідач порушує соціальні права і свободи позивача.

У відповідності до ч. 4 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначення пенсії провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за призначенням пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Таким чином, враховуючи те, що позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії та додатковими документами 14.06.2016 року, призначення пенсії мало відбутись починаючи з 01.06.2016 року.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 256 КАС України, вбачається, що постанова про присудження виплат пенсій, інших періодичних платежів з державного бюджету України або позабюджетних державних фондів має бути допущена до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 11, 13, 159, 160, 161, 162, 163, 183-2 КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90% від суми місячного заробітку відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 01.01.2007 року.

Визнати протиправним рішення Управління пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси № 854997 від 15.06.2016 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 01.01.2007 р., в розмірі 90% від середнього заробітку без обмежень граничного розміру на підставі довідки №526 виданої прокуратурою Одеської області у 2016 році, починаючи з 01 червня 2016 року.

Допустити постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П. А. Прохоров