Справа № 808/880/16
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року 10год.40хв.Справа № 808/880/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача 1: представник Бондаренко Т.І.,

відповідача 2: представник не прибув,

третьої особи: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 1), Апеляційного суду Запорізької області (далі - відповідач 2), третя особа: Державна казначейська служба України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі - позивач або ОСОБА_3.) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної судової адміністрації (надалі - відповідач 1 або ДСА України), Апеляційного суду Запорізької області (надалі - відповідач 2), третя особа: Казначейська служба України, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ДСА України, Апеляційного суду Запорізької області в частині не нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги судді в зв'язку з відставкою;

зобов'язати ДСА України, Апеляційний суд Запорізької області нарахувати позивачу вихідну допомогу в зв'язку з відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плати за останньою займаною посадою, що складає 227760 грн.;

стягнути з відповідачів судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що відповідачами протиправно було відмовлено позивачу у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою. Зазначає, що необхідний для відставки стаж роботи 20 років позивач має з 2000 року. На думку позивача виключення вилучення ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не може скасувати вже набутого нею, на той час, права на одержання вихідної допомоги. Вважає, що такі дії відповідачів суперечать позиції Конституційного суду України, висловленої у своїх рішеннях щодо розуміння сутності соціальних гарантій суддів, при цьому зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом змін до законодавства, а правовідносини щодо матеріального та соціального забезпечення судді виникають не в момент призначення довічного утримання та вихідної допомоги, а в момент виникнення права на їх призначення. Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 проти заявлених вимог заперечив, зазначивши серед іншого, що підставами для виплати вихідної допомоги є: відповідна норма Закону (яка передбачає таку виплату), постанова Верховної Ради України про відставку судді та наказ голови відповідного суду, де працював суддя до виходу у відставку про відрахування із штату суду. Позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Запорізької області постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 № 634-VІІІ у зв'язку з виходом у відставку та 03.08.2015 виключено зі складу суду наказом Голови Апеляційного суду Запорізької області від 03.08.2015 № 99-к. Станом на 16.07.2015 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не містив норм, що передбачали виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги. Крім того, норми Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII, яким внесено зміни до ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" діють та у встановленому законодавством порядку вони не визнанні неконституційними. Представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача 2 у судове засідання не прибув, у наданих суду 28.04.2016 письмових запереченнях (вх.№13733) просив розглянути позов без представника Апеляційного суду Запорізької області.

В обґрунтування заперечень зазначив, що Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014 було виключено ст. 136 із Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 позивача було звільнено із займаної посади, тобто на момент звільнення судді Джаваги Г.М. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не містив норми щодо виплати вихідної допомоги та такі видатки до бюджету не закладались, у зв'язку з чим вихідна допомога позивачу при звільненні не нараховувалась та не виплачувалась.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 1, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на таке.

12 березня 2014 року позивачем - суддею Апеляційного суду Запорізької області Джавагою Г.М. до Вищої ради юстиції було подано заяву про звільнення з посади судді у відставку.

02.07.2015 Вища рада юстиції прийняла рішення №112/0/15-15 внести подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_3 з посади судді апеляційного суду Запорізької області у відставку (а.с.11).

Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року № 634-VІІІ, у зв'язку з поданням заяви про відставку, позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Запорізької області.

24.12.2015 позивач звернулася до відповідача 1 з заявою, відповідно до якої позивач просила нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом від 05.01.2016 за № Д1605-15-3/16 відповідач 1 повідомив позивача про відсутність правових підстав для нарахування та виплати їй вихідної допомоги у зв'язку зі звільненням у відставку. Зазначена відмова була обґрунтована тим, що на момент звільнення позивача у відставку ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключена.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо відмови у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Згідно із частинами 1, 3, 4 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 16.07.2015 № 634-VIII), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 122 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 16.07.2015 № 634-VIII), питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону, що діяла до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Таким чином вказаний Закон визначав, що право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою має суддя, який вийшов у відставку, тобто щодо якого Верховною Радою України прийнято постанову про звільнення з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме виключено статтю 136 даного Закону.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16.07.2015). Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, на яке посилається позивач, ухвалено раніше ніж набрав чинності Закон України від 27 березня 2014 року № 1166 "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", а тому його висновки не розповсюджуються на положення вказаного Закону.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, чи дата набуття позивачем права на вихід у відставку, суд зазначає, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

З наведених підстав, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М.Дуляницька