Справа № 2а/2470/1561/11
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 листопада 2011 року м. Чернівці Справа № 2а/2470/1561/11

15:01

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.;

секретаря судового засідання Білоус В.В.;

за участю:

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ДПІ у Глибоцькому районі про скасування податкових повідомлень рішень,-

В С Т А Н О В И В :

В поданому до суду 12.07.2011 року адміністративному позові позивач просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.06.2010 року за № /0-8918 на суму 22423,71 грн. податку з доходів найманих працівників № /0-8919 на суму 1400 грн. єдиний податок на підприємницьку діяльність та від 27.08.2010 року № /0-13745 на суму 11062,02 грн. податку з доходів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державною податковою інспекцією у Глибоцькому районі з 21.04.2010 року по 06.05.2010 року у відповідності до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання проведено планову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства приватного підприємця ОСОБА_1 та складно акт перевірки про результати виїзної планової перевірки № 95/1700/НОМЕР_1 від 11.05.2010 року (далі - Акт перевірки). За результатами розгляду Акту перевірки державною податковою інспекцією у Глибоцькому районі 04.06.2010 року прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Крім цього, за результатами адміністративного оскарження до державної податкової адміністрації в Чернівецькій області 18.08.2010 року винесено рішення № 5012/10/25-009 про результати розгляду повторної скарги. Даним рішенням додатково донараховано податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб на суму 11062,02 грн., в тому числі основного платежу 3687,34 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 7374,68 грн. та прийнято відповідне податкове повідомлення-рішення від 27.08.2010 року № /0-13745.

Разом з тим, у пункті 2.4 Акту перевірки зазначено, що за перевіряємий період позивачем використовувалася праця найманих працівників та, при цьому, не сплачувався єдиний податок та податок з доходів фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників. Проаналізувавши викладене в Акті перевірки стверджував, що податковими інспекторами підтверджується факт того, що у період перевірки позивачем заробітна плата найманим працівникам не нараховувалась та відповідно, не виплачувалася, тобто об'єкт оподаткування податком з доходів найманих працівників був відсутній. Жодних доказів нарахування та (або) виплати будь-якої суми заробітної плати найманим працівникам встановлено не було, тим більше не встановлено періоду одержання такої заробітної плати. Також позивач зазначає, що у період, що перевірявся заробітна плата найманим працівникам не нараховувалася, тому обов'язок стосовно утримання та перерахування до бюджету податку з доходів найманих працівників на позивача не розповсюджувався і донарахування згідно Акту перевірки та рішень податку з доходів найманих працівників є незаконними.

Відповідач подав до суду заперечення в яких зазначив, що документальною плановою виїзною перевіркою від 11.05.2010 року за № 95/1700/НОМЕР_1 встановлені порушення: підпункту а п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб при виплаті доходів громадянам за період, що перевірявся, в сумі 7474,57 грн.; статті 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" у результаті чого донараховано єдиного податку з фізичних осіб за період, що перевірявся в сумі 1400,0 грн.

Відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковим агентом являється також фізична особа незалежно від способу оподаткування іншими податками, яка зобовязана нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до Закону, при цьому додержуючись норм ст. 8 даного Закону щодо порядку (або в частині) нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету. З преамбули пп. а. п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» вбачається обов'язок податкового агента приватного підприємця ОСОБА_1 своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Факт використання найманої праці в підприємницькій діяльність ОСОБА_1 підтверджується видами та обємами виконаних підрядних робіт. Загальна сума прямих витраті яка зазначена в наданих для перевірки актах приймання виконаних підрядних робіт становить 228 733,0 грн. в т. ч. сума прямих витрат на заробітну плату 74740,0 грн. В супереч вищевказаних норм Закону, ОСОБА_1 не нараховувався, не утримувався та не сплачувався до бюджету податок з доходів фізичних осіб при виплаті заробітній платі найманим особам.

