Справа № 448/487/16-а
Суддя: Стецик Я. Є.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/487/16-а
Провадження № 2-а/448/44/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.07.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.,

з участю секретаря - Тхір О.Т.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Львівської митниці ДФС, третя особа заступник начальника Львівської митниці ОСОБА_6, про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

25.04.2016 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, покликаючись на те, що 24.05.2014 року близько 03 год. 34 хв. ОСОБА_5, позивач у справі, ввіз на територію України в митному режимі «транзит» через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС транспортний засіб особистого користування марки «Mercedes-Benz», реєстр.№RP48991, який зареєстрований на території РП. В подальшому, 21.03.2016 р. старшим державним інспектором ВMO №1 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_7 складено протокол про порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, за перевищення граничного строку транзитних перевезень згідно ст.95 МК України, а 15 квітня 2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_6 винесено оскаржувану постанову в справі про порушення митних правил №1062/20909/16, згідно з якою позивача ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Вказує, що згідно ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст.522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Зазначає, що правопорушення, передбачене ст.470 МК України, не зазначене в цьому переліку, а отже не може вважатися триваючим, оскільки повязане з перевищенням встановленого статтею 95 МК України строки доставки товарів, транспортних засобів більше ніж на 10 діб і вважається вчиненим та закінченим по суті на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого ст. 95 МК України.

Стверджує, що контроль за вивезенням автомобілів, ввезених у митних режимах "транзит" та "тимчасове ввезення", здійснюється у встановленому законом порядку, в тому числі за допомогою програмно-інформаційних комплексів, що дає можливість своєчасного виявлення перевищення строків доставки товарів, встановлених ст.95 МК України. Несвоєчасне документування перевищення таких строків та вчиненого у зв'язку з цим правопорушення, визначеного ст.470 МК України, не є підставою для висновку про триваючий характер цього правопорушення.

Покликається на те, що старшим державним інспектором ВМО №1 м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_7 дане порушення виявлено шляхом проведення перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України, що митний орган міг і був зобовязаний виявити дане порушення своєчасно, тим більше, що позивач ОСОБА_5 неодноразово перетинав державний кордон України.

Покликається на те, що відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З огляду на наведене просить спірну постанову визнати протиправною та скасувати, а справу провадженням закрити.

Вимоги представником позивача підтримано в судовому засіданні.

Представники відповідача - Львівської митниці ДФС в судових засідання проти позову заперечували, покликаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Вважають, що оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, в діях позивача ОСОБА_5 наявний склад порушення митних правил, передбачений ч.3.ст.470 МК України, а тому просять суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Третя особа - заступник начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_6 був своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, не повідомив про причину своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких міркувань.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Виходячи з вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року №2 встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із критеріїв, встановлених ч.3 ст.2 КАС України для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності, може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

У ч.2 ст.11 КАС України вказується, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Судом встановлено, що 21.03.2016 року старший державний інспектор ВМО №1 м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_7 склав протокол за №1062/20909/16 про порушення позивачем ОСОБА_5 митних правил.

На підставі вищевказаного протоколу 15.04.2016 року заступник начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_6 виніс постанову в справі про порушення митних правил №1062/20909/16 , згідно з якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 гривень.

Із вказаної постанови митного органу слідує, що згідно даних ЄАІС Держмитслужби України 24.05.2014р. через м/п «Мостиська» Львівської митниці позивач ОСОБА_5 ввіз на митну територію України в режимі «транзит» автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстр.№RP48991, однак станом на 21.03.2016 року такого не вивіз за межі митної території України та у інший митний режим згідно законодавства не помістив.

У ст.90 МК України зазначається, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу.

За приписами глави 17 МК України ввезення товарів та транспортних засобів комерційного призначення у режимі «транзит» передбачає проведення їх митного оформлення з поданням письмової митної декларації із зазначенням найменування, строків вивезення, митниці призначення тощо.

Стаття 95 МК України встановлює строк транзитного перевезення: - для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

З врахуванням вищенаведеного, відповідно до чинного митного законодавства України, позивач ОСОБА_5 зобов'язаний був вивезти ввезений ним транспортний засіб особистого користування за межі митної території України в максимальний строк до 03.06.2014 року. Зазначених вимог, передбачених МК України, позивач не виконав, а тому, на переконання суду, останній вчинив перевищення встановленого ст.95 МК України строку доставки транспортних засобів більше ніж на десять діб, тобто вчинив порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України.

Разом із цим, згідно з ч.1 ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Диспозиція ч.1 ст.467 МК України містить перелік триваючих правопорушень (передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу), в який не входить порушення митних правил, передбачене ст.470 МК України.

Аналізуючи диспозицію ч.3 ст.470 МК України, суд вважає, що правопорушення, пов'язане з перевищенням встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних та інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, вважається вчиненим на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого статтею 95 МК України.

З огляду на наведені обставини суд приходить до висновку, що вказане правопорушення не є триваючим, оскільки вважається закінченим із настанням конкретної календарної дати, а тому строки притягнення до адміністративної відповідальності слід обчислювати з моменту вчинення правопорушення.

Крім вищенаведеного, з цього приводу суд звертає увагу на наступне.

У ч.1 ст.7 МК України зазначається, що державну митну справу становлять, зокрема, запобігання і протидія контрабанді, боротьба з порушенням митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Проведення передбаченого МК України митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється з використанням інформаційних технологій, у тому числі і заснованих на інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, і засобів їх забезпечення (ч.1 ст.31 МК України).

Інформаційні ресурси митних органів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших документах. Інформаційні ресурси митних органів це сукупність електронної інформації, що включає електронні дані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах митних органів (ч.ч.1, 2 ст.33 МК України).

Глава 52 МК України регулює питання системи управління ризиками. У цій главі законодавець дає визначення поняттю що таке управління ризиками, визначає цілі застосування системи управління ризиками, вказуючи у п.1 ч.3 ст.361 МК України, що такими цілями є запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи, а також визначає діяльність митних органів з оцінки та управління ризиками, покладаючи на митні органи виконання ряду завдань, передбачених ч.1 ст.363 МК України.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що посадові особи Львівської митниці, маючи у своєму розпорядженні відповідні інформаційні системи, які давали і дають можливість своєчасно виявляти порушення митних правил, зокрема щодо порушення строків транзиту, належним чином не виконували свої посадові обовязки на цій ділянці роботи, а робили це несвоєчасно, вибірково, що в кінцевому результаті впливає на строки притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушення митних правил, а в даному випадку щодо несвоєчасного виявлення вчиненого позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України.

Враховуючи вищенаведене, суд не може погодитись з твердженням митного органу, що вчинене позивачем ОСОБА_5 порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України, є триваючим, оскільки митний орган, маючи всі реальні, визначені законом, можливості передбачити ці ризики, запобігти їм, а в кінцевому результаті - припинити їх, однак цього, як вимагає МК України, не виконав, порушуючи при цьому принципи здійснення державної митної справи, а саме законності, додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб, заохочення доброчесності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

За таких обставин, суд вважає, що строки накладення адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_5 за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, на момент винесення спірної постанови закінчилися, тому така є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження в даній справі необхідно закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 90-95, 192, 460, 470, 494, 529-531 МК України, ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ОСОБА_6 в справі про порушення митних правил за №1062/20909/16 від 15.04.2016р. про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 (пятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч пятсот) гривень, а провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду (м.Львів, вул.Саксаганського, 13) через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя Я.Є. Стецик