Справа № 805/1443/16-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 р. Справа №805/1443/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13-15

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Волгіна Н.П.,

при секретарі Белікові Д.Л.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Державного підприємства Вугільна компанія Краснолиманська

про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Державного підприємства Вугільна компанія Краснолиманська адміністративно-господарські санкції за невикористання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році, у сумі 5 079 916,50 грн та пеню у сумі 124 965,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Згідно зі ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у передбаченому порядку.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 19 зазначеного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб,- у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Як свідчить звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, що наданий позивачем до відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становила 4 559 осіб. Таким чином, у відповідача у 2015 році повинно було бути працевлаштовано 182 інваліда, що мало бути розраховано виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників за 2015 рік.

Фактично ж, за даними звіту працювали лише 132 інваліда.

За ч. 5 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч. 1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Отже, відповідач не виконав норматив по створенню 50 робочого місця по працевлаштуванню інвалідів, не надав звіти за формою 3-ПН до державної служби зайнятості про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів

Згідно розрахунку, сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягають застосуванню до відповідача, становить 5 079 916,50 грн.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та п. 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, зазначається, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення.

Станом на час звернення позивача до суду із даним позовом (25 травня 2016 року) сума нарахованої пені склала 124 965,95 грн (а.с. 4-5, 64).

Представник позивача у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

На підприємстві відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників за 2015 рік склала 4 559 працівників, серед яких 4 219 посад є посадами зі шкідливими умовами праці.

В умовах, коли специфіка підприємства зумовлює повязаність переважної більшості посад на підприємстві з особливо шкідливими та небезпечними умовами праці, де законом заборонена праця інвалідів, праця інвалідів має використовуватись на такому підприємстві з урахуванням його специфіки, саме тому при визначенні нормативу для працевлаштування інвалідів врахована лише та кількість робочих місць, які не повязані зі шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці.

Беручи до уваги, що на підприємстві кількість робочих місць, не повязаних зі шкідливими умовами праці складає 340, норматив для працевлаштування інвалідів для підприємства відповідача склав 14 робочих місць, що складає 4 % від 340 робочих місць, тобто, місць, на яких можуть працювати інваліди. Зазначений норматив відповідачем виконаний, так як на підприємстві у 2015 році було працевлаштоване 132 інваліда.

У звязку із його виконанням відповідачем не направлялись до органів Державної служби зайнятості звіти про наявність вакансій для інвалідів (за формою № 3-ПН), він є виконаними, а підстави для відповідальності відповідача відсутні.

Крім цього, з урахуванням норм ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України, для застосування адміністративно-господарських санкцій субєкт владних повноважень повинен встановити склад порушення, ступінь вини субєкта господарювання та причинно-наслідковий зв'язок між порушенням та виною, що можливо під час здійснення позивачем перевірок, які у 2015 році на підприємстві відповідача фондом не проводились в порушення вимог Порядку проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31 січня 2007 року (а.с. 24-26).

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріла справи суд встановив наступне.

Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» (), зареєстровано в якості юридичної особи 23 листопада 2001 року за № запису 1 000025, що здійснений 7 вересня 2004 року; місцезнаходження: 85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок 9 (а.с. 36-38).

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є юридичною особою публічного права, державною установою, , місцезнаходження: 87528, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Серова, буд. 1А (а.с. 8-9).

За змістом ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі Закон № 875-XII) Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, позивач у справі орган владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції у сфері соціального захисту інвалідів, в тому числі контроль щодо забезпечення інвалідів робочими місцями.

Як встановлено в судовому засіданні, 1 лютого 2016 року відповідачем сформовано та в подальшому подано до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів відповідача за 2015 рік за формою 10-ПІ (за поясненням представника відповідача, яке не заперечується представником позивача, у зазначеному звіті відповідачем було допущено описку при зазначенні періоду, за який подається звіт замість «за 2015 рік» у звіті зазначено «за 2016 рік»).

Відповідно до вказаного звіту середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 4 559 осіб, кількість інвалідів (штатних працівників), які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, складає 182, фактично було працевлаштовано 132 особи, якім встановлена інвалідність. Відповідачем самостійно розраховано та зазначено у звіті суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 5 079 900,00 грн (а.с. 6).

Відповідно до пояснень представника відповідача та наданих ним суду документів, зокрема, довідки про зайнятість працівників підприємства на посадах зі шкідливими та небезпечними умовами праці в 2015 році (а.с. 49-50) та копій наказів ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» щодо атестації робочих місць за умовами праці, прийнятих у період з 20 березня 2013 року по 27 листопада 2015 року, (а.с. 51-63), кількість робочих місць на підприємстві, не повязаних зі шкідливими умовами праці, склала 340.

У звязку із неотриманням від відповідача суми штрафних санкцій, зазначеної підприємством у звіті від 1 лютого 2016 року, та суми пені за несвоєчасну сплату (несплату) штрафу, 25 травня 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ, України «Про основи соціальної захищеності інвалідів») цей закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 875-XII встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

За приписами ч.ч. 5, 11 ст. 19 цього Закону виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч. 1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.

