Справа № 335/1503/16-а (2а/335/76/2016)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2016 року справа № 335/1503/16-а (2а/335/76/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження в місті Дніпро (Дніпропетровськ) апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 березня 2016 року по справі № 335/1503/16-а (2-а/335/76/2016) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із позовом до суду, в якому просив зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (далі - ГУПФУ в Запорізькій області) поновити йому виплату пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01 червня 2015 року у раніше визначеному розмірі.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 березня 2016 року даний позов задоволено частково.

Зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, призначену відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт зазначає, що він до 1 червня 2015 року працював і працює по теперішній час на посаді заступника начальника відділу координації роботи правоохоронних органів виконавчого комітету Запорізької міської ради, яка давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу». Пенсію він отримував, а тому вона не могла бути скасована, оскільки Конституція України гарантує, що права і свободи не можуть бути скасовані. Крім того вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до вимог Закону № 2262 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, підставою для припинення нарахування і виплати пенсії є робота на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», а не робота на посадах, повязаних з виконанням обовязків державного службовця.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову повністю. Апелянт зазначає, що судом не враховано норми пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213, якими визначено вичерпний перелік кола осіб, яким скасовуються норми щодо виплати пенсії у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах. У цьому переліку Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відсутній, а тому дії відповідача щодо припиненні виплати пенсії за вислугу років є правомірними.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та йому призначена пенсія за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З 1 квітня 2015 року виплата позивачу вказаної вище пенсії відповідачем припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213).

Під час виникнення спірних правовідносин (з 01.04.2015 р. і на час ухвалення судом рішення у справі) позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування на посаді заступника начальника відділу координації роботи правоохоронних органів виконавчого комітету Запорізької міської ради, про що ним вказано в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Вказані обставини не є спірними та підтверджені матеріалами справи при апеляційному розгляді справи.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 березня 2016 року позовні вимоги позивача за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2015 року залишено без розгляду. Ухвала суду в цій частині не оскаржується.

Задовольняючи частково позов, зокрема, позовні вимоги за період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 5 Розділу III Прикінцевих положеннях Закону України № 213 передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування». Отже з вказаної дати позивач не працює на посаді, що дає право на спеціальне пенсійне забезпечення, у звязку із чим підстави для припинення пенсії відпали.

В той же час, відмовляючи в задоволенні позову щодо вимог з 01.01.2016 р., суд зазначив, що з цієї дати набрала чинності редакція ст.54 Закону України № 2262, яка передбачає, що в 2016 р. особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», призначені пенсії не виплачуються, тобто діє пряме обмеження у праві на отримання пенсії під час роботи.

Колегія суддів вважає висновок суду в частині відмови в задоволенні позову обґрунтованим, а висновок щодо задоволених позовних вимог безпідставним з огляду на наступне.

Згідно положень ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разу встановлення під час апеляційного розгляду порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

З 01.04.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ, яким частину 7 статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітні 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 2 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Пунктом 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, у частині сьомій статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" цифри і слова "1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року" замінити цифрами і словами "1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року".

Враховуючи те, що з 01.04.2015 року і до дня винесення судом рішення позивач продовжує проходити службу в органах місцевого самоврядування, і в цей період стаття 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування» містить застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії, тому відповідачем правомірно припинено виплата пенсії позивачу.

Суд першої інстанції на вказані норми права уваги не звернув і безпідставно задовольнив частину позовних вимог щодо 2015 року. В той же час відмова в задоволенні вимог за 2016 рік є обґрунтованою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з частковим порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 березня 2016 року по справі № 335/1503/16-а (2-а/335/76/2016) скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту винесення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко