Справа № 800/397/16
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 липня 2016 року м. Київ справа № 800/397/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Маслій В.І.,

перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України, Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції, із позовною заявою до Президента України, Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Державної казначейської служби України, в якій просить:

- визнати дії Президента України щодо підписання змін до Податкового кодексу України про утримання податку з щомісячного довічного грошового утримання та Полтавського об'єданого Управління Пенсійного фонду України щодо незаконного відрахування податку з його довічного грошового утримання - неправомірними;

- зобов'язати Полтавське об'єднане Управління Пенсійного фонду України виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання призначене у відповідності до діючого законодавства без утримання податку;

- стягнути з Полтавського об'єданого Управління Пенсійного фонду України на його користь заборгованість у сумі 72 298 грн. 46 коп.;

- стягнути за рахунок держави 50 000 грн. моральної шкоди, зобов'язавши Державне казначейство України перерахувати зазначену суму ОСОБА_1;

- встановити строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачами - Президентом України, Полтавським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України і Державним казначейством України до суду звіт про виконання постанови, яка вимагає вчинення певних дій;

- судові витрати покласти на відповідачів.

За правилами частини четвертої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно з частиною першою статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; актів Вищої ради юстиції; дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Частиною п'ятою статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Вищий адміністративний суд України за наслідками розгляду справи може: визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України незаконним повністю або в окремій його частині; визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов'язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду юстиції, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, необхідною умовою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме: коли хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Відповідно до частини 1 статті 93 Конституції України право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України.

Повноваження Президента України визначені виключно Конституцією України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 94 Конституції України прийнятий Верховною Радою України закон підписує Голова Верховної Ради України і невідкладно направляє його Президентові України. Президент України протягом п'ятнадцяти днів після отримання закону підписує його, беручи до виконання, та офіційно оприлюднює його або повертає закон зі своїми вмотивованими і сформульованими пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду.

Пунктами 29, 30 частини 1 статті 106 Конституції України встановлюються повноваження Президента України підписувати закони, прийняті Верховною Радою України, або здійснювати право вето щодо прийнятих Верховною Радою України законів (крім законів про внесення змін до Конституції України) з наступним поверненням їх на повторний розгляд Верховної Ради України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 11.03.2003 року № 6-рп/2003 «У справі за конституційним поданням 73 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) здійсненого Президентом України права вето стосовно прийнятого Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до статті 98 Конституції України» та пропозицій до нього (справа щодо права вето на закон про внесення змін до Конституції України)» зазначено, що відповідно до частини 2 статті 94 Конституції України в разі, якщо Президент України не підписує закон, він повертає його зі своїми вмотивованими і сформульованими пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду. Тобто, Президент України здійснює право вето і повертає закон на повторний розгляд Верховної Ради України з відповідними пропозиціями. Зазначені пропозиції Президента України не можуть розглядатися як указ чи розпорядження Президента України, а саме як акти, що видаються ним згідно з частиною 3 статті 106 Конституції України. Президент України здійснює право вето стосовно прийнятого Верховною Радою України закону після одержання його для підписання на відповідній стадії законодавчого процесу. Це є конституційно-правовою формою участі Президента України в законодавчому процесі. Підписання або повернення закону на повторний розгляд Верховної Ради України - виключне конституційне право Президента України.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що Президент України при підписанні законів чи при утриманні від їх підписання не виконує владних управлінських функцій, а реалізовує свої повноваження щодо законодавчої діяльності, що дає підстави дійти висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів, зокрема Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції, не поширюється на спірні правовідносини.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 20.01.2015 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, нормами статтею 18 та 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що Вищий адміністративний суд України, як суд першої інстанції, наділений повноваженнями розглядати справи, в яких відповідачами можуть бути тільки суб'єкти владних повноважень, визначені цими статтями.

З наведеного слідує, що Вищий адміністративний суд України, як суд першої інстанції, позбавлений процесуальної можливості розглядати справи, в яких відповідачем є інший суб'єкт владних повноважень, відмінний від тих, що вказані в частині четвертій статті 18 та статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на те, що позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України, як до суду першої інстанції, з позовом в тому числі й до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Державної казначейської служби України, то спір в цій частині позовних вимог не підсудний даному суду.

За правилом, встановленим пунктом 6 частини третьої статті 108 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 4, 17, 18, 106, 108, 109, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в частині позовних вимог до Президента України про визнати дій Президента України щодо підписання змін до Податкового кодексу України про утримання податку з щомісячного довічного грошового утримання - неправомірними.

Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії - повернути позивачу.

Ухвала може бути переглянута в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Маслій