Справа № 428/6910/16-а
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/6910/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Секретаря Сєвєродонецької міської ради Луганської області Пригеби Г.В. про скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міський голова м. Сєвєродонецька Казаков В.В., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Секретаря Сєвєродонецької міської ради Луганської області Пригеби Г.В. про скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міський голова м. Сєвєродонецька Казаков В.В., в якому просив про наступне:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Секретаря Сєвєродонецької міської ради Луганської області Пригеби Г.В. від 30.05.2016 року № 166-к в частині звільнення ОСОБА_1;

- поновити його, ОСОБА_1, на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 30.05.2016 року;

- стягнути з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування позову позивач вказує, що рішенням шостої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради VII скликання «Про затвердження заступників міського голови» від 16.02.2016 № 100 його було затверджено на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади. Після складення присяги, позивача було прийнято на службу в органи місцевого самоврядування - Сєвєродонецьку міську раду Луганської області, та з 17.02.2016 року він вступив на посаду та приступив до виконання службових обов'язків за вказаною посадою. Рішенням дванадцятої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради VII скликання «Про затвердження заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради» від 05.05.2016 року № 404 його вдруге було затверджено на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради. 30.05.2016 року розпорядженням секретаря міської ради, виконуючого обов'язки міського голови Пригеби Г.В. від 30.05.2016 року № 166-к його було звільнено з займаної посади. Вважає зазначене розпорядження та його звільнення з займаної посади - незаконними та протиправними, оскільки в спірному розпорядженні не було зазначено конкретних підстав для його звільнення, а тільки посилання на загальні підстави звільнення службовця.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позов з підстав, які викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представники відповідача Сєвєродонецької міської ради Луганської області в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та вказали, що позивач був звільнений зі своєї посади у зв'язку із невідповідністю вимогам статті 5 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме у зв'язку із тим, що він немає вищої освіти та досвіду роботи, які необхідні для зайняття посади заступника Міського голови м. Сєвєродонецька.

Секретар Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання Пригеба Г.В. в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав до суду дві заяви, в яких просив справу розглянути без його участі. При цьому в одній заяві не заперечував проти задоволення позову, а в іншій заяві позов не визнав.

Міський голова м. Сєвєродонецька Казаков В.В. в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та просив вирішити справу на основі чинного законодавства.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із рішенням Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 100 від 16.02.2016 року ОСОБА_1 обрано заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради сьомого скликання, про що також зроблено відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1 від 30.05.2016 року. Розпорядженням міського голови № 24-К від 17.02.2016 року ОСОБА_1 присвоєно дев'ятий ранг посадової особи місцевого самоврядування та встановлено посадовий оклад.

Згідно із рішенням Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 404 від 05.05.2016 року ОСОБА_1 обрано заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради сьомого скликання.

Відповідно до копії розпорядження міського голови № 166-К від 30.05.2016 року, ОСОБА_1, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, звільнили з займаної посади 30.05.2016 року у зв'язку із виявленням обставин, що перешкоджають перебуванню на службі в органах місцевого самоврядування та недотримання вимог, пов'язаних із проходженням даної служби, ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 22.06.2016 року від Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Сєвєродонецького міського голови та від Секретаря Сєвєродонецької міської ради Луганської області Пригеби Г.В. було витребувано всі наявні документальні відомості щодо проведення спеціальної перевірки відомостей про ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із змісту наданих до суду на підставі вищезазначеної ухвали документів вбачається, що компетентними органами в рамках здійснення спеціальної перевірки позивача не виявлено відомостей, які б свідчили про не проходження позивачем спеціальної перевірки.

