Справа № 161/7997/16-а
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/7997/16-а
Провадження № 2-а/161/478/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 р. Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Шелеста П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону УПП у м. Луцьку рядового поліції Шелеста Павла Олександровича про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом на обгрунтування вказавши, що 19.06.2016 року інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Луцьку Шелестом П.О. відносно нього було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 850738, згідно якої він керуючи автомобілем VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_1, по вул. Дубнівській, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1; 5.43.1, «Пункт зупинки автобуса», «Пункт зупинки тролейбуса» чим порушив п. 15.9 «е» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП. Вважає вказану постанову неправомірною, оскільки не здійснював зупинку, а рухався на малій швидкості, у зв'язку з несправністю автомобіля, а тому не порушував ПДР України. Просить суд визнати дії інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Луцьку рядового поліції Шелеста П.О. протиправними та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 19.06.2016 року серії ПС2 № 850738 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, суду пояснив, що рухаючись по вул. Дубнівській помітив несправність автомобіля, а саме: перестала мигати лампочка повороту та пропала тяга, у зв'язку з чим зменшив швидкість до мінімальної та перезапустив двигун не зупиняючись. Зупинився вже на вимогу працівників поліції. Вказав, що даний факт могла підтвердити свідок, яка знаходилась на той момент в автомобілі. Вважає, що постанову має бути скасовано, оскільки він не порушував п. 15.9 «е» ПДР України.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що 19.06.2016 року ним здійснювалося патрулювання по місту Луцьку. Приблизно о 06.00 год. рухаючись по вул. Дубнівській, помітив автомобіль, який без аварійної сигналізації стояв менше ніж за 30 метрів до автобусної зупинки. Свідка на якого посилається позивач в автомобілі не було. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові та інші докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19.06.2016 року відносно позивача ОСОБА_1 поліцейським роти № 2 батальйону УПП у м. Луцьку рядовим поліції Шелестом П.О. було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 850738 за ст.122 ч. 1 КУпАП України (а.с. 3).

З вказаної постанови слідує, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_1, по вул. Дубнівській, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1; 5.43.1, «Пункт зупинки автобуса», «Пункт зупинки тролейбуса» чим порушив п. 15.9 «е» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП., за що накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до п. 9.2 б ПДР України - зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, складена рядовим поліції Шелестом П.О, який відповідно до вимог ст. 222 КУпАП та Закону України «Про національну поліцію» має право розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення, зокрема вчинення правопорушень за ч.1 ст.122 КпАП України.

Статтею 9 КпАП України передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери нагрудного реєстратора поліцейського вбачається, що позивач ОСОБА_1 зупинив автомобіль менше ніж за 30 м до на автобусної зупинки без вімкнення аварійної сигналізації. На цей час в автомобілі окрім самого позивача нікого не було. Про наявність свідка під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 працівникам поліції не заявляв.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який здійснював патрулювання разом з відповідачем, підтвердив факт зупинки автомобіля позивача без ввімкненої аварійної сигналізації ближче 30 метрів від знаку «Пункт зупинки автобуса». На час зупинки автомобіля ОСОБА_1 в автомобілі перебував один.

Об»єктивних підстав ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_3 позивачем не наведено і судом під час розгляду даної справи не отримано.

У статті 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, які встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів. До речових доказів законодавець відносить, зокрема, магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію. Про обставини, які мають значення для справи. Отже, відеозапис віднесено до категорії речових доказів.

У статті 80 КАС України визначено, що речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. Тобто відеозапис є різновидом речових доказів.

Таким чином, суд вважає, що наданий відповідачем відеозапис, здійснений за допомогою камери нагрудного реєстратора відповідача, є належним та припустимим доказом, у розумінні положень КАС України та КУпАП України.

Таким чином, факт порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: «порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг» є встановленим в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція) затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, частина друга і третя статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Аналізуючи вищенаведені правові норми, суд вважає, що відповідачем правомірно було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання протоколу.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Ст.280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова містить основні обов'язкові елементи, наявність яких свідчить про повноту і об'єктивність з'ясування всіх обставин справи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що інспектор патрульної служби роти № 1 батальйону Управління патрульної служби МВС у м. Луцьку при винесенні постанови серії ПС2 № 720717 від 30 червня 2016 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, в зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 72, 158-163, 185, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону УПП у м. Луцьку рядового поліції Шелеста Павла Олександровича про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова в повному обсязі складена 27 липня 2016 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська