Справа № 443/2081/15-а
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року № 443/2081/15-а

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області про визнання недійсним висновку про анулювання дозволу на зберігання мисливської вогнепальної зброї,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Жидачівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області з вимогою, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.05.2016, визнати нечинним та скасувати висновок відповідача від 02.10.2015 про анулювання дозволу на зберігання та носіння мисливської вогнепальної зброї. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуваним висновком анульовано дозвіл №К-178, видай йому відповідачем 06.12.2014 терміном до 06.12.2017 на гладкоствольну мисливську рушницю марки ІЖ-58,16 калібру, №Г-5623. Підставою анулювання дозволу у висновку вказано притягнення позивача протягом 2015 року до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП України (вчинення насильства в сімї) та посилання на положення пункту 5.1 глави 5 та абзацу 8 глави 4 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998 року та пункт 22 статті 11м Закону України «Про міліцію». Зазначає про те, що вказані норми не передбачають такої підстави для анулювання дозволу на зберігання та носіння мисливської вогнепальної зброї як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що постановою Апеляційного суду Львівської області скасовано одну із постанов Жидачівського районного суду Львівської області про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП України, він не перебував на обліку як «сімейний насильник», тому у відповідача не було підстав для анулювання виданого йому дозволу на зберігання та носіння мисливської вогнепальної зброї. Просив позов задовольнити.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку процесуального правонаступництва Жидачівський районний відділ ГУМВС України у Львівській області замінено на Жидачівське відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, надав матеріали щодо анулювання дозволу на зберігання вогнепальної зброї ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 (25.09.2015-02.10.2015) (а.с.18-28).

Відповідно до положень частини четвертої статті 128 КАС України справу вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, зясувавши обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 Жидачівським РВ ГУМВС України у Львівській області 06.12.2014 терміном до 06.12.2017видано дозвіл №К-178 на право зберігання, носіння на гладкоствольної мисливської рушниці марки ІЖ-58,16 калібру, №Г-5623, підтвердженням чого є відповідне посвідчення МВС України №738836 (а.с.22).

02.10.2015 висновком Жидачівського РВ ГУМВС України у Львівській області анульовано дозвіл №К-178 (а.с.20).

Як вказано у висновку, підставою анулювання дозволу на зберігання вогнепальної зброї №К-178 стало неодноразове притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності: 10.03.2015 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП України; 14.09.2015 за частиною 2 статті, що підтверджується відповідними постановами Жидачівського районного суду Львівської області 173-2 КУпАП України(а.с.23-24), а також перебування ОСОБА_1 на профілактичному обліку Жидачівського РВ ГУМВС України у Львівській області як «сімейного насильника».

Позивач заперечує наявність підстав для прийняття оскарженого висновку.

При вирішення даного спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом МВС України №622 від 21.08.1998 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077) затверджено Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.2. Інструкції роботу щодо здійснення дозвільної системи МВС України організовує через свої структурні підрозділи громадської безпеки.

На момент виникнення спірних правовідносин був чинним Закон України «Про міліцію», відповідно до пункту 22 статті 11 якого міліції для виконання покладених на неї обовязків надавалося право анулювати дозволи на придбання, зберігання і носіння зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, видані громадянам, якщо вони порушують установлені правила, порядок їх зберігання чи використання, зловживають спиртними напоями, вживають наркотичні засоби без призначення лікаря, інші одурманюючі засоби, страждають на психічні розлади, та в інших передбачених законодавством випадках.

Аналогічного змісту норма міститься у главі 4розділу I Інструкції, відповідно до якої органам внутрішніх справ у разі виявлення порушень правил дозвільної системи згідно з пунктом 22 статті 11 Закону України «Про міліцію» надано право анулювати дозволи на придбання, зберігання і носіння зброї, основних частин зброї, пристроїв та боєприпасів, видані громадянам, які зловживають спиртними напоями, вживають наркотичні засоби без призначення лікаря, інші одурманюючі засоби, хворіють на психічні захворювання, та в інших випадках, передбачених законодавством.

У відповідності до абзацу другого пункту 5.1 Інструкції органи внутрішніх справ не мають права … видавати дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів до неї, пневматичної чи холодної зброї, пристроїв та патронів до них громадянам, а також проводити їх перереєстрацію в разі, зокрема, наявності даних про систематичне (два чи більше разів) порушення такою особою громадського порядку, зловживання спиртними напоями, вживання наркотичних речовин без призначення лікаря, інших одурманюючих засобів, скоєння насильства в сімї, що підтверджується документально.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить, що органи внутрішніх справ на час виникнення спірних правовідносин були наділені правом анулювати дозволи на зберігання і носіння зброїв разі наявності документально підтверджених даних про систематичне (два чи більше разів) скоєння насильства в сімї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 протягом 2015 року двічі притягався Жидачівським районним судом Львівської області до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП України «Вчинення насильства в сімї»: 10.03.2015 за частиною першою; 14.09.2015 за частиною другою (а.с.23-24).

Обидва рази суд визнавав ОСОБА_1 винним у вчиненому правопорушенні, передбаченому відповідною частиною статті 173-2 КУпАП України.

Зазначені постанови Жидачівського районного суду Львівської області не були предметом оскарження в апеляційному порядку.

Доводи позивача про скасування однієї із цих постанов Апеляційним судом Львівської області не відповідають дійсності.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.02.2016 року скасовано постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 26.10.2015, якою в порядку статті 321-1 КУпАП України змінено стягнення, призначене постановою того ж суду від 14.09.2015 за частиною другою статті 173-2 КУпАП України у вигляді 40 годин громадських робіт на стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Позивач помилково вважав, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.02.2016 року скасовано постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 14.09.2015.

За встановлених судом фактичних обставин на час прийняття Жидачівським РВ ГУМВС України у Львівській області 02.10.2015 рішення про анулювання дозволу на зберігання вогнепальної зброї ОСОБА_1 був особою, яку двічі протягом року притягнуто до адміністративної відповідальності за насильство в сімї, підтвердженням чого є відповідні постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 10.03.2015 та від 14.09.2015.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про недостовірність даних в оскарженому висновку про його перебування на профілактичному обліку Жидачівського РВ ГУМВС України у Львівській області як «сімейного насильника» з 17.02.2015 (тобто до притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП України), то такі не спростовують самого факту систематичного притягнення протягом 2015 року і не впливають на суть висновку.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Поданими відповідачем матеріалами доведено правомірність прийнятого ним висновку про анулювання дозволу на зберігання вогнепальної зброї ОСОБА_1 від 02.10.2015.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржений позивачем висновок про анулювання дозволу на зберігання вогнепальної зброї ОСОБА_1 від 02.10.2015, суд дійшов висновку, що він прийнятий відповідачем з урахуванням вимог чинного законодавства України з питань дозвільної системи і з дотриманням передбачених статтею 2 КАС України принципів.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, висновок про анулювання дозволу на зберігання вогнепальної зброї ОСОБА_1 від 02.10.2015прийнятий правомірно, тому позов є безпідставним і у його задоволенні слід відмовити.

Позивач згідно з пунктом 9частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, тому відсутні підстави для вирішення питання щодо судових витрат відповідно до статті 94 КАС України.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.