Справа № 826/24790/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “ТИТАН УКРАЇНИ”

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 18 січня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 16 жовтня 2015 року №43/26-55-28-02/32611323 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “ТИТАН УКРАЇНИ” (п.н. 32611323) з питань достовірності, повноти відображення показників в декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року” (далі по тексту – акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено, що в порушення вимог пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про створення вільної економічної зони “Крим” та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України”, статті 194, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України позивачем завищено від’ємне значення з податку на додану вартість та суму податку на додану вартість, заявлену до бюджетного відшкодування у банку за квітень 2015 року у розмірі 2 370 636,00 грн.

Зазначені порушення в акті перевірки обґрунтовано наступним: за перевірений період здійснював операції з ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” на загальну суму поставки 5 561 999,89 грн. за нульовою ставкою податку на додану варітсть, як із суб’єктом вільної економічної зони “Крим”, що прирівнюється до нерезидента; разом з тим податковою адресою ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” є м. Київ, вул. Мечникова, 2 А., тобто підприємство є резидентом України; у той же час, у вантажно-митних деклараціях з експорту зазначено, що отримувачем товарів є ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс”, адреса якого АР Крим, м. Армянськ, Північна промзона, хоча податкова адреса підприємства з 02 квітня 2014 року є м. Київ, вул. Мечникова, 2 А, що свідчить про складання їх з порушенням чинного законодавства України.

На думку відповідача, позивач як резидент України здійснює експортні операції з ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” - резидентом України, що суперечить чинному законодавству; тому, при реалізації товару ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс”, який знаходиться на обліку ДПІ у Печерському районі, має застосовуватися основна ставка податку на додану вартість у розмірі 20%.

Аналогічні по суті порушення встановлені також і по імпортним операціям із ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс”, що призвело до завищення від’ємного значення податку на додану вартість.

Позивач не погоджується висновками акта перевірки та прийнятим на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, виходячи з того, що здійснені ним операції по ввезенню товару відповідають визначенню імпорту, а операції по вивезенню відповідають є операціями з експорту; тому операції з експорту вірно оподатковані за нульовою ставкою податку на додану вартість, відповідно, операції з імпорту, не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість.

При цьому у позовній заяві позивач посилається на відносини із ПрАТ “Кримський Титан”, а посилання на операції із ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” відсутні.

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується наступними мотивами.

Відповідно до норм статті 194 Податкового кодексу України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об’єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті “а” пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Податок становить 20 відсотків, 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

Згідно з підпунктом “а” підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.

У свою чергу згідно зі статтею 82 Митного кодексу України експорт (остаточне вивезення) - це митний режим, відповідно до якого українські товари випускаються для вільного обігу за межами митної території України без зобов’язань щодо їх зворотного ввезення.

Стаття 1 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” визначає експорт (експорт товарів) як продаж товарів українськими суб’єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб’єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів. При цьому термін реекспорт (реекспорт товарів) означає продаж іноземним суб’єктам господарської діяльності та вивезення за межі України товарів, що були раніше імпортовані на територію України.

Виходячи із визначення підпункту 14.1.122 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України,що нерезиденти – це, зокрема, іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України, іноземних суб’єктів господарської діяльності можна вважати нерезидентами.

Таким чином, за нульовою ставкою податку на додану вартість оподатковуються операції вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту іноземним суб’єктам господарської діяльності - нерезидентами.

Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України згідно із статтею 13 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, створює вільну економічну зону “Крим” (далі - ВЕЗ “Крим”), та врегульовує інші аспекти правових відносин між фізичними і юридичними особами, які знаходяться на тимчасово окупованій території або за її межами Закон України “Про створення вільної економічної зони “Крим” та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України”

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 Закону України “Про створення вільної економічної зони “Крим” та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України” фізична особа, яка має податкову адресу (місце проживання), юридична особа (відокремлений підрозділ), яка має податкову адресу (місцезнаходження) на території ВЕЗ “Крим”, прирівнюються з метою оподаткування до нерезидента.

Фізична особа, яка має податкову адресу (місце проживання), юридична особа (відокремлений підрозділ), яка має податкову адресу (місцезнаходження) на іншій території України, прирівнюються з метою оподаткування до резидента.

Пункт 6.5 статті 6 Закону України “Про створення вільної економічної зони “Крим” та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України” встановлює, що для цілей застосування податкового та митного законодавства договори, укладені між суб’єктами господарювання із місцезнаходженням (місце проживання) на території ВЕЗ “Крим” та іншими суб’єктами господарювання, є документами, що використовуються замість зовнішньоекономічних договорів (контрактів).

Відповідно до підпункту 5 пункту 12.4 Закону України “Про створення вільної економічної зони “Крим” та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України” під час тимчасової окупації поставки товарів на територію (з території) ВЕЗ “Крим” здійснюються з урахуванням того, що: поставка товарів з території ВЕЗ “Крим” на іншу територію України з метою їх вільного обігу здійснюється у митному режимі імпорту із застосуванням норм законодавства України про державний санітарно-епідеміологічний, ветеринарно-санітарний, фіто-санітарний, екологічний, радіологічний контроль, інших заходів тарифного і нетарифного регулювання, з урахуванням положень статті 6 цього Закону.

Поставка товарів, що мають митний статус українських товарів, з іншої території України на територію ВЕЗ “Крим” прирівнюється до митного режиму експорту, в тому числі для цілей тарифного та нетарифного регулювання.

Враховуючи викладені норми закону, суд дійшов висновку, що операції з поставки товарів на територію ВЕЗ “Крим” оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість лише у відносинах із юридичною особою, яка має податкову адресу (місцезнаходження) на території ВЕЗ “Крим”.

