Справа № 295/5536/16-а
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/5536/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016 року м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА В СКЛАДІ:

Головуючого судді Стрілецької О.В.

За участю секретаря Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання відмови неправомірною та зобовязання провести перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1055 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" внаслідок реорганізації управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області з 12 лютого 2016 року реорганізовано у Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії та рішення Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в перерахунку пенсії на підставі довідки 18/111 від 16.02.2016 року, виданої прокуратурою Житомирської області, у зв'язку зі збільшенням заробітної плати, яке відбулось відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», а також просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка була чинна на час призначення пенсії (02.11.2001 року), у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці № 18/111 від 16.02.2016 року, із 01.01.2016 року без обмеження граничного розміру пенсії.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру". Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 працюючим прокурорсько-слідчим працівникам підвищено заробітну плату, а тому на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на час призначення йому пенсії) має право на перерахунок раніше призначеної пенсії у зв'язку зі збільшенням заробітної плати працюючим працівникам прокуратури. Вважає, що відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку пенсії.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити з підстав, викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи (а.с. 23-26).

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Житомирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з листопада 2001 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону Україну "Про прокуратуру" у розмірі 90 відсотків заробітної плати.

16.02.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії на підставі довідки прокуратури Житомирської області №18/111 від 16.02.2016 року, в якій зазначено, що заробітна плата станом на 01.12.2015 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року складається з: основного окладу 3164,00 грн., класного чину 135,00 грн., вислуги років 1319,60 грн., щомісячної премії, на яку нараховуються страхові внески 8647,16 грн. Доплати, які передбачені чинним законодавством: надбавка за виконання особливо важливої роботи 3233,02 грн., матеріальна допомога на оздоровлення 654,30 грн., матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань 654,30 грн., що всього становить 17807,38 грн (а.с.13) .

Листом від 18.02.2016 року за № 2216/04, який був наданий позивачем в судовому засіданні, йому відмовлено в проведенні перерахунку пенсії. При цьому відповідач послався на те, що згідно ч. 18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції Закону України від 28.12.2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" умови та порядок призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України. На даний час такий порядок відсутній, тому підстави для проведення перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" відсутні (а.с. 36).

Листом від 12.03.2016 року № 115/К-8 відповідач надав позивачу повторну відповідь про відмову у здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років, посилаючись на те, що згідност.86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697- VІІ від 14.10.2014 року, який набув чинності з 15.07.2015 року, пенсія працівникам прокуратури призначається у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати. В тексті відповіді міститься посилання на редакцію ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697- VІІ від 14.10.2014 року, яка була чинна до 25.04.2015 року. В судовому засіданні представник пояснила , що це є опискою, яка виникла у зв'язку з великим навантаженням на працівників пенсійних органів. В запереченнях уточнила, що згідно ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697- VІІ від 14.10.2014 року, в редакції, яка була чинна на момент звернення позивача з заявою про проведення перерахунку пенсії, умови та порядок призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України, який на даний час відсутній, а тому підстав для проведення перерахунку пенсії немає.

Однією з підстав, з яких відповідач відмовив позивачу в проведенні перерахунку пенсії є посилання відповідача на пункт 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. У зв'язку з викладеним, вважає, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та умовах визначених перерахованими вище законами не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Доводи відповідача, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII раніше призначені згідно Закону України "Про прокуратуру" пенсії не перераховуються, є безпідставними, оскільки зазначені вище положення закону стосуються виключно призначення нових пенсій, а не перерахунку вже призначених, а тому не заслуговують на увагу.

Разом з тим, щодо наявності підстав для проведення позивачу перерахунку пенсії згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції чинній на час призначення пенсії ОСОБА_1 (02.11.2001 року), суд приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 13 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру"» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком. Частина 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ визначала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувались у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", який набув чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Крім того, 15.07.2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697- VІІ від 14.10.2014 року, згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (16.02.2016 року) частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" втратили чинність.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону України " Про прокуратуру" № 1697- VІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Норми законодавства, щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Статею 58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ця норма є загальновизнаним принципом права, який знайошов своє відображення в Конституції України як гарантія прав і свобод людини і громадянина, який треба розуміти так, що дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99).

Субєктивне право пенсіонера на перерахунок пенсії виникає в момент звернення із заявою про перерахунок на підставі нормативно-правового акту, який є чинним на час подачі відповідної заяви. Пенсія не може бути перерахована на підставі норми права, яка втратила свою чинність.

Безпідставними є доводи позивача, що у звязку з прийняттям змін до Закону України «Про прокуратуру», відбулось звуження змісту та обсягу його права на пенсійне забезпечення, що суперечить положенням ст. ст. 22, 64 Конституції України.

Статею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. В статті ж 64 закріплено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону України " Про прокуратуру" № 1697- VІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" при призначені пенсії, тобто не відбулось обмеження, звуження змісту та обсягу існуючого права пенсіонера на пенсійне забезпечення, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у п. 2.1 Рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення, в тому числі, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Окрім того, безпідставним є посилання позивача на правові позиції Верховного Суду України, висловлені в постановах у справах № 21-348а13 від 10.12.2013 року та № 21-445а13 від 17.12.2013 року, які в силу ст. 244-2 КАС України, повинні враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права, з огляду на наступне. Предметом розгляду у справах, які розглядались Верховним Судом України, за наслідками перегляду яких була висловлена відповідна правова позиція, був спір щодо застосування відсоткового розміру пенсії пенсіонерам, яким пенсія вже була призначена, але при проведенні перерахунку раніше призначених пенсій у зв'язку зі зміною заробітної плати, органами пенсійного фонду було зменшено розмір пенсії у відсотках після проведеного перерахунку. Спірні правовідносини у вказаних справах виникли у 2012 році, коли підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулювалися частинами 13 та 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ, на підставі якого був зменшений розмір пенсії у відсотках, змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті). Таким чином, нормами матеріального закону було визначено умови та порядок перерахунку пенсій, які призначені працівникам прокуратури.

Спір, який є предметом даного судового розгляду, випливає з інших правовідносин, є іншим за змістом та підставами, а тому вказані вище правові позиції не можуть бути враховані судом при винесенні рішення по даній конкретній справі.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що підстави для здійснення перерахунку пенсії позивачу на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру"» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції яка була чинна станом на 02.11.201 року) відсутні, а тому суд відмовляє в задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 11, 17, 160- 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Стрілецька