Справа № 806/919/16
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"27" липня 2016 р. Справа № 806/919/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Одемчука Є.В.

суддів: Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "13" червня 2016 р. у справі за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" про стягнення 32880,01 грн ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся з позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" 32880,01 грн. адміністративно-господарських санкцій та пені за недодержання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу працюючих на ТзОВ "Стандарт" у 2015 році складала 57 чоловік, а тому відповідач мав працевлаштувати 2 інваліда, тоді як фактично працевлаштував 1 особу-інваліда, що свідчить про те, що ним не виконало нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року в задоволенні позову Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" про стягнення 32880,01 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів просить скасувати постанову суду першої інстанції від 13 червня 2016 р. за необґрунтованістю і безпідставністю та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що відповідач не дотримався нормативу робочих місць та пошуку для працевлаштування інвалідів на підприємстві.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів форми №10 - ПІ затвердженого наказом Мінпраці №527 від 12.11.2008 року середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу працюючих на товаристві з обмеженою відповідальністю "Стандарт" у 2015 році складала 57 чоловік.

За таких обставин, відповідач від числа середньооблікової кількості штатних працівників, що складає 57 осіб, повинен був працевлаштувати два інваліда.

За невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2015 році, позивачем нараховані відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 32071,93 грн. та пеню у сумі 808,08 грн.

Оскільки відповідач суму адміністративно-господарської санкції та пені самостійно не сплатив, позивач звернувся до суду для їх стягнення у примусовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції покликався на те, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування про що неодноразово наголошувалося Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі №21-60а11 та від 16 квітня 2013 року у справі №21-83а13.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновок, виходячи з наступного.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Згідно зі ст.17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда. Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Відповідно до частин 1,3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу положень ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як убачається зі змісту ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", на відповідача, як працедавця, покладено обов'язок створити робочі місця і умови для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

При цьому, указаний обов'язок не супроводжується обов'язком відповідача здійснювати пошук інвалідів, адже в силу ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" такий обов'язок покладено на Державну службу зайнятості.

Встановлено, що ТОВ "Стандарт" надано до суду докази щодо надання до Житомирського міського центру зайнятості звітності (інформації про попит на робочу силу (вакансії) за встановленою формою із зазначенням відомостей про наявність вільних робочих місць (вакансій) для осіб з обмеженими фізичними можливостями від 05.02.2015 року, 09.06.2015 року, 03.08.2015 року відповідно.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачем вимоги щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування інваліда відповідно до нормативів ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" у 2015 році були виконані.

Крім того, встановлено, що 17.08.2015 року на підприємство була влаштована особа - інвалід на посаду машиніста комп'ютерного набору, що підтверджується наказом про прийняття на роботу ОСОБА_3, довідкою до акта огляду МСЕК №079755 Міністерства охорони здоров'я України про встановлення ОСОБА_3 3-ї групи інвалідності, пенсійним посвідченням ОСОБА_3 НОМЕР_1.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

При цьому, згідно зі ч.ч. 1,2 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини першої ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

В силу ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Це означає, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися до працедавця в разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому цей суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" заходів для працевлаштування останніх, тобто, коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підприємство, як роботодавець свій обов'язок зі створення 2-х робочих місць для інвалідів у 2015 році виконало та вжило усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, а тому позовні вимоги Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого рішення, яке постановлене із дотриманням судом норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "13" червня 2016 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.В.Одемчук

судді: А.Ю.Бучик

Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вул.Домбровського, 38,м.Житомир,10029

3- відповідачу: Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт" вул.Кооперативна,18,м.Житомир,10000

- ,