Також, із змісту висновку правомірності документу Сєвєродонецької міської ради № 260 від 30.05.2016 року, складеного директором департаменту з юридичних питань та контролю Сєвєродонецької міської ради, вбачається, що Розпорядження міського голови № 166-К від 30.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1» не відповідає діючому законодавству та відсутні правові підстави для йог звільнення з займаної ним посади. Підставами такого висновку є наступне: згідно п. 6.7 Регламенту роботи виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 15.11.2011 року № 1509 та п. 16 Положення про порядок підготовки розпоряджень міського голови, затвердженого розпорядженням міського голови від 31.12.2013 року № 441, обов'язково розпорядження міського голови узгоджуються директором департаменту з юридичних питань та контролю міської ради. Проект Розпорядження міського голови № 166-К не був погоджений з директором департаменту з юридичних питань та контролю міської ради та був наданий для ознайомлення вже після підписання цього Розпорядження в.о. міського голови Пригебою Г.В. В преамбулі Розпорядження міського голови № 166-К міститься посилання на статті 5, 12 та 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Закон України «Про запобігання корупції», як на причини звільнення ОСОБА_1 з займаної ним посади, без зазначення конкретних пунктів та частин цих статей, що є необхідним для г значення підстав звільнення. В Розпорядженні міського голови № 166-К не зазначено обмежень, пов'язаних з прийняттям на службу в органи місцевого самоврядування та проходженням служби, які встановлені частиною 1 статті 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а в його преамбулі міститься посилання на Закон України «Про запобігання корупції», то це надає можливість зробити висновку, що проектант цього Розпорядження міського голови № 166-К керувався частиною 2 статті 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якою встановлено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції». В розпорядженні міського голови № 166-К відсутні посилання на не проходження ОСОБА_1 спеціальної перевірки.

Разом з тим, із змісту листа від 29.04.2016 року № 6/31-2125 вбачається, що в.о. голови Луганської обласної військово-цивільної адміністрації звернув увагу секретаря Сєвєродонецької міської ради Пригеби Г.В. на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_1 не мають вищої освіти відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, у зв'язку із чим вказані особи не можуть займати посади заступників міського голови.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування припиняється, зокрема, у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов'язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Як вбачається з матеріалів справи та витребуваних судом доказів, відомості про порушення позивачем присяги посадової особи місцевого самоврядування відсутні, відомостей про порушення позивачем умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 5 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», також суду надані не були. Граничного віку перебування на службі, який встановлено статтею 18 вищезазначеного закону, позивач не досяг.

Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на службу в органи місцевого самоврядування не можуть бути прийняті особи: визнані судом недієздатними; які мають судимість за вчинення умисного злочину, якщо ця судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку; які за рішенням суду позбавлені права займати посади в органах державної влади та їх апараті або в органах місцевого самоврядування протягом установленого строку; які у разі прийняття на службу в органи місцевого самоврядування будуть безпосередньо підпорядковані близьким особам.

Разом з тим судом не встановлено, що судовим рішенням позивача визнано недієздатним та позбавлено права займати посади в органах місцевого самоврядування, позивач не має судимості, суду не надані відомості про наявність відносин безпосередньої підпорядкованості між позивачем та його близькими особами.

В пункті 1 Розпорядження міського голови № 166-К вказано, що позивача звільнено з займаної посади у зв'язку із виявленням обставин, що перешкоджають перебуванню на службі в органах місцевого самоврядування та недотримання вимог, пов'язаних із проходженням даної служби, статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно абзацу 5 частини 1 статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов'язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону).

Абзац 5 частини 1 статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» відсилає до ст. 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно із підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи місцевого самоврядування є суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.

У разі якщо призначення, обрання чи затвердження на посади здійснюється місцевою радою, спеціальна перевірка проводиться у встановленому цим Законом порядку стосовно призначених, обраних чи затверджених на відповідні посади осіб.

Згідно із частиною 1 статті 57 Закону України «Про запобігання корупції» спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, у строк, що не перевищує двадцяти п'яти календарних днів з дня надання згоди на проведення спеціальної перевірки. Порядок проведення спеціальної перевірки та форма згоди на проведення спеціальної перевірки затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 58 Закону України «Про запобігання корупції» рішення про призначення (обрання) або про відмову у призначенні (обранні) на посаду, пов'язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, приймається після проведення спеціальної перевірки.

У разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають встановленим законодавством вимогам для зайняття посади, посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, відмовляє претенденту у призначенні (обранні) на посаду.

Особа, щодо якої за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні (обранні) на посаду, вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку.

