Справа № 806/1193/16
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Житомир справа № 806/1193/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Семенюка М.М.,

суддів Нагірняка М.Ф., Сичової О.П.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 10.12.2014 року внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаних з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності інших осіб, звільнених з військової служби від 22.04.2016 № 27;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 2 групи з 10.12.2014 року внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" він має право на її отримання, як інвалід ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби. Також додавши, що Міністерство оборони України в своїй відмові вказує дату встановлення інвалідності - 16.12.2011 року (ІІІ група), проте позивач звертався з заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності (з 24.12.2014 року), отже вказані в протоколі підстави відмови є необґрунтованими.

Позивач та третя особа подали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 35, 42).

Третя особа подала письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 31-32), в яких зазначила, що оскільки група інвалідності, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, була позивачу первинно встановлена з 16.12.2011 року, та в матеріалах справи відсутня інформація про настання інвалідності в період проходження позивачем строкової військової служби в 1980-1982 роках, підстав для виплати грошової допомоги позивачу не має, отже рішення Міністерства оборони України є правомірним.

Представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених в письмових поясненнях (а.с. 36-39), вказавши, що для позивача, як особи, яка проходила строкову військову службу та отримала інвалідність 16.12.2011 року, граничний термін отримання інвалідності, яка б давала йому підстави для виплати допомоги, сплив після закінчення трьох місяців з моменту звільнення зі служби (01.04.1980 року).

Враховуючи, що прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, потреба заслуховувати свідків чи експертів відсутня, справа розглядається у відповідності до ч.6 ст.128 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 22.12.1980 року по 25.11.1982 року проходив військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 (а.с. 15-16) та копією довідки Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату від 03.03.2016 року № 153 (а.с. 17).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 11.10.2011 року № 1769 (а.с. 19) встановлено, що отримані ОСОБА_1 поранення, контузія та захворювання ТАК пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з копією висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 08.10.2011 року №864/ж (а.с. 20-21) наявні у позивача рубці є слідством загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, які могли бути отримані в період бойових дій у Афганістані.

Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров`я позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з 16.12.2011 року, яка настала внаслідок контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ № 239016 від 10.01.2012 року (а.с. 24).

Позивача стверджує, що не отримував одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності з 16.12.2011 року, а відповідач доказів на спростування цього не надав.

Із довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 078887 від 24.12.2014 року (а.с.25), вбачається, що позивачу з 10.12.2014 року встановлена друга група інвалідності, що настала в результаті поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_1 звернувся до Житомирського ОВК через Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат з відповідною заявою від 10.03.2016 року (а.с. 27) та надав копії необхідних документів, яки були надіслані до Міністерства оборони України.

Розглянувши вказані документи Міністерство оборони України своїм рішенням, оформленим Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.04.2016 року № 27, повернуло їх до військкомату на доопрацювання, оскільки в поданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено пп. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (а.с. 28).

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Суд вважає хибним твердження представника відповідача, викладене в письмових запереченнях, в яких, зокрема зазначено, що одноразова грошова допомога виплачується в разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" суд дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.

Суд зазначає, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Згідно пункту 2 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008, № 499 (далі - Порядок №499), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Таким чином, ОСОБА_1 набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 10.12.2014 року, відтак рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні йому грошової допомоги є протиправними.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Отже, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №21-446а14, від 21 квітня 2015 року №21-135а15, від 10 березня 2015 року №21-563а14.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Частиною 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Враховуючи наведене суд вважає, що позивач має право на призначення та виплату йому Міністерством оборони України, відповідно до Порядку № 975, одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 10.12.2014 року в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а відповідач не довів правомірність своєї відмови в призначенні та виплаті відповідачу такої допомоги.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу, як інваліду ІІ групи, одноразової грошової допомоги, з огляду на наступне.

Аналіз положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанови № 499 та Наказу № 530 дає підстави стверджувати, що призначення одноразової грошової допомоги є дискреційним повноваженням Міністерства оборони України.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Виходячи з вищевикладеного, задоволення позовних вимог в цій частині є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

Разом з тим, з метою захисту порушених прав позивача, суд, відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає можливим вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу, відповідно до Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про повернення документів ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги, оформлене Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.04.2016 року № 27.

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконані інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року з врахуванням встановлених судом обставин стосовно того, що ОСОБА_1 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 16-2 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи з 10.12.2014 року в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Судді: М.М. Семенюк

М.Ф. Нагірняк

О.П. Сичова