Як свідчать обставини справи, у квітні 2015 року позивач здійснював поставки товару для ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” в режимі експорту як для нерезидента, застосовуючи при цьому нульову ставку податку на додану вартість: у митних деклараціях зазначено, що отримувачем товару є ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” за адресою: АР Крим, м. Армянськ, Північна промзона.

Разом з тим, як встановлено в акті перевірки та не заперечується позивачем, податковою адресою (місцезнаходження) ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” з 02 квітня 2014 року є м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, літера А. Зазначена інформація співпадає також із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Таким чином, оскільки податкова адреса ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” не знаходиться на території ВЕЗ “Крим”, вказане підприємство вважається резидентом України, що, у свою чергу, є підставою для оподаткування податком на додану вартість на загальних підставах за ставкою 20%.

В частині висновків акта перевірки щодо оподаткування імпортних операцій з ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс”, суд звертає увагу на наступне.

Як слідує зі змісту акта перевірки, відповідач вважає неправомірним формування позивачем податкового кредиту на підставі митних декларацій щодо імпортування товарів із території ВЕЗ “Крим” від ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” до ТОВ “ТИТАН УКРАЇНИ”, оскільки такі митні декларації складені з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до підпункту “а” пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема у зв’язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України вказує, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правила заповнення граф митних декларацій (далі - МД) на бланках єдиного адміністративного документа форми МД-2 (далі - ЄАД), додаткових аркушів до нього форми МД-3 (далі - додаткові аркуші), специфікації форми МД-8 (далі - специфікація), порядок унесення відомостей до доповнення форми МД-6 (далі - доповнення), випадки застосування специфікації, а також порядок оформлення, розподілу та використання аркушів МД форм МД-2, МД-3, МД-6, МД-8 визначає Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651 (далі по тексту – Порядок).

Відповідно до норм підрозділу 2 розділу ІІ Порядку при поміщенні товарів у митний режими імпорту, реімпорту, переробки на митній території України, тимчасового ввезення, знищення або руйнування, відмови на користь держави та поміщення іноземних товарів у митні режими митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі щодо графи 2 “Відправник/Експортер”:

Якщо описом цієї графи не передбачено інше, у графі зазначаються відомості про відправника.

Якщо переміщення товарів здійснювалось послідовно за декількома товарно-транспортними документами, в графі зазначаються відомості про особу, яка є відправником згідно з першим із зазначених документів.

Якщо відповідно до умов зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), нерезидент - сторона зовнішньоекономічного договору (контракту) не є відправником, у графі зазначаються відомості про відправника і вчиняється запис: “Див. доп.”, а в доповненні наводяться відомості про нерезидента - сторону зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту).

У періодичній, попередній МД для ввезення, а також якщо з урахуванням особливостей умов поставки товарів відповідно до правил Інкотермс відправником у транспортному документі вказаний резидент, відомості про відправника зазначаються відповідно до умов зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту). За відсутності в зазначених випадках у зовнішньоекономічному договорі (контракті) або іншому документі, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), відомостей про відправника у графі зазначаються відомості тільки про нерезидента, що уклав такий договір або інший документ.

При декларуванні гуманітарної допомоги зазначаються відомості про донора гуманітарної допомоги. Якщо донор гуманітарної допомоги доручає підприємству-виробнику або іншій юридичній чи фізичній особі відправити за його дорученням вантаж на митну територію України, то в графі зазначаються відомості про відправника і вчиняється запис: “Див. доп.”, а в доповненні наводяться відомості про донора гуманітарної допомоги.

При декларуванні консолідованого вантажу, якщо в товарно-транспортному документі на перевезення відправником указаний іноземний експедитор, у графу вносяться відомості про такого експедитора.

При декларуванні продукції морського промислу, видобутої (виловленої, виробленої) українськими або орендованими (зафрахтованими) українськими підприємствами і організаціями суднами, які ведуть морський промисел, поверненні товарів, які тимчасово вивозилися для забезпечення діяльності суден, що ведуть морський промисел, експлуатантом яких є резидент, у графі зазначаються відомості про такого експлуатанта, а також назви суден, на яких проводилося видобування (виловлення, вироблення) продукції морського промислу.

При декларуванні товарів та/або транспортних засобів для завершення неодноразового переміщення через митний кордон України за однією МД у графі зазначаються відомості про особу, якій надано дозвіл на таке переміщення.

Відомості про осіб наводяться в графі згідно з додатком до цього Порядку. Для нерезидентів найменування юридичної особи та її місцезнаходження чи прізвище, ім’я фізичної особи та її місце проживання зазначаються відповідно до зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі відсутності таких даних у зазначених документах - відповідно до товарно-транспортного документа на перевезення.

Отже, при імпортуванні товарів в графі 2 митної декларації зазначаються відомості про відправника – нерезидента.

Зазначене узгоджується із поняттям імпорт, визначеним у статті 1 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність”, а саме: імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб’єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб’єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Однак, як встановлено вище, ПрАТ “Юкрейніан Кемікал Продактс” – одержувач товарів, є резидентом України, що вказує на оформлення митних декларацій в режимі імпорту із порушенням згаданих норм законодавства та не підтвердження податкового кредиту і, як наслідок, суми від’ємного значення податку на додану вартість.

При цьому суд не приймає до уваги посилання у позовній заяві на те, що поставки товарів на користь ПрАТ “Кримський Титан” на територію Криму підпадають під визначення експортних операцій та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою, а імпортні поставки від ПрАТ “Кримський Титан” на користь ТОВ “ТИТАН УКРАЇНИ” підпадають під визначення імпортних операцій, оскільки у межах спірних правовідносин позивач не здійснював операцій із ПрАТ “Кримський Титан”, відповідно, такі обставини не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Печерському районі доведена правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “ТИТАН УКРАЇНИ” задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю “ТИТАН УКРАЇНИ” відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко