Справа № 373/997/16-а
Суддя: Керекеза Я. І.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/997/16-а
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ копія

27 липня 2016 року. Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Керекези Я.І.

при секретарі Ткалі І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Київської області, ОСОБА_3 комітету ОСОБА_2 міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 16 червня 2016 року звернувся до суду із позовом і просить визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_2 міської ради Київської області № 109-79-VI від 20 жовтня 2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передачу її у приватну власність ОСОБА_4 в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам закону та порушує його охоронювані законом інтереси. Також просить стягнути із відповідачі на свою користь судовий збір в розмірі 551 грн. 21 коп.

Посилається на те, що рішенням ОСОБА_2 міської ради Київської області № 169-79- VI від 20 жовтня 2015 було надано безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0999 га, в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області. Вважає дане рішення незаконним, поскільки рішенням ОСОБА_2 міської ради Київської області № 242 від 21 грудня 1999 року, яке не було скасоване судом і на даний час є дійсним, йому безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку, що розташована по вул.Богдана Хмельницького, 115 в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю і просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Київської області ОСОБА_5 позов не визнала, просить відмовити в його задоволення. Посилається на те, що оскаржуване рішення є законним, прийняте на виконання передбачених законом повноважень, ніяким чином не порушує прав позивача. Дане рішення є ненормативним актом і вичерпало свою дію внаслідок виконання, а том скасуванню не підлягає.

Представник відповідача ОСОБА_3 комітету ОСОБА_2 міської ради Київської області ОСОБА_6 позов не визнав, заперечує проти його задоволення з аналогічних підстав.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 вважають, що позов не підлягає до задоволення, оскільки у позивача відсутнє право на звернення до суду з даним позовом, його права не порушенні. Крім того, представник третьої особи ОСОБА_7 зазначила, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, вона підлягає розгляду в порядку ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі - суб'єкт владних повноважень).

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Даний правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 по справі № 6-2510цс15.

Відповідно до ч. 3 ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

В судовому засіданні було встановлено, що на виконання оспорюваного рішення третя особа ОСОБА_4 набула права власності на земельну ділянку.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що дійсно, даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 157 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Київської області, ОСОБА_3 комітету ОСОБА_2 міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення закрити.

Розяснити позивачеві, що він має право за захистом своїх інтересів звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_8