Справа № 802/1004/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 липня 2016 р. Справа № 802/1004/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області про стягнення щомісячної доплати за виконання обов'язків голови суду до посадового окладу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області (ТУ ДСАУ у Вінницькій області, відповідач ) про зобовязання перерахувати та стягнути щомісячну доплату до посадового окладу судді за виконання обов'язків голови Оратівського районного суду Вінницької області з 14.04.2015р. по 31.12.2015р. включно.

На обґрунтування позову зазначено, що згідно приписів Закону України "Про судоустрій та статус суддів" відповідач повинен був виплачувати позивачу щомісячну доплату за виконання обов'язків голови Оратівського районного суду Вінницької області в розмірі 10 % посадового окладу судді починаючи з 14.04.2015р. по 31.12.2105р. Однак, всупереч даній нормі в зазначений період дану доплату ОСОБА_1 виплачено не було.

За таких обставин позивач просить суд зобов'язати нарахувати та виплатити щомісячну доплату за виконання обов'язків голови Оратівського районного суду Вінницької області в розмірі 10 % посадового окладу.

Позивач в судове засідання не з`явився, зазначивши в прохальній частині позовної заяви про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі (вх.№15511 від 25.07.2016р.). Одночасно, представником подано письмові заперечення, в яких зазначено, що відповідачем не отримано наказу про проведення щомісячної доплати за виконання обовязків голови суду ОСОБА_1, а відтак не було правових підстав її нараховувати. За таких обставин вважає доводи позивача безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведену норму, заяви сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

06 червня 2002 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Оратівського районного суду Вінницької області.

14 квітня 2015 року відповідно до протоколу зборів суддів Оратівського районного суду Вінницької області від 14.04.2015 року ОСОБА_1 обрано головою Оратівського районного суду Вінницької області, про що винесений наказ №12-к від 14.04.2015 року "Про приступлення до виконання обов'язків на посаді голови суду".

В подальшому видано наказ №13-к від 14.04.2015 року "Про виплату щомісячної доплати за виконання обов'язків голови суду ОСОБА_1В.", яким встановлено проводити щомісячну доплату за виконання обов'язків голови суду ОСОБА_1 з 14 квітня 2015 року в розмірі 10% посадового окладу судді (а.с.9).

У червні 2016 року позивачу стало відомо, що щомісячна доплата за виконання обов'язків голови суду була виплачена йому лише за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року, при цьому за період з 14.04.2015р. по 31.12.2015р. така доплата не нараховувалась, та відповідно, не виплачувалась.

Вказані обставини, на думку позивача, порушують гарантоване йому чинним законодавством право на законну винагороду, а тому останній звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 130 Конституції України складовою основою конституційної гарантії незалежності і недоторканості суддів є їх матеріальне і соціальне забезпечення, які відповідно до статті 64 Конституції України не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами держави.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон № 2453-VI).

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 2453-VI, суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Адміністративними посадами в суді вважаються посади голови суду та заступника (заступників) голови суду (ч.1 ст.20 Закону № 2453-VI).

В свою чергу, згідно частини другої статті 20 Закону № 2453-VI голова місцевого суду, його заступник, голова апеляційного суду, його заступники, голова вищого спеціалізованого суду, його заступники обираються на посади строком на два роки, але не більш як на строк повноважень судді, шляхом таємного голосування більшістю від кількості суддів, які працюють у відповідному суді.

Голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження(ч. 2 ст. 24 Закону № 2453-VI).

Згідно із частиною першою статті 133 Закону № 2453-VI, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною другої даної норми передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Водночас, положеннями частини шостої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря судової палати, секретаря пленуму вищого спеціалізованого суду, секретаря Пленуму Верховного Суду України, виплачується щомісячна доплата у розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Із аналізу зазначених норм видно, що законом чітко визначено право судді на отримання щомісячної доплати в розмірі 10% від посадового окладу судді відповідного суду, в разі якщо він обіймає посаду голови суду.

Як встановлено судом, 14.04.2015 року зборами суддів Круглика В.В. обрано головою Оратівського районного суду Вінницької області, що відображено у протоколі № 5 та згідно наказу №13-к від 14.04.2015р. встановлено доплату за виконання обовязків голови суду у розмірі 10% посадового окладу судді.

Проте, в період з 14.04.2015р. по 31.12.2015р. вищевказана доплата ОСОБА_1 не нарахована та невиплачена, що не заперечується відповідачем.

Підставами такого не нарахування, як зазначено представником відповідача є ненадходження на адресу управління наказу №13-к від 14.04.2015р. про виплату щомісячної доплати за виконання обов'язків голови суду.

Такі доводи представника відповідача суд не приймає до уваги, оскільки право позивача на отримання щомісячної доплати за виконання обов'язків голови Оратівського районного суду Вінницької області прямо передбачене законом, а тому необхідність у вчиненні додаткових дій для його реалізації, на переконання суду, не можна ставити в залежність до законодавчо визначеної гарантії.

За таких обставин, відповідач в силу прямої норми закону мав достатні підстави щоб здійснювати нарахування позивачу передбаченої частиною шостою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щомісячної доплати у розмірі 10 % від посадового окладу суді Оратівського районного суду Вінницької області .

При цьому не виплата відповідачем ОСОБА_1 зазначеної щомісячної доплати фактично позбавила останнього права на законну винагороду, а тому, серед іншого, і права на мирне володіння своїм майном, яке передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Зокрема у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Крім того, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_1 у період з 14.04.2015 року по 31.12.2015 року виконував обов'язки голови Оратівського районного суду Вінницької області, а тому, відповідно, мав право на отримання щомісячної доплати у розмірі 10% від посадового окладу судді, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно не здійснено нарахування , та, відповідно, виплату позивачу зазначеної щомісячної доплати.

Згідно зі статтею 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація та докази, на які посилається позивач, дають суду підстави для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався.

А тому, керуючись положеннями статті 94 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату до посадового окладу судді за виконання обов'язків голови Оратівського районного суду Вінницької області з 14.04.2015р. по 31.12.2015р. включно.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна