Справа № 813/1296/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Київ К/800/52292/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю,

розглянула у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Винниківське управління механізації" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Винниківське управління механізації" до Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова, Управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області, про скасування розрахунку і визнання відсутності повноважень,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «Винниківське управління механізації» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова, управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за квітень 2014 року на суму 20483,22 грн.; визнати відсутність повноважень в УПФ України в Личаківському районі м. Львова для нарахування ПрАТ «ВУМ» суми відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на суму 27990,17 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Як встановлено, постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.06.2013 року у справі № 450/1727/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2013 року, визнано незаконним рішення УПФ України в Пустомитівському районі Львівської області № 35 від 11.02.2013 року про відмову в призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та зобов'язано УПФ України в Пустомитівському районі Львівської області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.02.2013 року.

На підставі зазначеного судового рішення у справі № 450/1727/13-а протоколом УПФ України в Пустомитівському районі Львівської області № 170206 від 13.03.2014 року призначено ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.02.2013 року.

Листом № 6946/04-34/1 від 11.09.2014 року УПФУ в Пустомитівському районі Львівської області направило УПФУ в Личаківському районі розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з квітня 2014 року. УПФ України в Личаківському районі м. Львова на адресу ПрАТ «ВУМ» надісланий лист № 3679/04-32 від 20.05.2014 року, зі змісту якого вбачається, що надсилається розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на 2014 рік.

ПрАТ «ВУМ» підтвердило одержання листа УПФ України в Личаківському районі м. Львова від 20.05.2014 року № 3679/04-32, однак, заперечило одержання оскаржуваного розрахунку, що підтверджується актом про огляд поштового відправлення від 24.05.2014 року.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що оскаржуваний розрахунок прийнятий з порушенням вимог Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України (далі - Інструкція), затвердженої постановою Пенсійного Фонду України від 19.12.2003 року, оскільки включає суми за минулий період. Вказує на допущені при складанні розрахунку недоліки, зокрема, незазначення дати його формування. Крім того, зазначає про порушення з боку відповідачів строків направлення розрахунку.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що відшкодуванню Пенсійному фонду України підлягають витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», незалежно від їх часу призначення, до досягнення працівниками пенсійного віку, розрахунок витрат на виплату і доставку пенсій складений належним чином і підстав для визнання дій щодо складення такого розрахунку неправомірними немає.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

На думку колегія суддів, позивач звернувся до суду, обравши, у даному випадку, неналежний спосіб захисту, а саме визнання протиправним та скасування розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій та визнання відсутності повноважень.

Розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які оскаржуються позивачем, не є рішеннями суб'єкта владних повноважень.

У відповідності до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В свою чергу, згідно пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, для правильного вирішення цього спору, слід з'ясувати за критеріями юридичної природи спірного акта, чи належить останній до нормативно-правових актів чи до правових актів індивідуальної дії.

У своїй постанові від 01.12. 2009 року (справа № 21-1946во09) Верховний Суд України вказує на те, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Виходячи з аналізу приписів наведених процесуальних норм з урахуванням висловленої Верховним судом України правової позиції, можна зробити висновок, що спірні розрахунки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків позивача чи суб'єктів владних повноважень, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Разом з тим, як вказав Верховний Суд України у постанові від 24.01.2006 року (справа № 06/02,21-102во05) відповідно до КАСУ адміністративний позов може містити вимоги про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень (п. 6 ч. 3 ст. 105); звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин із зазначенням способу, який, на думку суду, не приводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто захисті права, що порушуються. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (статті 7, 8, 11, ч. 4 ст. 112, ст. 162); спосіб захисту порушеного права може залежати від того, припинене порушення чи ні - при встановленні факту продовження протиправної поведінки суб'єкта владних повноважень на момент вирішення спору належним способом захисту права може бути зобов'язання відповідача припинити протиправні дії, а при припиненні порушення суд може задовольнити вимогу про встановлення відсутності компетенції (повноважень) у суб'єкта владних повноважень, зокрема на вчинені дії, чи про визнання дій протиправними.

Проте, у спірних правовідносинах, колегія суддів не вбачає порушення прав позивача, які необхідно захистити, зокрема, шляхом визнання дій протиправними, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади.

Згідно з абз. 4 п. 1 ст. 2 зазначеного Закону для платників збору об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 цього Закону.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими i важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад i показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, i за результатами атестації робочих місць (далі - список № 2).

Частиною 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами вищевказаного Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Порядок відшкодування фактичних витрат з виплати та доставки пенсій врегульовано Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 19 грудня 2003 року № 21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663; далі - Інструкція).

Згідно із пунктом 6 цього нормативного акту відшкодуванню підлягають витрати ПФУ на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до ПФУ зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (пункт 6.8 Інструкції).

За правилами пункту 6.10 Інструкції відшкодування сум і фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу ПФУ за місцем його реєстрації.

Відповідно до пункту 8.1. Інструкції стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосування штрафних санкцій.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заборгованість по виплаті і доставці пільгових пенсій, яка виникла за попередні роки, підлягає стягненню в якості страхових внесків за загальним правилом для стягнення страхових внесків.

Положення Інструкції не містять прямого застереження про те, що витрати на виплату і доставку пільгових пенсій стягують лише за поточний рік.

Крім цього, територіальні органи ПФУ зобов'язані надсилати боржникам розрахунки по пільгових пенсіях, а також повідомляти про перераховані пенсії, що свідчить про обов'язок підприємств відшкодовувати основний розмір пенсії в повному обсязі, в тому числі перераховані пенсії.

Доводам позивача про порушення УПФ України в Пустомитівському районі Львівської області та УПФ України в Личаківському районі м. Львова строків направлення оскаржуваного розрахунку ПрАТ «ВУМ» суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку, з якою погоджується і колегія суддів. Так, вказана обставина не може бути підставою визнання дій щодо складення розрахунку неправомірними, оскільки ненаправлення розрахунків у встановлений строк не свідчить про їх необґрунтованість.

Посилання позивача на скасування ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.04.2015 року постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.06.2013 року, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2013 року та направлення справи на новий розгляд обґрунтовано не взяті до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки до відшкодування та включення у розрахунки належать виплачені пенсії і це є визначальним у спірних правовідносинах. Направлення вказаної справи на новий розгляд не спростовує того факту, що пенсії, включені у розрахунки відповідачем, фактично виплачені. При цьому, спір остаточно не вирішено.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Винниківське управління механізації" залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 року, у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: