Справа № 755/9970/16-а
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/9970/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Катющенко В.П.

розглянувши у порядку скороченого провадження, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання неправомірним рішення про припинення виплат соціальної допомоги при народженні дітей, стягнення невиплаченої суми та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить суд: визнати неправомірним рішення Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 07 грудня 2014 року щодо припинення виплат щомісячної допомоги при народженні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і до досягнення ними трирічного віку; зобов'язати Управління праці та захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації нарахувати та сплатити повністю на її користь розмір суми невиплаченої допомоги на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01 листопада 2014 року по 01 червня 2016 року; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на її користь 1700 гривень за моральну шкоду; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на її користь судові витрати у розмірі 551 гривня 21 копійка; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на її користь витрати на юридичну допомогу в розмірі 3000 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона на підставі Закону України «Про імміграцію» отримала посвідку на постійне проживання в Україні з 27 січня 2011 року і відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» має статус іноземця, що постійно проживає в Україні, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила двійнят ОСОБА_4 і ОСОБА_3, про що 05 липня 2013 року складено відповідні записи № 1778 і № 1779 та засвідчено у виданих свідоцтвах про народження Серія НОМЕР_1, № НОМЕР_2. На підставі частини третьої статті 8 Закону України "Про громадянство України" видані довідки № 290/14, № 291/14, відповідно яких зазначені особи є громадянами України з 19 березня 2014 року. Враховуючи вищенаведене, вона стала на облік як одержувач соціальної допомоги при народженні дітей з 01 червня 2013 року. 29 квітня 2014 року вона разом з дітьми виїхали до КНР, оскільки посольство КНР наполегливо рекомендувало громадянам КНР залишити територію України в зв'язку з настанням нестабільної ситуації на її території і можливості загрози військових дій. В період перебування в Китаї вона знаходилась на лікуванні тому повернулась в Україну тільки 01 березня 2016 року. Батько ОСОБА_5 знаходячись в Україні помітив, що виплати перестали надходити, звернувся до банку (AT Дельта Банк) на рахунок якого здійснювались нарахування виплат соціальної допомоги, де йому повідомили, що Дельта Банк неплатоспроможний і порадили переоформити свій рахунок на інший банк. Останнє надходження з банку було 01 листопада 2014 року (інформація вказана в повідомленнях надісланих на телефон), невдовзі банк було ліквідовано за рішенням НБУ. Оскільки одержувачем соціальної допомоги при народженні вказана вона, переоформити рахунок батькові ОСОБА_5 не вдалось. За таких умов вона вважала, що грошові кошти не надходять в зв'язку з ліквідацією банку, а не в зв'язку з діями Управління праці та соціального захисту населення, тому після повернення в Україну відкрила банківський рахунок в новому банку та перевела грошові кошти на новий рахунок після чого з'ясувалось, що сума соціальної допомоги не повна. Вона звернулась до Управління праці та соціального захисту населення для роз'яснення причин припинення виплат, інспектори затребували надіслати офіційний запит. Пізніше вона надіслала лист-запит до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням надати пояснення, у зв'язку з чим її позбавили права на отримання допомоги при народженні дитини і проханням компенсувати весь період невиплати соціальної допомоги. 17 травня 2016 року надійшов лист №37/13-10306 від Управління праці та соціального захисту населення, в якому йдеться наступне: «в статті 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплати державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Органи, що призначають і здійснюють виплати державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми. Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 1903 від 22 вересня 2014 року, складеного державними інспекторами районного управління з цільового використання бюджетних коштів, не встановлено факт проживання Вас з дітьми за зазначеною Вами власноруч адресою Дніпровського району м. Києва, що не дає можливості визначити цільове використання бюджетних коштів допомоги при народженні дітей». Вважає рішення начальника Управління праці та соціального захисту населення від 07 грудня 2014 року про припинення виплат соціальної допомоги при народженні дитини є неправомірним, оскільки ним порушено конституційні права на соціальний захист, визначені статтею 46 Конституції України.

24 червня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито скорочене провадження в адміністративній справі.

04 липня 2016 року вказану ухвалу суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами було отримано відповідачем, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

11 липня 2016 року до Дніпровського районного суду м. Києва, надійшли заперечення Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач постійно проживала з 2010 року на території України та має двох малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується посвідкою на постійне проживання та свідоцтвами про народження.

