Справа № 304/896/16-а
Суддя: Амарович В. П.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

йСправа № 304/896/16-а Провадження № 2-а/304/30/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Амарович В.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у Перечинському районі Закарпатської області про визнання незаконним та скасування висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 05 липня 2016 року № 72/41-16 та зобовязання повторно розглянути проект землеустрою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до наказу № 325-С/Г від 24 червня 2015 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» йому надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки розміром 2 га, яка розміщена за межами населеного пункту території Сімерківської сільської ради Перечинського району. Після розроблення проекту відведення такий було подано на погодження відповідачу. Однак висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 05 липня 2016 року № 72/41-16 йому відмолено у погодження проекту відведення. Підставою відмови став лист Сімерківської сільської ради від 24 червня 2016 року №73/02-08, згідно якого орган місцевого самоврядування зробив висновок про те, що ділянки використовуються іншими громадянами. Однак, оскільки орган місцевого самоврядування згідно ст. 12 ЗК України може розпоряджатися лише земельними ділянками, розміщеними на території відповідної ради, а не за її межами, а також враховуючи те, що стверджувати про перебування земельних ділянок у власності громадян неможливо у звязку з відсутністю у таких правовстановлюючих документів, тому просить позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Як розяснено у пункті 7 Постанови № 3 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Разом з цим, відповідно до положень ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND, заява N 28249/95, п. 53 рішення від 19 червня 2001 року). У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Отже, враховуючи вищевикладене суддя вважає, що даний спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 109, 165 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадженні у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у Перечинському районі Закарпатської області про визнання незаконним та скасування висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 05 липня 2016 року № 72/41-16 та зобовязання повторно розглянути проект землеустрою відмовити.

Розяснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через цей суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_2