Справа № 161/8290/16-а
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/8290/16-а
Провадження № 2-а/161/489/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 р. Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради, в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування рішення органу владних повноважень, зобовязання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом на обґрунтування вказавши, що 19.02.2016 року в.о. начальникаВідділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 відносно неї було винесено постанову № 11 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч. 1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. 19.02.2016 року головним спеціалістом відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 винесено припис про усунення порушень ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» , допущених під час будівництва площадки біля квартири на вул.. Чайковського, 2/1 в м. Луцьку. У десятиденний строк з дня винесення постанови та припису вона, на підставі ст. 289 КУпАП, оскаржила вказані постанову та припис вищестоящій особі голові ОСОБА_4 міської ради. Листом від 21.03.2016 року заступником голови ОСОБА_4 міської ради повідомлено про відмову у прийнятті скарги до розгляду з рекомендацією звернутися до суду. Такі дії відповідача по відмові у розгляді її скарги на постанову та припис є незаконними, оскільки суперечать ст. 288 КУпАП. Також вважає, що вказана постанова та припис є неправомірними і підлягають скасуванню з підстав їх незаконності. Так, головним спеціалістом відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 було складено акт від 16.02.2016 року, в якому зазначено, що під час перевірки ним виявлено будівництво позивачкою в 2010 році площадки біля квартири по вул. Чайковського 2/1 в м. Луцьку за відсутності проектної документації та декларації про початок будівельних робіт, що належать до І-Ш категорії складності, що є порушенням п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної документації». Проте, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» станом на 2010 рік ще не існував, він був прийняти й та набув чинності лише у 2011 році. Вказаний акт став підставою складання щодо нею протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови. Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності належних доказів, визначених у ст. 251 КУпАП, на підтвердження події та складу адміністративного правопорушення, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї не могло бути розпочате. Крім того, перевіркою було встановлено, що плиту було покладено ще у 2010 році, тобто стягнення не могло бути на неї накладено, оскільки сплили строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП. Відтак, постанова від 19.02.2016 року про накладення на неї адміністративного стягнення є незаконною. Вона неодноразово зверталася до суду з позовами як в порядку цивільного, так і адміністративного судочинства, проте з різних підстав їй відмовляли у відкритті провадження чи провадження по справі закривалось. У звязку з цим, просить суд продовжити позивачу десятиденний процесуальний строк, визначений ст. 289 КУпАП на оскарження до адміністративного суду постанови та припису від 19 лютого 2016 року; визнати протиправними дії службових осіб ОСОБА_4 міської ради по відмові у розгляді її скарги від 29 лютого 2016 року на постанову № 11 від 19.02.2016 року в.о. начальника відділу державно-архітектурного контролю ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_2 та припис головного спеціаліста відділу державного архітектурно-будівельного контрою ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 від 19.02.2016 року про усунення порушень закону; визнати протиправною та скасувати постанову № 11 від. 19.02.2016 року в.о. начальника державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.; провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї закрити; відкликати припис головного спеціаліста відділу державного архітектурно-будівельного контрою ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 від 19.02.2016 року про усунення порушень ст. 25 Закону України «Про основи містобудування».

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради позов не визнала, суду пояснила, що ОСОБА_4 міська рада не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки ОСОБА_4 міська рада чи міський голова не мають повноважень щодо перевірки законності рішень у сфері містобудівної діяльності. Такими вищестоящими органами, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», є органи державного архітектурно-будівельного нагляду. Таким чином, повернення 29.02.2016 року без розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності та на припис, відповідають вимогам закону і не можуть бути визнані як протиправні дії службових осіб ОСОБА_4 міської ради. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 позов не визнав, вважає його необґрунтованим. Так, при винесенні постанови № 11 від 19.02.2016 року про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 96 ч. 1 КУпАП він діяв у межах та у спосіб, визначені законом. В матеріалах адміністративної справи містилися достатні докази, що свідчать про вчинення позивачкою вказаного правопорушення. Посилання позивачки на пропуск строків, передбачених ст. 38 КУпАП , є безпідставними оскільки, правопорушення у сфері містобудівельної діяльності за своїм характером є триваючими. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 мала право оскаржити вищезазначену постанову у 10-денний термін з моменту її винесення.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Таким чином, зі змісту вказаної норми випливає, що позовна заява залишається без розгляду за правилами ст. 100 КАС України при відсутності підстав для поновлення строку на звернення до суду за наявності відповідної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу неодноразово звертався до суду з позовами про скасування постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності, проте позов з різних підстав повертався позивачці або провадження у справі закривалося.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права. Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 18.11.2010 (справа Мушта проти України, набуло статусу остаточного 18.02.2011) звернув увагу на те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду, у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи те, що позивач, отримавши постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності, вживала активні заходи щодо оскарження її у судовому порядку, але з різних підстав отримувала відмову судових органів щодо розгляду її позову, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови від 19.02.2016 року.

Судом встановлено, що 29.01.2016 року до відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 міської ради надійшла заява представника гр. ОСОБА_6 ОСОБА_7 щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за адресою: м. Луцьк, вул. Чайковського, 2.

Пунктом 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 (далі Порядок) передбачено, що звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення субєктом містобудування вимог законодавства є підставою для проведення позапланової перевірки.

Ні підставі наказу № 18 від 16.02.2016 рокув.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 міської ради була призначена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_1 при реконструкції квартири за адресою: м. Луцьк, вул. Чайковського, 2/1. Проведення даної перевірки доручено інспектору, головному спеціалісту Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема: складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обовязкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

16.02.2016 року за результатами вищевказаної позапланової перевірки головним спеціалістом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 було складено ОСОБА_7 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил в якому зазначено, що будівельні роботи на площадці біля квартири на вул. Чайковського 2/1 в м. Луцьку ОСОБА_1 провела без проектної документації та декларації про початок виконання будівельних робіт, виконала мурування стінок висотою близько 0,8 м та вклала плити перекриття (а.с. 15).

16.02.2016 року головним спеціалістом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 96 КУпАП, яке полягає у порушення п. 2 ч. 1 ст. 34 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 16-17).

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Постановою в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 від 19.02.2016 року ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП за проведення у 2010 році будівельних робіт без проектної документації та дозвільних документів, тобто у порушенні ст. 25 Закону України «Про основи містобудування».

Статтею 25 Закону України «Про основи містобудівної діяльності» встановлено, що особи, винні у: недотриманні державних стандартів, норм і правил при проектуванні і будівництві; проектуванні об'єктів з порушенням затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації; виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього; самовільній зміні архітектурного вигляду споруди в процесі експлуатації; недотриманні екологічних і санітарно-гігієнічних вимог, встановлених законодавством при проектуванні, розміщенні та будівництві об'єктів; прийнятті в експлуатацію об'єктів, зведених з порушенням законодавства, державних стандартів, норм і правил; наданні інформації, що не відповідає дійсності, про умови проектування і будівництва чи у необґрунтованій відмові надати таку інформацію, несуть відповідальність, передбачену законом.

Частиною 1 ст. 96 КУпАП передбачена відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд .

Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП, відповідачемв.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 було зазначено, що ОСОБА_1 було проведено будівельні роботи без проектної документації та декларації про початок виконання будівельних робіт, тобто порушено п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо обєктів будівництва, що належать до І-Ш категорій складності.

З тексту Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вбачається, що він був прийнятий 17.02.2011 року, а набрав чинності з 12.03.2011 року.

Як слідує зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Таким чином, позивачку ОСОБА_1 за дії вчинені у 2010 році було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі Закону який на час вчинення вказаного правопорушення не існував та зворотної сили не має.

Закон України «Про планування та забудову територій», який діяв станом на 2010 рік, застереження встановленого п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачав.

На зазначене вище відповідач в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 уваги не звернув, неправомірно притягнув позивачку до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 86 КУпАП.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 11 від 19.02.2016 року в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 відносно неї за ст. 96 ч. 1 КУпАП є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Що стосується позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.96 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення приводить суд до висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як слідує з п. 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Аналіз наведеного дає підстави вважати, що припис усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності є безпосередньо пов»язаним з наявністю відповідного адміністративного правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, то похідний від постанови документ припис про усунення відповідного порушення є незаконним, а тому вимоги позивачки про відкликання цього припису заявлені зайве.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій службових осіб ОСОБА_4 міської ради по відмові у розгляді її скарги від 29 лютого 2016 року на постанову № 11 від 19.02.2016 року та припис від 19.02.2016 року про усунення порушень закону суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

П. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП визначено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вищестоящим органом по відношенню до відділу державного архітектурно-будівельного контролю є органи державного архітектурно-будівельного нагляду, тобто Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинської області.

Таким чином, ОСОБА_4 міська рада чи міський голова не мають передбачених законом повноважень щодо перевірки законності рішень у сфері містобудівної діяльності.

Зі скаргою на постанову в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 20.02.2016 року звернулася до Голови ОСОБА_4 міської ради (а.с. 45-47).

Листом першого заступника міського голови ОСОБА_4 міської ради від 21.05.2016 року (а.с. 5), ОСОБА_1 було повідомлено, що її скарга на постанову та припис відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 міської ради від 19.02.2016 року, в якій остання просить їх скасувати, не може бути розглянута у зв»язку з необхідністю їх оскарження до вищестоящого органу або до суду.

За таких обставин дії службових осіб ОСОБА_4 міської ради по відмові у розгляді по суті скарги ОСОБА_1 від 29 лютого 2016 року на постанову № 11 від 19.02.2016 року та припис від 19.02.2016 року є правомірними.

Керуючись ст.9, 11, 158-163, 185, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 пропущений нею строк звернення до суду у справі за її адміністративним позовом про оскарження постанови в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 від 19.02.2016 року у справі про адміністративне правопорушення за ст. 96 ч. 1 КУпАП.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради, в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування рішення органу владних повноважень, зобов»язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 11 від 19.02.2016 року в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ст. 96 ч. 1 КУпАП.

У задоволенні інших позовних вимогОСОБА_1 відмовити за небгрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова в повному обсязі складена 25 липня 2016 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_8