Справа № 806/465/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" липня 2016 р. м. Київ К/800/32522/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

секретар Орешко Ю.О.,

за участю представників ДП „Баранівське лісомисливське господарство" - Воронка О.М.,

Семенька В.М.,

представника Новоград-Волинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області -

Коршак Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 806/465/14 за адміністративним позовом Державного підприємства „Баранівське лісомисливське господарство" до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство „Баранівське лісомисливське господарство" звернулось до суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень - рішень: № від 17.01.2014, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 236463 грн.: (основний платіж 189170 грн., штрафні (фінансові) санкції 47293 грн.); № від 17.01.2014, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 545691 грн.: (основний платіж 436553 грн., штрафні (фінансові) санкції 109138 грн.).

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.02.2014, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014, позовні вимоги задоволено, скасовано податкові повідомлення - рішення: № від 17.01.2014; № від 17.01.2014.

Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області (правонаступник - Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області) звернулась із касаційною скаргою про скасування постанови Житомирського окружного адміністративного суду та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 до 31.12.2012 та складено акт №1139/22-00/13554881 від 27.12.201

Перевіркою встановлено порушення позивачем порушення п.146.11, п. 146.12 ст.146 ПК України, безпідставно віднесено до складу витрат операційної діяльності у рядку 05 Декларації з податку на прибуток підприємства витрати з ремонту основних засобів, понад встановлений ліміт за 2012 рік на загальну суму 183358 грн., при звірці проведених ремонтів, списаних запасних частин на ремонт порівняно з визначеним господарством 10% лімітом встановлено його перевищення; пп. 138.1.1 п. 138.1., п. 138.4 ст. 138 ПК України, віднесено до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) витрати із лісозаготівлі, які є збитковими господарськими операціями, у зв'язку з відсутністю наміру отримати користь при здійсненні цих витрат у сумі 1472053 грн.; ст. 185, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України, донараховано податок на додану вартість у сумі 236463 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 17.01.2014, яким збільшено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 236463 грн.: (основний платіж 189170 грн., штрафні (фінансові) санкції 47293 грн.; № від 17.01.2014, яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 545691 грн. (основний платіж 436553 грн., штрафні (фінансові) санкції 109138 грн.).

Позивачем віднесено до складу витрат операційної діяльності по рядку 05 Декларації з податку на прибуток підприємства витрати по ремонту основних засобів, понад встановлений ліміт за 2012 рік на загальну суму 183358 грн.

Судами встановлено, що балансова вартість всіх груп основних фондів позивача на 01.01.2012 становила 9140782 грн.

Позивач мав право віднести не більше 914078 грн. (9140782 грн. х 10 %).

Ремонтних робіт було здійснено на суму 1385635, 52 грн., а на валові витрати віднесено суму 914078 грн.

Сума перевищує дозволений ліміт у розмірі 471557, 31 грн. та віднесена позивачем на збільшення балансової вартості основних фондів, яка відображена у журналі-ордері № 5-4 за 2012 рік.

Відповідно до пункту 146.12 ст. 146 ПК України, сума витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих або отриманих у концесію чи створених (збудованих) консенсіонером у розмірі, що не перевищує 10 відсотків всіх груп основних засобів на початок звітного року, відноситься платником податку до складу витрат.

Податковим органом було проведено звірку проведених поточних ремонтів, проаналізувавши рах. 91 "Загальні виробничі витрати" та рах. 92 "Адміністративні витрати", дані витрати були визначені як обслуговування основних засобів.

Під час проведення перевірки позивачем не було надано підтверджуючих документів (залізничних накладних), які підтверджують понесені витрати на перевезення власних вагонів в порожньому стані та підтверджуючих документів на перебування вагонів за кордоном.

Таким чином, судами належним чином не перевірено віднесення до складу витрат операційної діяльності по рядку 05 Декларації з податку на прибуток підприємств з ремонту основних засобів понад встановлений ліміт за 2012 рік на загальну суму 183358 грн.

Стосовно порушення позивачем пп. 138.1.1 п.138.1, п. 138.4 ст. 138 ПК України, щодо віднесення до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) витрат по лісозаготівлі, які полягають у здійсненні збиткових господарських операцій, відсутності наміру отримати користь при здійсненні витрат у суму 1472053 грн. колегія суддів зазначає, що позивачем укладені договори № 4 від 23.04.2012 про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти, а також №5 від 20.01.2006 про проведення лісозаготівельних робіт з ПП ОСОБА_5

Податковим органом зазначено про те, що позивачем було допущено порушення п. 5 ст. 40 Закону України „Про здійснення державних закупівель", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі та зазначає про збільшення вартості договору на суму податку на додану вартість.

Позивачем було отримало послуги по розробці лісосік від ПП ОСОБА_5 відповідно до договору №5 від 20.01.2006 та договору № 4 від 23.04.2012 у сумі 1567292 грн., в тому числі податок на додану вартість 261215, 34 грн.