Повноваження особи, зазначеної в абзаці восьмому частини першої статті 56 цього Закону, достроково припиняються без припинення повноважень депутата ради, а відповідна особа звільняється з відповідної посади без прийняття рішення відповідної ради у випадку, якщо вона не пройшла спеціальну перевірку або не надала у встановлений цим Законом строк згоди на проведення спеціальної перевірки.

Абзацом 3 частини 4 статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що у разі якщо призначення, обрання чи затвердження на посади здійснюється місцевою радою, спеціальна перевірка проводиться у встановленому цим Законом порядку стосовно призначених, обраних чи затверджених на відповідні посади осіб.

В оскаржуваному розпорядженні міського голови № 166-К відсутні посилання на те, що ОСОБА_1 не пройшов спеціальну перевірку, а також відсутнє посилання на документи, які б встановлювали або підтверджували такий факт.

Таким чином, з наданих до суду доказів вбачається, що станом на день видання розпорядження міського голови № 166-К у Сєвєродонецької міської ради Луганської області були відсутні будь-які документально підтверджені відомості щодо не проходження ОСОБА_1 спеціальної перевірки або щодо невідповідності його займаній посаді.

Стосовно посилань представників Сєвєродонецької міської ради на відсутність у позивача досвіду роботи та вищої освіти, які є необхідними для перебування на посаді заступника Міського голови м. Сєвєродонецька, а також стосовно посилань представників Сєвєродонецької міської ради на наказ Головного управління Державної служби України від 29.12.2009 року № 406, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 2, 3 статті 5 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посаду можуть бути призначені особи, які мають відповідну освіту і професійну підготовку, володіють державною мовою та регіональними мовами в обсягах, достатніх для виконання службових обов'язків відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про засади державної мовної політики». Стосовно осіб, які обрані (затверджені) відповідною радою на посади, зазначені в абзаці третьому статті 3 цього Закону, а також стосовно осіб, які претендують на зайняття зазначених в абзаці четвертому статті 3 цього Закону посад в органах місцевого самоврядування, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно абзацу 3 частини 1 статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради шляхом затвердження відповідною радою.

Отже, Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не встановлює конкретних вимог до освіти і професійної підготовки осіб, які займають посаду заступників міського голови, проте містить норму, яка відсилає до відповідної освіти і професійної підготовки. При цьому, вимоги до освіти і професійної підготовки осіб, які займають посаду заступників міського голови, мають встановлюватися іншими нормативно-правовими актами або актами індивідуальної дії, які мають обов'язкову силу (посадовими інструкціями, професійно-кваліфікаційними характеристиками, тощо).

Згідно із наказом Головного управління Державної служби України від 29.12.2009 року № 406 було затверджено Типові професійно-кваліфікаційні характеристики посадових осіб місцевого самоврядування, а також було рекомендовано обласним, міським, районним (районним у містах), сільським, селищним радам при розробці конкретних професійно-кваліфікаційних характеристик і відповідних посадових інструкцій посадових осіб місцевого самоврядування керуватися Типовими професійно-кваліфікаційними характеристиками.

Суд звертає увагу, що у вищенаведених Типових професійно-кваліфікаційних характеристиках посадових осіб місцевого самоврядування немає рекомендацій щодо кваліфікаційних вимог до посади заступника міського голови, а також звертає увагу, що вищевказані Типові професійно-кваліфікаційні характеристики посадових осіб місцевого самоврядування носять рекомендаційний характер, тобто не є обов'язковими для застосування.

Більш того, відповідачами на пропозицію суду не надано жодних доказів того, що Сєвєродонецькою міською радою було затверджено будь-які професійно-кваліфікаційні характеристики до посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Сєвєродонецької міської ради Луганської області, які передбачають наявність вищої освіти або стажу роботи для особи, яка займає таку посаду.

