Справа № 826/5257/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2016 року № 826/5257/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Аблова Є.В., судді Погрібніченка І.М., судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Метаком» про визнання протиправною та скасування постанови від 02.03.2016 р. (ВП №50339635),-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Метаком» (далі - третя особа) та просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50339635 від 02.03.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що посилання відповідача у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50339635 від 02.03.2016 на факт знаходження майна боржника за виконавчим написом нотаріуса на території проведення антитерористичної операції не є тією обставиною, що зумовлює наявність підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки останні жодним нормативно - правовим актом не визначені.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

Третя особа відношення до позову не висловила.

Разом з цим, в судове засідання 26.05.2016 сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

З огляду на вказані обставини, судом відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою Асею Назимівною від 02.03.2016 ВП №50339635 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №351, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною 23.05.2014 (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Зазначене рішення прийнято на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки, на його думку, останнє прийнято передчасно та без належних та обґрунтованих підстав для його прийняття.

Представник відповідача у своїх письмових запереченнях просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову, мотивуючи це тим, що здійснити заходи щодо опису і арешту майна, належного боржнику, на яке згідно виконавчого напису звернуто стягнення, та подальшої реалізації на даний час неможливо, оскільки майно боржника перебуває в зоні проведення антитерористичної операції.

Вирішуючи спір по суті, суд керується чинним законодавством станом на час прийняття оскаржуваного рішення та звертає увагу на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону №606-XIV).

Частиною 1 ст. 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, серед іншого, виконавчі написи нотаріусів (п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону №606-XIV).

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону №606-XIV).

Частиною 1 ст. 25 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Аналіз вказаної правової норми дає суду підстави дійти висновку про наявний обов'язок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження за відсутності обставин закінчення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання та у випадку відповідності останнього вимогам, що встановлені Законом №606-XIV з дотриманням підвідомчості його пред'явлення.

В той же час, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону №606-XIV).

Слід зауважити, що Законом №606-XIV не конкретизовано інших обставин, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Як вже було зазначено судом, підставою для прийняття оскаржуваного рішення зазначено наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, зокрема неможливість здійснити заходи щодо опису і арешту майна, належного боржнику, на яке згідно виконавчого напису звернуто стягнення, та подальшої його реалізації, з огляду на перебування останнього в зоні проведення антитерористичної операції.

Оцінивши доводи як позивача, так і відповідача, за правилами ст. 86 КАС України, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, мотивуючи це наступним.

Так, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII (далі - Закон №1669-VII).

У відповідності до п. 3 ст. 11 Закону №1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд зазначає, що вказаним законом не передбачено обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження таких, як знаходження майна боржника на території проведення антитерористичної операції.

Водночас, слід звернуту увагу, що згідно ч. 2 ст. 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 32 Закону №606-XIV встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

При цьому, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону №606-XIV).

Аналіз вказаного дає суду дійти висновку, що заходи примусового виконання здійснюються державним виконавцем виключно в разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення.

Тобто, в контексті наведеного суд зазначає, що вчинення примусових заходів виконання рішень взаємопов'язано безпосередньо з відкриттям виконавчого провадження та не виконання рішення у строки встановлені ст. 25 Закону №606-XIV.

За таких обставин, суд погоджується з доводами публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що державним виконавцем неправомірно надано оцінку неможливості проведення заходів примусового виконання рішень на стадії відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, довів суду наявність обставин, на яких ґрунтуються останні, у той час коли, відповідачем доводів позивача не спростовано.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 71, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50339635 від 02.03.2016 року.

Судові витрати в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп. присудити на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Погрібніченко І.М.

Суддя Шулежко В.П.