Одним зі спірних питань даної справи є кількість робочих місць на підприємстві, з якої має вираховуватись кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів - загальна кількість робочих місць на підприємстві або кількість робочих місць підприємства, які не повязані зі шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці.

Як вже зазначалось судом частиною 1 ст. 19 Закону № 875-XII передбачено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків вираховується виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (загальної кількості працюючих). При цьому, як випливає з ч. 11 цієї статті зазначено, навіть якщо норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів або порядок їх встановлення передбачені ще якимось нормативно-правовим документом, і ці нормативи відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення саме Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Тобто, при вирішенні питання щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% має враховуватись саме середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства за рік (загальна кількість працюючих), а не кількість робочих місць, не повязаних зі шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці, як на цьому відповідач.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2016 року у (21-6344а15), постанові Верховного Суду України від 8 квітня 2014 року (21-50а14).

Таким чином, відповідачем не виконано вимоги Закону № 875-XII в частині забезпечення працевлаштування необхідної кількості інвалідів виходячи з установленого нормативу.

При цьому суд зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Статтею 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення, при цьому, за порушення правил здійснення господарської діяльності учасник господарських відносин відповідає, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як вже зазначалось судом, частиною 3 ст. 18 Закону № 875-ХІІ передбачено не лише обовязок підприємства виділяти та створювати місця для працевлаштування інвалідів, але й надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 5 липня 2012 року № 5067-VI (далі Закон № 5067-VI) роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про, зокрема, попит на робочу силу (вакансії).

Інформацію про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за формою 3-ПН, затвердженою Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316, за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Вказаний звіт є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів із встановленим рівнем нозології для працевлаштування. Державна служба зайнятості, отримавши вказані звіти, відповідно до ч. 3 ст. 18-1 цього ж Закону здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні, звіти 3-ПН підприємством до центру зайнятості протягом 2015 року не подавались.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконані в повному обсязі вимоги ч.ч. 3, 5 ст. 19 Закону № 875-XII та вимоги п. 4 ч. 3 ст. 50 № 5067-VI.

Щодо посилань представника відповідача на те, що для застосування до підприємства штрафної санкції та пені необхідно встановити факт вчинення цим підприємства правопорушення шляхом проведення відповідної перевірки як це передбачено Порядком проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31 січня 2007 року, - суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції, зазначені у ст. 20 Закону № 875-ХІІ, розраховуються та сплачуються підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 9-10 ст. 20 Закону № 875-ХІІ спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

При цьому, відповідно до п. 3.3 Порядку № 70, документами, що підтверджують невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів, є звіт за формою 10-ПІ (річний) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42, рішення суду, акт перевірки відділенням Фонду роботодавця.

Таким чином, належним документом, на підставі якого встановлюється факт вчинення підприємством правопорушення у сфері працевлаштування інвалідів, є один з трьох зазначених у п. 3.3 Порядку № 70 документів, зокрема, звіт за формою 10-ПІ.

Наведений висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові цього Суду від 21 лютого 2011 року (21-9а11), в якій зазначено, що Фонд має право звернутись з позовом до суду на роботодавця-порушника починаючи з 16 квітня року, наступного за звітним (тобто, на наступний день після останнього строку сплати підприємством суми штрафу, зазначеної у звіті 10-ПІ, що виключає обовязковість проведення перевірки).

Щодо суми пені, зазначеної у позові, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4 Порядку № 70 порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення.

Як встановлено в судовому засіданні, сума адміністративно-господарської санкції за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2015 році, складає 5 079 916,50 грн (а.с. 6).

У звязку із тим, що сума штрафної санкції відповідачем у строк до 15 квітня 2016 року не сплачена, позивачем відповідно до ст. 20 цього Закону і п. 4 Порядку № 70 нараховано пеню.

Згідно розрахунку, сума пені, що підлягає сплаті відповідачем за період прострочки сплати штрафу з 16 квітня по 25 травня 2015 року становить 124 965,95 грн (зворотній бік а.с. 7).

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ст. 71 КАС України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства Вугільна компанія Краснолиманська про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Вугільна компанія Краснолиманська () на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невикористання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році, у сумі 5 079 916 (пять мільйонів сімдесят девять тисяч девятсот шістнадцять) гривень 50 копійок та пеню у сумі 124 965 (сто двадцять чотири тисячі девятсот шістдесят пять) гривень 95 копійок на р/р 0001 в ГУ ДКСУ у Донецькій області; код ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 38033949, МФО 834016, код платежу 50070000, код ЄДРПОУ відділення Фонду (стягувача) 13492430.

Постанова складена у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні в присутності представників сторін.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний 20 липня 2016 року.

Суддя Волгіна Н.П.