Справа № 826/912/13-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/912/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В. А. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача Гутника А. Ж., представника відповідача Піддубка Є. Д., представника прокуратури Чипової О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві, прокуратури міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві, за участю прокуратури Шевченківського району міста Києва про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Артем-Банк» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 31 серпня 2012 року № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013 р., позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.01.2014 р. зазначені рішення скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року скасовано, а справу № 826/912/13-а направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2015 р. позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач та прокуратура міста Києва подали апеляційні скарги, в яких просять апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на невиконанні судом першої інстанції вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року, відповідно до якої дослідженню підлягає питання здійснення позивачем витрат від торгівлі та переоцінки іноземної валюти за період ІІІ квартал 2009 року - І квартал 2011 року по спірних операціях з метою встановлення фактичного обсягу продажу та закупівлі валюти. Для цього необхідно дослідити форму № 748-Н (місячна) «Звіт про касові обороти».

У відповідності до ст. 195 КАС України, а також у зв'язку з тим що справа двічі переглядалася судом касаційної інстанції та у рішеннях відсутні інші підстави та мотиви скасування рішень попередніх інстанцій, колегія суддів переглядає судове рішення в межах доводів апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, за результатами проведеної планової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 р. по 31.03.2012 р. складено акт № 1108/2250/26253023 від 14.08.2012 р., в якому зафіксовано порушення, зокрема: пп. 5.4.6 п. 5.4 ст. 5, пп. 7.3.8 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.10.2009 р. по 31.03.2012 р. в загальному розмірі 12945527, 00 грн.; пп. 5.4.6 п. 5.4 ст. 5, пп. 7.3.8 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого занижено податок на прибуток з 01.10.2009 р. по 31.03.2012 р. в сумі 357803220, 00 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки 31.08.2012 р. відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 446925167, 00 грн., в т.ч.: 357803220, 00 грн. основного платежу та 89121947, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 12945527, 00 грн.

В акті перевірки податковий орган дійшов висновку, що позивачем, в тому числі, занижено результат від операцій з іноземною валютою, посилаючись на дані звіту форми № 748-Н (місячна) «Звіт про касові обороти».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 7.3.8 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР, що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, банки здійснюють відмінний від інших платників податку податковий облік результатів операцій з іноземною валютою.

Облік операцій з продажу або купівлі іноземної валюти, які здійснюються за дорученням та за рахунок клієнтів таких банків, ведеться окремо від обліку операцій з продажу або купівлі іноземної валюти, здійснюваних за рішенням банку за рахунок інших (власних) джерел.

При здійсненні операцій з продажу або купівлі іноземної валюти за дорученням та за рахунок клієнтів до валових доходів банку відносяться суми комісійних (брокерських) та інших подібних видів винагород, одержаних (нарахованих) банком у зв'язку із здійсненням таких операцій протягом звітного періоду, а до валових витрат - витрати банку, понесені (нараховані) у зв'язку із здійсненням таких операцій протягом звітного періоду.

При здійсненні операцій з купівлі або продажу іноземної валюти за рішенням банку до складу валових доходів або валових витрат банку відноситься кінцевий фінансовий результат обмінних (конверсійних) операцій за результатами звітного періоду.

Кінцевий фінансовий результат обмінних (конверсійних) операцій за результатами звітного періоду вираховується як сума фінансових результатів обмінних (конверсійних) операцій за результатами кожного банківського дня. Фінансовим результатом обмінних (конверсійних) операцій за результатами банківського дня є різниця між валовими доходами, отриманими (нарахованими) банком внаслідок продажу іноземної валюти протягом такого банківського дня, та валовими витратами, понесеними (нарахованими) у зв'язку із придбанням іноземної валюти протягом такого банківського дня.

У розрахунки фінансового результату обмінних (конверсійних) операцій не беруться суми комісійних (брокерських) або інших подібних винагород, сплачених або отриманих (нарахованих) банком у зв'язку із здійсненням таких обмінних (конверсійних) операцій, які відносяться до складу валових доходів або валових витрат банку у загальному порядку.

Вказаний висновок міститься і у листі ДПА України від 11.02.2009 р. № 2725/7/22-3017, в якому зазначено, що враховуючи вищевикладене, результати від операцій з торгівлі іноземною валютою відображаються в податковій декларації з податку на прибуток за результатами звітного періоду, який вираховується як сума фінансових результатів обмінних (конверсійних) операцій за результатами кожного банківського дня.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що перевірці з боку відповідача згідно встановлених порушень повинна була підлягати відповідність суми фінансових результатів усіх обмінних операцій банку.

В той же час, як вбачається з акту перевірки, при її проведенні перевіряючим органом було використано касові документи: квитанції про здійснення валютообмінних операцій (а. с. 26 - 27 Т. 1).

При перевірці цих квитанцій відповідачем було встановлено, що позивач у перевіряємому періоді здійснив продаж іноземної валюти на суму , 29 грн., в той час як придбав іноземної валюти на суму 615588225, 10 грн., в результаті чого отримав прибуток у сумі , 19 грн.

Також, відповідачем було встановлено, що ці дані є ідентичними даним форми № 748-Н «Звіт про касові обороти», за якою позивач звітував до НБ України з метою контролю обігу іноземної готівки.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що дані досліджених щоденних касових оборотів відповідають даним статистичної звітності форми 748-Н.

В той же час, в листі від 18.09.2012 р. № 12-311/1494-8982 НБ України зазначив, що Звіт про касові обороти банку за формою № 748 відображає, зокрема, вартісну характеристику гривневого еквіваленту касових оборотів, а не результат від операцій купівлі - продажу іноземної валюти. Вказаний звіт затверджений виключно з метою отримання статистичної інформації та забезпечення виконання Національним банком України регулятивних та наглядових функцій (а. с. 92 Т. 8).

Також, в листі зазначено, що результат від торгівлі іноземною валютою банки відображають на рахунку 6204.

В той же час, відповідачем рахунок 6204 позивача не перевірявся.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що суди адміністративної юрисдикції не мають права підміняти фіскальні органи при перевірці добросовісності платника податків та виходити за межі обставин, встановлених при перевірці.

Така позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з принципом змагальності, визначеним ст. 11 КАС України.

В розумінні ч. 1 ст. 2 КАС України адміністративне судочинство має захищати права фізичних та юридичних осіб неупереджено.

Натомість, дослідження судами адміністративної юрисдикції питань, що не перевірялися податковим органом та не були підставою для винесення спірних ППР, може свідчити про упередженість судів та порушення ними принципу змагальності на користь відповідача.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до п. 54.3 ст. 54 ПК України в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваних ППР, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, в тому числі, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Натомість, дані перевірки, викладені в акті № 1108/2250/26253023 від 14.08.2012 р. не свідчать про жодне порушення позивачем податкового законодавства, з огляду на що у відповідача були відсутні законні підстави для винесення спірних ППР.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 21.07.2016 року, незважаючи на численні перенесення розгляду справи з метою повноти та всебічності її розгляду, відповідач обмежився посиланням на висновки суду касаційної інстанції, жодним чином не забезпечивши належних та допустимих доказів правомірності винесених ним ППР.

Відтак, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необгрунтованістю.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві, прокуратури міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві, за участю прокуратури Шевченківського району міста Києва про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 25.07.2016 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.