ОСОБА_1 оскаржив вищевказане податкові повідомлення - рішення в апеляційному порядку за результатом розгляду у відповідності з абз.7 п. 9 Положення «Про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби» збільшено на 11 062,02 грн. суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, визначену у податковому повідомленні - рішенні.

Під час розгляду повторної скарги було встановлено, що при проведенні перевірки та розгляді первинної скарги не було враховано, що сума прямих витрат на заробітну плату в сумі 49 925,9 грн. зменшена на суму внесків на державне пенсійне страхування за ставкою 33,2 відсотків. ( 7 474,0- ( 7474,0 * 33,2), яка зазначена в актах виконаних підрядних робіт за 2008-2009 р. А відповідно до листа Управління капітального будівництва Чернівецької області державної адміністрації від 13.08.2010 року № 01-01/987 в актах приймання виконаних робіт за типовою формою № КБ-2 прямі витрати враховують в своєму складі заробітну плату робітників, вартість експлуатації машин і механізмів та матеріалів, виробів конструкцій, відрахування на соціальні заходи, в тому числі внески на пенсійне страхування, нараховуються до загальновиробничих витрат.

Позивач та його представник під час судового розгляду позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали посилаючись на обставини викладені в запереченні.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, суд дійшов висновку, що позов належить до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 в Глибоцькій РДА 23.11.2006 р. та отримав свідоцтво про державну реєстрацію В02 №109736 та з 01.04.2007 р. по 30.09.2009 р. перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку. У період з 01.10.2009 р. по 31.03.2010 р. перебував на загальній системі оподаткування.

Державною податковою інспекцією у Глибоцькому районі з 21.04.2010 року по 06.05.2010 року у відповідності до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання проведено планову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства приватного підприємця ОСОБА_1 та складно Акт перевірки № 95/1700/НОМЕР_1 від 11.05.2010 року (а.с.5-9).

В акті перевірки на стор. 13 зафіксовано, що в період з 01.07.2007 р. по 30.09.2009 р. використовував працю найманих працівників, що засвідчено трудовими угодами між працівниками і фізичною особою, зареєстрованих в Глибоцькому центрі зайнятості з ОСОБА_5 від 02.07.2007 р. дата розірвання 31.07.2007 р., ОСОБА_6 від 02.11.2007 р. дата розірвання 14.03.2008 р., з ОСОБА_7 від 02.07.2007 р. дата розірвання 05.11.2007 р., з ОСОБА_6 від 15.12.2008 р. дата розірвання 27.02.2009 р. та надано пояснення двома громадянами, які протягом березня вересня 2009 року брали участь в підприємницькій діяльності фізичної особи ОСОБА_1 Також зазначено, що виплачуючи заробітну плату вищезазначеним найманим працівникам субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 згідно Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» являється податковим агентом та згідно пп. а п.19.2 ст. 19 зобовязаний своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку.

На стор. 14 акту вказано, що за період з квітня 2008 року по листопад 2008 р. та з березня 2009 по березень 2010 р. дані щодо нарахування заробітної плати субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 відсутні.

Також судом встановлено, що податковим органом, на підставі даних актів виконаних робіт ОСОБА_1, зведені відомості граф щодо заробітної плати за перевіряємий період визначені як дохід, що підлягає обкладенню 15% податком з доходів фізичних осіб. В результаті цього донараховано 7474,57 грн.

Перевіркою встановлені порушення п.п. а п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб при виплаті доходів громадянам за період, що перевірявся, в сумі 7474,57 грн. Та порушення ст. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" у результаті чого донараховано єдиного податку з фізичних осіб за період, що перевірявся, в сумі 1400,0 грн. У звязку із використанням праці 2-ох найманих працівників не заявивши про це до податкового органу та не сплативши 50 % ставки єдиного податку за кожну особу.

За наслідками розгляду Акту від 11 травня 2010 року були винесені ДПІ у Глибоцькому районі 04.06.2010 року податкові повідомлення рішення № /0-8918 на суму 22423,71 грн., № /0-8919 на суму 1400,00 грн. податку з доходів фізичних осіб (а.с.10).

