Справа № 813/2045/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року № 813/2045/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.

секретар судового засідання Бравчук Д.Є.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України , в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ Управління міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці №66 о/с від 03.09.2015 року «По особовому складу» в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади помічника начальника лінійного відділу по зв'язках з громадськістю лінійного відділу на ст. Стрий УМВС України на Львівській залізниці; поновити з 03.09.2015 року старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 на посаді помічника начальника лінійного відділу по зв'язках з громадськістю лінійного відділу на ст. Стрий УМВС України на Львівській залізниці

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що проходила службу на посаді помічника начальника лінійного відділу по зв'язках з громадськістю лінійного відділу на ст. Стрий УМВС України на Львівській залізниці. В період з 26.10.2013 року по 30.08.2016 року наказом № 38-в о/с позивачу надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3 - річного віку. Наказом від 03.09.2015 року №66 о/с відповідно до п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ через скорочення штатів. Позивач стверджує, що знаходячись у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вона була незаконно та необґрунтовано звільнена у зв'язку із скороченням штату. За таких підстав, позивач вважає, що відповідачем та третьою особою порушені її трудові права та свободи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач -Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, в порядку, визначеному ст. ст. 33-35 Кодексу адміністративного судочинства України. Попередньо подав заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що на виконання наказу МВС України в УМВС України на Львівській залізниці проведено скорочення посад усіх працівників у зв'язку з ліквідацією управління. На даний час триває процедура ліквідації. З метою працевлаштування соціально захищених працівників, голова ліквідаційної комісії неодноразово звертався до МВС України, ГУ МВС України у Львівській області щодо вирішення питання їх подальшого працевлаштування, що не дало позитивного результату. Оскільки відбулась повна ліквідація УМВС України на Львівській залізниці із скороченням усіх посад, позивачку наказом від 03.09.15 року № 66о/с звільнено з органів внутрішніх справ. Беручи до уваги вищевикладене, відповідач 1 вважає обов'язок щодо подальшого працевлаштування працівника виконаним. Вважає, що позивача неможливо поновити на посаді, оскільки усі штатні посади скорочені, а з 07.11.2015 року діяльність органів внутрішніх справ на території України повністю припинена. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа - Міністерство внутрішніх справ України надало заперечення на адміністративний позов, які обгрунтовує тим, що позивача було правомірно звільнено згідно п. 64 "Г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, через скорочення штатів, оскільки було прийнято рішення про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці. Додатково вказав, що Міністерство внутрішніх справ України не наділено повноваженнями поновлення позивача на посаді, оскільки позивач не перебувала у трудових відносинах з Міністерства внутрішніх справ України.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі представника відповідача та представника третьої особи .

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 15.10.2010 року ОСОБА_2 булоприйнята на службу в ОВС, яка з 2010 проходила в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці.

Відповідно до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці № 38 о/с позивачу з 26.10.2013 року по 30.08.2016 року, відповідно до ст.18 Закону України "Про відпустки", була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наказом МВС України від 08 червня 2015 року № 660 "Про ліквідацію Управління МВС України на Львівській залізниці" прийнято рішення про ліквідацію Управління, створено комісію з ліквідації Управління МВС України на Львівській залізниці. Даний наказ видано відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», статей 104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, п.11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою КМУ від 13.08.2014 р №401 та на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ».

Відповідно до наказу №741 МВС України від 22.06.2015 р 'Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної поліції' всі посади УМВСУ на Львівській залізниці скорочено.

Наказом Управління МВС України на Львівській залізниці від 03.09.2015 року № 66 о/с відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_2 - помічника начальника лінійного відділу по зв'язках з громадськістю лінійного відділу на ст. Стрий УМВС, було звільнено з органів внутрішніх справ через скорочення штатів.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Порядок проходження служби осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про міліцію" ( чинний на час звільнення позивача - надалі Закон), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 ( надалі - Положення).

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Пунктом 17 Положення № 114-1991 передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до пп "г" п. 64 Положення № 114-1991 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом встановлено, що позивач, маючи на час звільнення звання лейтенант міліції, відносилася до старшого начальницького складу ( п.2 Положення № 114-1991).

Згідно ч. 7 ст. 9 КАСУ у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Крім того, стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка, яка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015 року, не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, то в даному випадку до спірних правовідносин повинно бути застосовані конституційні принципи і загальні засади права.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин суд керується саме нормами Положення.

Так п. 10 Положення № 114-1991, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Норми КЗпП України передбачають гарантії для даної категорії осіб. Так згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці були порушені права позивача, в частині звільнення зі служби органів внутрішніх справ всупереч вимогам частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, якою встановлена заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років (до шести років), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Крім того, законодавством про працю врегульовано трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст. 3 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За наявності даних обставин розірвання трудового договору проводиться з обов'язковим додержанням передбаченого статтею 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників, відповідно до якого вони попереджаються про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець пропонує працівникові роботу на тому ж підприємстві, в тій самій установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності роботи - іншу. При вивільненні працівника враховується його переважне право й перевага перед іншими у залишенні на роботі.

При цьому, звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, згідно до роз'яснень пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9, якщо дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, за наявності доказів щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд зазначає, що значимим моментом спірних правовідносин є з'ясування обставин щодо ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, як юридичної особи публічного права та додержання таким процедури звільнення позивача.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з ЄДРПОУ Управління МВС України на Львівській залізниці, перебуває у стані припинення з 13.07.2015 року та на момент розгляду ще не ліквідоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного Кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 2 статті 104 Цивільного Кодексу України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч. 3 ст. 105 Цивільного Кодексу України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Суд вказує, що Управління МВС України на Львівській залізниці є органом міністерства внутрішніх справ України на транспорті, територією обслуговування якого є Волинська, Закарпатська, Івано-Франківська, Рівненська, Тернопільська і Чернівецькі області.

Дані функції після ліквідації Управління будуть виконувати інші підрозділи Міністерства внутрішніх справ України.

А тому, відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад, обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переводу для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України, якими в даному випадку є Головне управління МВС України в Львівській, Волинській, Закарпатській, Івано-Франківській, Рівненській, Тернопільській і Чернівецьких областях і саме Міністерство внутрішніх справ.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, з порушенням встановленого законодавством порядку, а тому є достатні підстави скасування наказу та для поновлення позивача на посаді.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд також бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте, відповідачем не надано суду доказів правомірності свого рішення.

Враховуючи, що наказ від 03 вересня 2015 року №66 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 не відповідає вимогам трудового законодавства, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Управління МВС України на Львівській залізниці від 03 вересня 2015 року №66 о/с про звільнення та зобов'язання поновити ОСОБА_2 на посаді помічника начальника лінійного відділу по зв'язках з громадськістю лінійного відділу на ст. Стрий УМВС України на Львівській області з 03 вересня 2015 року, підлягають задоволенню.

Також, згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці №66 о/с від 03.09.2015р. "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ за ст. 64 "г" (через скорочення штатів) ОСОБА_2 на посаді помічника начальника лінійного відділу по зв'язках з громадськістю лінійного відділу на ст. Стрий УМВС України на Львівській залізниці.

Поновити ОСОБА_2 на посаді помічника начальника лінійного відділу по зв'язках з громадськістю лінійного відділу на ст. Стрий УМВС України на Львівській залізниці з 03 вересня 2015 року.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді помічника начальника лінійного відділу по зв'язках з громадськістю лінійного відділу на ст. Стрий УМВС України на Львівській залізниці допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 29 липня 2016 року.

Суддя Сакалош В.М.