Справа № 804/1794/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2016 р. Справа № 804/1794/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Бузякова М.Р.,
представника позивача: ОСОБА_2,
представників відповідача: Міщук Н.П., Лободи Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
до прокуратури Дніпропетровської області
про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області №295к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 від 24.02.2016р. за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать прокурора;
- зобов'язати прокуратуру Дніпропетровської області поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1;
- зобов'язати прокуратуру Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_1 належну їй заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 24.02.2016р. по дань поновлення на службі.
Позивачка та її представник у судових засіданнях підтримали адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за результатами проведеного службового розслідування встановлено обставини, які засвідчують, що ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, який порочить звання працівника прокуратури, а саме: встановлено, що ОСОБА_1, діючи усупереч інтересам служби, упродовж січня поточного року вступила у позаслужбові стосунки корисливого характеру із громадянином ОСОБА_5 та отримала у останнього грошові кошти за не притягнення його до кримінальної відповідальності. Цей проступок належним чином зафіксовано, йому надано вичерпну оцінку в ході проведення службового розслідування, за результатами якого до ОСОБА_1 застосовано один з видів дисциплінарної відповідальності - звільнення. Доводи позивача про те, що порушення кримінального провадження не є підставою для звільнення, і воно можливе лише за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, є помилковими. Відсутність кримінальної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням до позивача дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання працівника прокуратури.
Представники відповідача у судовому засіданні також заперечували проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.07.2004р. було прийнято на роботу до органів прокуратури, в яких позивачка працювала на різних посадах, зокрема, з 15.12.2015р. на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1.
При цьому 08.02.2011р. ОСОБА_1 прийнято присягу працівника прокуратури.
Наказом прокурора Дніпропетровської області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 24.02.2016р. №295к, виданим на підставі п.5 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру», ч.1 ст.8, п.5 ст.9, ст. ст. 10, 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об'єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури.
Так, в наказі зазначено, що військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України викрито прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 молодшого радника юстиції ОСОБА_1, яка грубо ігноруючи вимоги Закону України «Про прокуратуру», правила прокурорської етики, вчинила дії, що порочать звання прокурора, викликають сумніви у його об'єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури. Діючи усупереч інтересам служби, упродовж січня поточного року ОСОБА_1 вступила у позаслужбові стосунки корисливого характеру із громадянином ОСОБА_5 та отримала у останнього грошові кошти за непритягнення його до кримінальної відповідальності. Проведеним службовим розслідуванням підтверджено вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. За вказаним фактом військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України розслідується кримінальне провадження. ОСОБА_1 25.01.2016р. затримано в порядку ст.208 КПК України та повідомлено їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України. Указана подія набула негативного суспільного резонансу та завдала шкоди авторитету органів прокуратури України. Своїми діями ОСОБА_1 порушила Присягу працівника прокуратури, вимоги Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоїла проступок, який порочить її як працівника прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням в органах прокуратури.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного наказу про звільнення позивачки та поновлення її на посаді, суд зважає на наступне.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з таких підстав: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.
Згідно з ч.2 ст.43 цього Закону притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 N 1796-XII, на підставі статті 48 Закону України «Про прокуратуру» цей Статут встановлює порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових і інших установ прокуратури, які мають класні чини.
Вимогами статті 8 цього Статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.
Частиною 5 статті 9 вищевказаного Статуту передбачено, що одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення.
Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.
ОСОБА_1 ознайомлено з висновком службового розслідування та оскаржуваним наказом, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 на вказаних документах.
При цьому під час службового розслідування, ОСОБА_1, скориставшись правами, передбаченими ст.63 Конституції України, від надання пояснень з приводу вчиненого проступку у ході службового розслідування відмовилася, про що позивачкою власноручно написано заяву від 05.02.2016р. та що також зафіксовано у висновку службового розслідування.
Разом з тим, у судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснила, що дійсно з липня 2015 року їй було відомо про кримінальне провадження, порушене за фактом підробки документів щодо прийняття речі до ломбарду «Онікс», яка була викрадена і здана до цього ломбарду. Процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні здійснювалося прокурором прокуратури району ОСОБА_7 Позивачка процесуального керівництва у цьому кримінальному провадженні не здійснювала, жодних процесуальних дій у ньому не вчиняла. Також ОСОБА_1 пояснила суду, що вона протягом п'яти років знайома зі ОСОБА_5, який працював в ломбарді «Онікс» касиром-оцінювачем, відносини у них нейтральні. Познайомилися вони, коли ОСОБА_1 здавала до ломбарду речі, коли їй не вистачало заробітної плати і приходилося звертатися до послуг ломбарду. ОСОБА_5 питав у ОСОБА_1 чого ОСОБА_7 його викликав у листопаді чи грудні 2015 року, зважаючи на те, що кримінальне провадження порушено ще в липні 2015 року, та просив з'ясувати це. На прохання ОСОБА_5 ОСОБА_1 запитувала у ОСОБА_7 з цього приводу, пояснивши останньому, що ОСОБА_5 її знайомий і він переживає чого його викликають. На що ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_5 викликається як свідок. В подальшому з невідомих ОСОБА_1 підстав ОСОБА_5 звернувся до Служби безпеки України щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за вимагання у нього грошових коштів. Після цього та станом на теперішній час позивачка зі ОСОБА_5 не спілкуються, тому вона і не запитувала у нього чого він це зробив.
Судом також було допитано у якості свідка ОСОБА_7, який суду показав, що з серпня 2014 року він працював у прокуратурі Самарського району м. Дніпропетровська. З ОСОБА_1 у нього нормальні робочі стосунки, іноді він консультувався з нею, як з більш досвідченою колегою. Після звільнення ОСОБА_1 у січні 2016 року вони більше не спілкувалися. ОСОБА_7 підтвердив, що дійсно під час службової перевірки він надавав пояснення, які були задокументовані. Також ОСОБА_7 показав, що він здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, учасником якого був ОСОБА_5, останній мав статус свідка, був допитаний як свідок, про підозру йому не повідомлялося, оскільки збирався матеріал для експертизи, яка б підтвердила чи дійсно ним скоєно злочин. Про це кримінальне провадження було відомо багатьом працівникам прокуратури, багато хто ним цікавився, в тому числі і ОСОБА_1 Досконало він не пам'ятає, але був такий момент, коли ОСОБА_1 прохала його у зв'язку із тим, що у ОСОБА_5 хтось із родичів хворів і йому треба було від'їхати до м. Києва, не викликати останнього до прокуратури у цей час. ОСОБА_5 працював та можливо мешкав у Самарському районі, вони мешкали разом із ОСОБА_1 в одному районі і були знайомі. Кримінальне провадження було зареєстроване у серпні 2015 року, а ОСОБА_1 зверталась до нього з приводу ОСОБА_5 у грудні 2015 року чи у січні 2016 року, він точно не пам'ятає.
Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Ретельно дослідивши обставини події, відібравши пояснення від ОСОБА_5, ОСОБА_7 та інших посадових осіб прокуратури, комісією складено висновок, в якому підтверджено факт вчинення позивачем проступку, який порочить працівника прокуратури.
Службове розслідування проведено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту прокуратури України, Інструкції про прядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури України.
Посилання позивача, що порушення кримінальної справи не є підставою для звільнення, а звільнення можливе лише за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, є безпідставними, оскільки відсутність кримінальної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням до позивача дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання працівника прокуратури.
З положень статті 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України вбачається, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя. Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.
Вимогами статті 12 цього Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується протягом місяця з дня виявлення проступку, не рахуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку.
Зазначені вимоги Статуту дотримано, оскільки дисциплінарне стягнення застосовано в межах строків, передбачених статтею 12 вищевказаного Статуту.
Відповідно до ч.2 ст.16 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012р. №123, прокурор має неухильно дотримуватись обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів корупції.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.18 цього ж Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.
Згідно Присяги працівника прокуратури працівник прокуратури, серед іншого, зобов'язаний сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню законності та правопорядку, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.
За змістом приписів ч.2 ст.2 Дисциплінарного статуту прокуратури України будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.
Відповідно до п 3.7 наказу Генерального прокурора України від 22.09.2014р. №17гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» за порушення прокурором або слідчим Присяги працівника прокуратури необхідно невідкладно вживати заходів щодо звільнення його з органів прокуратури.
Наведені норми законодавства та встановлені службовим розслідуванням обставини засвідчують, що позивачем вчинено проступок, який порочить працівника прокуратури. Цей проступок належним чином зафіксовано, йому надано вичерпну оцінку в ході проведення службового розслідування, за результатами якого до ОСОБА_1 застосовано один з видів дисциплінарної відповідальності - звільнення.
Слід також підкреслити, що сам по собі вступ працівника прокуратури у позаслужбові стосунки із учасником кримінального провадження, процесуальним керівником у якому він не являється, є проступком, який порочить працівника прокуратури та відповідно до п 3.7 наказу Генерального прокурора України від 22.09.2014р. №17гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України», ст. ст. 16, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, ст.2 Дисциплінарного статуту прокуратури України уже є самостійною підставою для невідкладного вжиття заходів щодо звільнення його з органів прокуратури.
Таким чином, суд приходить до висновку, що викладені в оскаржуваному наказі обставини повністю підтверджуються матеріалами службового розслідування, а характер накладеного дисциплінарного стягнення відповідає ступеню вини і тяжкості вчиненого позивачем проступку, а тому правових підстав для задоволення позову немає.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова