Справа № 806/942/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м.Житомир справа №806/942/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О.Г.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання сплатити заборгованість,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо не виплати їй не видачі їй належної грошової компенсації за не отримане речове майно відповідно до довідки в/ч польова пошта НОМЕР_1 від 04.05.2016 року №1 та зобов`язати в/ч польова пошта НОМЕР_1 сплати їй заборгованість з грошової компенсації за не отримане речове майно відповідно до довідки в/ч польова пошта НОМЕР_1 від 04.05.2016 року №1 в сумі 44004,94 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що в силу вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1444 від 28 жовтня 2004 року та порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою КМУ від 16.03.2016 року №178, порушено її право на отримання належної їй грошової компенсації за неотримане речове майно. 23.05.2016 року вона звернулась із заявою до командира військової частини про виплату їй грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до постанови КМУ №178 від 16.03.2016 року, однак заборгованість з грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідачем їй досі не сплачено. Вважає такі дії відповідача неправомірним, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених в запереченнях щодо позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивач та відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що наказом командира 95 окремої аеромобільної бригади (по особовому складу) №35-РС від 29.04.2016 року старшину ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с.12).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 4 травня 2016 року №91 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 04.05.2016 року (а.с.13).

В довідці №1 від 04.05.2016 року про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі старшині ОСОБА_1 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 №91 від 04.05.2016 року зазначений перелік з 217 предметів на загальну суму 44004,94грн. (а.с.14).

23.05.2016 року ОСОБА_1 звернулась з рапортом до командира військової частини п/п НОМЕР_1 , в якому просила виплатити їй грошову компенсацію замість не отриманого нею речового майна згідно довідки №1 від 04.05.2016 року (а.с.15).

В судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 ні грошової компенсації замість речового майна, ні відповіді на її рапорт від 23.05.2016 року не отримала. Військова частина рапорт ОСОБА_1 від 23.05.2016 року, який отримала 23.05.2016 року за вхідним номером 1142, не розглянула.

Відповідно до статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", затвердженого постановою КМУ від 16.03.2016 року №178 (далі - постанова №178 від 16.03.2016 року) передбачено, що цей порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Пунктом 4 постанови №178 від 16.03.2016 року передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті компенсації є виключною компетенцією відповідача.

З пояснень представників сторін, наявних у справі доказів вбачається, що позивачем у встановленому порядку відповідно до вимог чинного законодавства подано рапорт командиру в/ч пп НОМЕР_1 для вирішення питання щодо можливості виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (а.с.15).

Однак, відповідач у встановленому порядку зазначений рапорт не розглянув та не прийняв відповідного рішення щодо можливості виплатити позивачеві грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

За таких обставин, відповідачем порушено право позивача на належний розгляд поданого нею рапорту та прийняття відповідного рішення з приводу виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Водночас, суд зазначає, що згідно пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи обумовлене, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008 року, постанові ВАСУ від 28.07.2015 року справа №К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно або прийняття рішення про відмову у такій виплаті, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Тобто, суд, враховуючи зазначені положення законодавства, не може перебрати на себе повноваження, які належать виключно відповідачу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 86, 158-162, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини польової пошти НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 23.05.2016 року.

Зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 23.05.2016 року у відповідності до вимог Постанови КМУ №178 від 16.03.2016 року.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 26 липня 2016 р.