Відповідно до ст. 16 Закону України № 2289-VІ від 01.06.2010 „Про здійснення державних закупівель", визначено, що при наданні тендерних пропозицій учасниками тендеру не надано документального підтвердження відповідності кваліфікаційному критерію - наявність обладнання та матеріально технічної бази та документального підтвердження відповідності кваліфікаційному критерію наявності працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід (часник тендерних торгів повинен надати перелік працівників, які мають необхідні знання та досвід у певні галузі).

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1. статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно підпункту 14.1.36 названої статті господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 статті 138, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України).

Згідно абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 названого Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

У той же час, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1. статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні послуг сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Статтею 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який діяв у весь період діяльності позивача, що підлягав перевірці, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Судами належним чином не досліджено не надано правову оцінку доводам відповідача про те, що станом на 31.12.2012 загальна чисельність працюючих на підприємстві позивача складає (431 особи), згідно довідки 1ДФ кількість працюючих на ПП ОСОБА_5 складає 20 робітників:(16 звалювальників та лісорубів, 2 трактористи та 2 водія).

Крім того, належним чином судами не досліджувались доводи відповідача щодо наявності у контрагента позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної, діяльності, наявність чи відсутність управлінського та технічного персоналу, основних засобів, коштів, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів, враховуючи специфіку наданих послуг, яка унеможливлює їх надання (виконання) без наявності необхідного обладнання та устаткування.

Стосовно порушення позивачем абз. "е" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, яке полягало у завищенні інших витрат (витрати на транспортування) рядок 06 "Витрати на збут" витрати на збут за 4 квартал 2012 року у сумі 421415 грн.: оплата за повернення порожніх вагонів на станцію призначення у сумі 183616 грн., оплата за перебування вагонів за кордоном у сумі 237799 грн. (210987 грн. та сума податку на додану вартість у розмірі 26812, 23 грн., яка відноситься на витрати у відсотковому відношенні 63,54%).

Надані послуги за жовтень місяць 2012 року включено позивачем до витрат на перевезення власних вагонів в порожньому стані у сумі 183616, 7 грн. без податку на додану вартість та плату за користування вагонами закордоном у сумі 253184, 4 грн., у тому числі податок на додану вартість складає 42197, 40 грн.

Судами встановлено, що між позивачем (Замовник) та Державним підприємством „Український транспортно-логістичний центр" (Основний виконавець) та співвиконавцями: Державним підприємством „Дарницький вагоноремонтний завод" (Співвиконавець перший), Державним підприємством „Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" (Співвиконавець другий) укладений договір № 1412/554-2012 від 30.07.2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах та проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з цими перевезеннями.

Основний виконавець та Співвиконавці зобов'язуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, які пов'язані з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів у напіввагонах власності Співвиконавців.

Згідно доводів податкового органу позивач використовував матеріали (катанку, цвяхи, підтоварних, дошки) на загальну суму 579078, 79 грн. на укріплення лісопродукції при завантаженні вагонів під час транспортування.

За жовтень 2012 року ДП „Український транспортно-логістичний центр" надав позивачу послуг із організації внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів у сумі 436801 грн., що підтверджується актом наданих послуг № 10 за період з "01" до "31" жовтня 2012 року.

У наданих позивачем вантажно-митних деклараціях та зовнішньоекономічних контрактах пунктами постачання товару зазначено за правилами "ІНКОТЕРМС": СРТ-порт призначення, РСА-склад, БАР-залізнична станція на кордоні України.

Суди прийшли до висновку, що договір між позивачем та ДП „Український транспортно-логістичний центр" спрямований на реальне настання правових наслідків і не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін.

Однак, судами не перевірені доводи відповідача про те, що під час проведення перевірки підприємством не було надано підтверджуючих документів у тому числі (залізничних накладних), які підтверджують понесені витрати на перевезення власних вагонів в порожньому стані та підтверджуючих документів на перебування вагонів за кордоном, а також акти виконаних робіт.

Також, судами не надано належну оцінку економічного ефекту для позивача у вказаних операціях з надання транспортних послуг вантажного перевезення.

Не надано належну правову оцінку доводам відповідача і про те, що ціна на послуги 1 полувагона по тендерній пропозиції (середня ціна за 1 вагон з податком на додану вартість становить 5590, 82 грн.), а вартість послуг на 1 полувагон ДП „Український транспортно-логістичний центр" (вартість послуг за 1 полувагон становить 6390, 48 грн.), ціна завищена на суму 800 грн. (6390,48 грн. - 5590, 82 грн.) в свою чергу збільшено витрати на збут у сумі 278400 грн.

Таким чином, висновок судів про протиправність донарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податкового кредиту є передчасним.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі ст. 227 КАС України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд.

Оскільки неповноту встановлення обставин у справі допущено обома судовими інстанціями, то справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року скасувати.

Адміністративну справу № 806/465/14 направити на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.