Розпорядження Міського голови м. Сєвєродонецька від 17.02.2015 року № 53, яке було надано до суду, також не містить вимог щодо вищої освіти або стажу роботи, професійної підготовки для особи, яка займає посаду заступника міського голови, проте містить лише перелік загальних обов'язків для особи, яка займає вказану посаду.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що розпорядження Сєвєродонецького міського голови № 166-К від 30.05.2016 року не відповідає чинному законодавству, є незаконним та необґрунтованим в частині звільнення позивача, а отже у суду є достатні підстави для задоволення позову щодо скасування спірного розпорядження в частині звільнення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 слід поновити на роботі на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Сєвєродонецької міської ради Луганської області.

Стосовно прохання позивача поновити його на роботі з дня звільнення, тобто з 30.05.2016 року, суд зазначає, що поновлення на роботі здійснюється роботодавцем негайно на підставі рішення суду, проте поновлення за минулий час, тобто тією датою, яка вже минула, не є можливим, адже рішення суду не може бути виконано минулою датою. При цьому за час, в якій позивач знаходився у вимушеному прогулі, позивачу має бути виплачено середній заробіток.

Більш того, поновлення позивача на роботі з дня звільнення, тобто з 30.05.2016 року, створить правову невизначеність щодо необхідності виплати позивачу заробітку з 30.05.2016 року, адже тоді час вимушеного прогулу перетвориться на робочий час.

Отже, у задоволенні позовної вимоги в частині поновлення позивача на роботі з дня звільнення, тобто з 30.05.2016 року, слід відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду, суд враховує, що позивач був звільнений 30 травня 2016 року, тобто його вимушений прогул розпочався 31 травня 2016 року. Отже, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивача має обчислюватися з 31 травня 2016 року по 27 липня 2016 року (день проголошення цього рішення суду).

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 360 грн. 28 коп. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 7565,98 грн. (за квітень та березень 2016 року) ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в кількості 21 дні).

Час вимушеного прогулу позивача за період з 31 травня 2016 року по 27 липня 2016 року, тобто станом на час винесення судом цього рішення, складає 1 робочий день у травні, а також 19 робочих днів у червні 2016 року та 19 робочих днів у липні 2016 року. В кінцевому підсумку, час вимушеного прогулу позивача складає 39 робочих днів.

Отже, 39 робочих днів затримки слід помножити на 360 грн. 28 коп. середньоденної заробітної плати позивача, що складе 14050 грн. 92 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Саме у вказаному розмірі слід задовольнити відповідні позовні вимоги.

При цьому суд враховує, що позивачу при звільненні було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, що підтверджується розрахунковим листом за травень 2016 року.

Згідно зі статтею 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 82 Кодексу законів про працю України час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу) зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку.

Отже, законодавством про працю України не передбачено повернення працівникові грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки в разі поновлення його на роботі.

З метою утвердження принципу єдності судів загальної юрисдикції, який забезпечується в тому числі єдністю судової практики, суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна правова позиція щодо повернення працівникові грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки в разі поновлення його на роботі викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 січня 2016 року по справі № К/9991/2076/12.

Після поновлення у трудових правовідносинах рішенням суду позивач не позбавлений права ставити перед роботодавцем питання щодо можливості використання ним невикористаної частини відпустки, проте роботодавець в такому випадку має право порушити питання щодо повернення виданих ним у якості компенсації грошових коштів при його звільненні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позовні вимоги задоволені повністю, позивача було звільнено від сплати судового збору і сторони не заявляли про наявність у них будь-яких судових витрат, у зв'язку із чим судові витрати, які підлягають розподілу згідно із положеннями ст. 94 КАС України у цій справі відсутні.

На підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України суд також вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі, а також в частині стягнення з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 186, 254, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Секретаря Сєвєродонецької міської ради Луганської області Пригеби Г.В. про скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міський голова м. Сєвєродонецька Казаков В.В. - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження виконуючого обов'язки міського голови Пригеби Г.В. № 166-К від 30.05.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на роботі на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Сєвєродонецької міської ради Луганської області.

Стягнути з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 31 травня 2016 року по 27 липня 2016 року, в загальній сумі 14050 (чотирнадцять тисяч п'ятдесят) грн. 92 коп.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, якщо судом було застосовано ч. 3 ст. 160 КАС України або якщо особа не була присутня в судовому засіданні, шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 28 липня 2016 року.

Суддя Д.Б. Баронін