Відповідно до довідок № 290/14, № 291/14 про реєстрацію особи громадянином України, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з рішенням ГУ ДМС України з 19 березня 2014 року набули громадянства України на підставі пункту 3 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

З 01 червня 2013 року позивач перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної та одержувала державну допомогу при народженні дітей.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про признання допомоги сім'ям з дітьми від 07 жовтня 2014 року, позивач була знята з оплати по отриманню державною допомоги з 01 жовтня 2014 року.

08 квітня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила повідомити, у зв'язку з чим її позбавили права на отримання допомоги при народженні дитини з 01 жовтня 2014 року і компенсувати весь період невиплати соціальної допомоги з відсотками.

Відповідно до листа-відповіді Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 травня 2016 року № 37/13-10306, позивачу було роз'яснено, що виплати було припинено, оскільки актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 1903 від 22 вересня 2014 року, складеного державними соціальними інспекторами районного управління з цільового використання бюджетних коштів, не встановлено факт її проживання з дітьми за зазначеною нею власноруч адресою Дніпровського району м. Києва, що не дає можливості визначити цільове використання бюджетних коштів допомоги при народженні дітей, спрямованих на створення належних умов для повноцінного утримання та вихованні дітей. При цьому, позивачу було роз'яснено, що на протязі 6 місяців (до 31 березня 2015 року) вона мала право надати заяву про поновлення виплати державних допомог для поновлення виплати допомог з 01 жовтня 2014 року. Станом на 01 травня 2016 року в матеріалах особової справи зазначена заява відсутня, тому для поновлення виплати допомог немає законних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, мають право на державну допомогу нарівні з громадянами України на умовах, передбачених цим Законом, іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 15 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751, одному з батьків дитини (опікуну) допомога при народженні дитини призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем їх реєстрації. Допомога може бути призначена за місцем фактичного проживання за умови подання довідки про неодержання зазначеної допомоги в органах соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Згідно ст. 21 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги.

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 903, складеного соціальним інспектором Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та затвердженого начальником Управління О. Гуцол, на телефонний дзвінок з метою узгодження часу проведення обстеження і складання акту щодо цільового використання коштів допомоги при народженні двійні відповів чоловік громадянки ОСОБА_1, який повідомив, що дружина разом з обома дітьми ще у травні 2014 року поїхала на Батьківщину, до Китаю, і ближчим часом до України не повернеться.

Перелік підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини наведений у п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751, який, серед іншого, містить виникнення інших обставин. Цим пунктом визначено, що виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що відповідачем було припинено виплату державної допомоги позивачу, оскільки остання за місцем мешкання у Дніпровському районі м. Києва з дітьми не проживала, про зміну місця перебування не повідомила, при цьому позивачем не надано доказів про її фактичне місце проживання та поважності причин не проживання за вказаним місцем тимчасового перебування. Крім того, відповідачем було роз'яснено позивачу її право звернутися на протязі шестимісячного строку з моменту припинення виплати із заявою про поновлення виплати, що останньою зроблено не було, у зв'язку з чим підстав для поновлення виплат у відповідача не має.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання неправомірним рішення Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 07 грудня 2014 року щодо припинення виплат щомісячної допомоги при народженні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і до досягнення ними трирічного віку; зобов'язання Управління праці та захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації нарахувати та сплатити повністю на користь ОСОБА_1 розмір суми невиплаченої допомоги на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01 листопада 2014 року по 01 червня 2016 року.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 1700 гривень за моральну шкоду, то вказані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не наведено будь-яких доказів в підтвердження завдання з боку відповідача моральної шкоди у зв'язку з припиненням виплати державної допомоги.

Таким чином, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відшкодування судових витрат та витрат на правову допомогу в порядку ст. ст. 90, 94 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, ст. ст. 8, 9, 11, 17, 18, 71, 99, 100, 122, 158-163, 167, 183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання неправомірним рішення про припинення виплат соціальної допомоги при народженні дітей, стягнення невиплаченої суми та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у 10-ти денний термін з дня отримання копії постанови.

Суддя: