Справа № 303/2791/16-а (2а/303/146/16)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 липня 2016 року м. Київ К/800/20106/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про скасування рішення про примусове повернення,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування рішення Мукачівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 15 березня 2016 року про його примусове повернення в країну походження. В обґрунтування позову зазначив, що виконання оскаржуваного рішення призведе до роз'єднання його сім'ї, з якою він мешкає на території України понад 13 років, яку він матеріально забезпечує як єдиний годувальник.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2016 року позов задоволено. Скасовано рішення Мукачівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 15 березня 2016 року про примусове повернення з України громадянина Республіки Азербайджан - ОСОБА_1.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) та Закону України «Про імміграцію». Вказує, що суд не дав належної правової оцінки обставинам справи, зокрема, доводам позивача про те, що він має на утриманні дружину і двох неповнолітніх дітей та ухвалив рішення за нормами національного законодавства без урахування норм міжнародного права та практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За визначенням наведеним у пункті 6 частини 1 статті 1 Закон № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закон № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до статті 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Водночас, за змістом частини 1 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Судами встановлено, що 15 березня 2016 року в ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в селі Верхній Коропець Мукачівського району Закарпатської області виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1, уродженця та мешканеця с. Кареазе району Гекчвай Азербайджан, який перебував з порушенням правил перебування іноземців в Україні, а саме з перевищенням дозволеного терміну перебування іноземців на території України.

За приписами статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до частини 1 статті 30 № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Водночас, відповідно до частини 8 статті 30 Закону № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

У частині 1 статті 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, де, зокрема :

- їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Наведений перелік підстав є вичерпний і розширенню не підлягає, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визначення нової підстави для не повернення позивача з території України, як наявність сім'ї, дітей (які народились та проживають в Україні) не узгоджується із нормами законодавства.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення Мукачівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 15 березня 2016 року про примусове повернення позивача в країну походження.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук