Справа № 819/94/16
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Справа № 876/3095/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Іщук Л.П.,

суддів: Клюби В.В., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року у справі № 819/94/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання незаконним і скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління МВС України в Тернопільської області, в якому із врахуванням уточнень просив: визнати протиправними дії посадових осіб УМВС України в Тернопільській області за фактом втрати посадовими особами заяви, поданої ОСОБА_1 про бажання працювати в ГУНП в Тернопільській області; визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Тернопільській області №323 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_1 на роботі, зобов'язавши ГУНП в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну вищій або нижчій посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнути з ГУНП України у Тернопільській області 10 000 гривень моральної шкоди.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково: перенесено дату звільнення ОСОБА_1 з 06 листопада 2015 року на 11 листопада 2015 року та зобов'язано управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період із 06 листопада 2015 року по 11 листопада 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, подали на вказану постанову суду апеляційні скарги.

Зокрема, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального права, неповне дослідження обставин справи. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що позивачем була подана заява про бажання працювати в органах Національної поліції на посаді інспектора поліції, яка була передана посадовій особі. Проте, заява була втрачена, що підтвердили свідки. При цьому, Законом України "Про національну поліцію" не врегульовано порядок виявлення бажання проходити службу в поліції і, зокрема, не визначено форму виявлення такого бажання. Суд першої інстанції не врахував того, що відповідач прийняв рішення про звільнення позивача зі служби, не з'ясувавши можливість використання позивача на службі. Таке рішення могло б бути прийнятим у випадку відмови позивача від запропонованих йому посад. Крім цього позивач вважає, що в даному випадку мала місце реорганізація, а не ліквідація відповідача.

Відповідач - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, покликаючись на те, що постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року в оскаржуваній частині прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та всупереч обставинам справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області зазначає те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу УМВС України в Тернопільській області. Працівників, у тому числі позивача, які не подали рапорти та не виявили бажання проходити службу в ГУНП в Тернопільській області, було звільнено через скорочення штатів на підставі розділу XI Закону України "Про Національну поліцію". Рапорту позивача про намір проходити службу в поліції УМВС України в Тернопільській області не отримувало, що вбачається з довідки УМВС України в Тернопільській області від 08.02.2016 року. Також відповідно до довідки ГУНП в Тернопільській області від 08.02.2016 року №172/2/05/2016 заява з проханням прийняття на службу до поліції від позивача не надходила. В день звільнення позивач особисто отримав трудову книжку та військовий квиток, здав службове посвідчення, жодних претензій з приводу підстав свого звільнення не заявляв. За таких обставин, відповідач вважає, що УМВС України в Тернопільській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому просить врахувати, що позивачу моральна шкода не завдана, так як він сам особисто не виявив бажання проходити службу в органах міліції.

Крім того, апелянт вказує на те, що відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", Положення про Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, затвердженого наказом Національної поліції від 06 листопада 2015 року № 36, територіальні органи поліції, зокрема, ГУНП в Тернопільській області, не є правонаступником УМВС України в Тернопільській області. Позивач не перебував у трудових відносинах з ГУНП в Тернопільській області, жодних рішень ГУНП в Тернопільській області відносно ОСОБА_1 не приймало, а тому позовні вимоги до ГУНП в Тернопільській області безпідставні.

Щодо перенесення судом дати звільнення позивача, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області звертає увагу суду на те, що факт перебування позивача на службі з 08 листопада 2015 року по 11 листопада 2015 року жодним доказом не підтверджений, а відтак не може бути підставою для задоволення позову.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з 21.09.2006 року.

Відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області від 20.03.2013 року № 66 о/с позивач призначений з 20.03.2013 року на посаду дільничного інспектора міліції СДІМ МГБ Монастириського РВ.

Наказом УМВС в Тернопільській області від 06 листопада 2015 року №323 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції СДІМ МГБ Монастириського РВ УМВС, з виплатою компенсації за 30 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та не виявлення ним бажання проходити службу у поліції, УМВС України в Тернопільській області при прийнятті наказу про звільнення ОСОБА_1 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб УМВС України в Тернопільській області за фактом втрати вказаними посадовими особами заяви, поданої ОСОБА_1 про виявлення бажання працювати в ГУНП в Тернопільській області; визнання незаконним та скасування наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області № 323 о/с від 06.11.2015 року в частині його звільнення з органів внутрішніх справ задоволенню не підлягають.

Оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступні обставини.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 р. (далі - Положення № 114).

Відповідно до пункту 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ, він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону. При цьому, вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі, відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Разом з тим, приписами пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З аналізу наведених норм встановлено те, що передумовою для отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке, на переконання суду, має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI, тобто протягом трьох місяців з дня опублікування Закону. При цьому ініціатором таких пропозицій є уповноважена особа новоствореного органу.

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" опубліковано 06.08.2015 р. в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін щодо попередження про можливе звільнення слід рахувати з 07.08.2015 р. та протягом 3-х місяців з моменту набрання чинності відповідних положень Закону № 580-VIІІ, особа могла виявити бажання працювати у поліції.

Апеляційним судом з довідки ГУ НП в Тернопільській області від 08.02.2016 № 172/1/05/2016 встановлено те , що заяви ОСОБА_1 з проханням прийняття на службу та призначенням на відповідну посаду до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області не надходило.

Довідкою УМВС України в Тернопільській області від 08.02.2016 підтверджується той факт, що рапорт про бажання подальшого проходження служби в Національній поліції та рапорт про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з 06.11. 2015 року за пп "з" п. 64 (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ УМВС України в Тернопільській області не надходив.

Апеляційний суд не приймає до уваги покликання ОСОБА_1 на показання свідків, якими, на думку позивача, підтверджується факт подання ним заяви про бажання проходити службу в поліції, оскільки такі є неналежними доказами цього факту та спростовуються вищевказаними довідками.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, те що ОСОБА_1 заяви про бажання працювати в ГУНП в Тернопільській області до УМВС України в Тернопільській області не подавав, а тому апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправними дії посадових осіб УМВС України в Тернопільській області за фактом втрати посадовими особами заяви, поданої ОСОБА_1 про бажання працювати в ГУНП в Тернопільській області, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому що , позивач не скористався наданим йому Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, а тому в силу данного Закону вважається таким, що відмовився від проходження служби в поліції.

Згідно з пунктами 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. При цьому, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З приводу тверджень позивача про те, що УМВС України в Тернопільській області не з'ясувало можливості подальшого використання позивача на службі, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 114 визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Однак, Закон № 580-VІІІ встановлює особливості звільнення з ОВС через скорочення штату, у зв'язку зі створенням нового органу - Національної поліції України, та не передбачає необхідності з'ясування управліннями Міністерства внутрішніх справ України можливості подальшого використання особи на службі.

Так, Закон № 580-VІІІ містить спеціальні норми, що регулюють вказані правовідносини, а тому Положення № 114 підлягає застосуванню з врахуванням особливостей, встановлених нормами Закону № 580-VІІІ.

Крім того, управління Міністерства внутрішніх справ в Тернопільській області чинним законодавством не наділено повноваженнями, щодо кадрової політики в управлінні Національної поліції в Тернопільській області, а тому не могло з'ясовувати можливості подальшого використання позивача на службі в новоствореній структурі.

При цьому, у зв'язку з відсутністю бажання ОСОБА_1 працювати в новоствореній поліції, що підтверджується відсутністю відповідної заяви, управління Національної поліції в Тернопільській області також не мало правових підстав для з'ясування можливості подальшого використання позивача на службі в поліції.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що УМВС України в Тернопільській області та управління Національної поліції в Тернопільській області не з'ясували можливості подальшого використання позивача на службі.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що управління Міністерства внутрішніх справ в Тернопільській області при прийнятті наказу №323 о/с від 06 листопада 2015 року діяло в межах повноважень на підставі та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, а тому не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасуваня наказу УМВС України в Тернопільській області №323 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ГУНП в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну вищій або нижчій посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст 47 Закону України "Про національну поліцію" призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Частинами 2, 3 цієї ж статті передбачено, що у разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу. Призначення на посади курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, здійснюють керівники таких закладів.

Статтею 48 Закону № 580-VІІІ визначено те, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Окремий порядок призначення на посади поліцейських, встановлено для працівниів міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції встановлений пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, вирішення питання про призначення особи на посаду в органах поліції належить до виключної компетенції посадових осіб, зазначених у статті 47 Закону № 580-VIІI і суд не може перебирати на себе повноваження вказаних посадових осіб, замінюючи їх у такий спосіб.

За наведених обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині призначення ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну вищій або нижчій посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд звертає увагу на те, що факт вимушеного прогулу ОСОБА_1 судом не встановлений, а тому вказана позовна вимога є безпідставною, у зв'язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Також апеляційним судом встановлено те, що діями відповідачів, позивачу моральна шкода не заподіяна, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

З приводу висновку суду першої інстанції про те, що для повного захисту прав та інтересів позивача ОСОБА_1 суд вважає за необхідне перенести дату звільнення ОСОБА_1 з 06.11.2015 року на 11.11.2015 року та зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільськвй області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за період з 06.11.2015 року по 11.11.2015 року, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Всупереч вимогам цієї статті, суд першої інстанції не вказав, яким чином задоволення позову, в обраний судом першої інстанції спосіб, призведе до захисту прав позивача, з врахуванням того, що позивач просив суд призначити його на посаду в новоствореній поліції та жодних вимог про поновлення на раніше займаній посаді не заявляв.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, обраний судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача не відповідає змісту заявлених вимог, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанову суду в частині задоволення позову слід скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області задоволити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року у справі № 819/94/16 скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання незаконним і скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Л.П. Іщук

Судді В.В. Клюба

Р.Б. Хобор

Постанова складена в повному обсязі 29.07.2016 року