Дані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем.

Відповідно до рішення про результати розгляду повторної скарги від 18.08.2010 року № 5012/10/25/009 ДПА в Чернівецькій області розглянула повторну скаргу ОСОБА_1 від 14.07.2010 року ДПА в Чернівецькій області залишила без змін вищезазначені податкові повідомлення рішення ДПІ у Глибоцькому районі та збільшила на 11062,02 грн. суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб (а.с.12-13).

За результатами розгляду рішення на скаргу відповідачем 27.08.2010 року винесено податкове повідомлення рішення № /0/13745 про збільшення суми податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 11062,02 грн., в тому числі основного платежу на суму 3687,34 грн. та штрафних (фінансових санкцій) санкцій на суму 7374,68 грн. з доходів найманих працівників (а.с.11).

Відповідач подав розрахунок результатів документальної перевірки та штрафних санкцій по акту документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_8 (а.с.49).

Судом дослідженні акти виконаних робіт за січень вересень 2009 року між ОСОБА_1 та Глибоцьке ВУЖКГ, Глибоцькою селищною радою на установку дорожніх знаків та будівництво автостоянки, поточний ремонт памятника в смт. Глибока, поточний ремонт огорожі ДУ «Сонечко», облаштування цимбринь, поточний ремонт парапетних огорож, благоустрій дитячого майданчика, поточний ремонт вбиральні, облаштування криниць, відновлення спортивного майданчика, відновлення дитячого майданчика, капітальний ремонт фасаду. (а.с. 50-73).

Свідок ОСОБА_9 Дмиторвич в судовому засіданні зазначив, що він являється сином приватного підприємця ОСОБА_1 Стосовно того чи працював він у батька повідомив, що не працював заробітної плати не отримував. Памятає, що у вересні 2010 році допомагав батькові у реконструкції фасаду. Також повідомив, що з березня 2009 року до кінця року працював на фірмі ПП «Кратон», а протягом 2010 року на ПП «Торговий дім «Укр-Петроль». Щодо відібраних у нього письмових пояснень податковим органом під час перевірки в яких зазначено, що він помагав батькові безоплатно в його підприємницькій діяльності з березня по вересень 2009 року, зазначив, що таке пояснення дійсно він писав, так як перевіряючі сказали, що написавши такі поясненнями він допоможе батькові.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що він являється зятем приватного підприємця ОСОБА_1 На запитання чи працював він у ОСОБА_1 повідомив, що за гроші не працював, інколи допомагав, оскільки це батько його дружини. На запитання чим він займався у 2009 році повідомив, що він перебував на обліку у Глибоцькому центрі зайнятості з грудня 2008 року по вересень 2009 року, а вже з 17.09.09 працював на ПП «Торговий дім «Укр-Петроль».

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до 3 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями Верховної ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим і ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень.

Підпунктами 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-ІV від 22.05.2003 р. (який був чинний на момент виникнення правовідносин, далі ОСОБА_3 № 889-ІV) визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону. Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Згідно з п.п. 19.2 а) п.19.2 ст.19 Закону № 889-ІV особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Як встановлено судом, приватний підприємець у період за який йому здійснено донарахування податковим органом перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку. Субєкт владних повноважень зробив висновок, що оскільки в актах виконаних робіт ОСОБА_1 із замовником зазначена сума витрат на заробітну плату, то підприємець виплачував заробітну плату найманим працівника і виступав податковим агентом зі сплати податку з доходу і донарахував 7474 ,57 грн. При цьому в самому акті перевірки на стор. 14 субєкт владних повноважень фіксує, що за період з квітня 2008 року по листопад 2008 року та з березня 2009 по березень 2010 року відсутні дані щодо нарахування субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 заробітної плати, зазначаючи в акті перевірки прямо протилежні положення.

З такими висновками податкового органу суд не може погодитись виходячи з наступного.

В наказі Державної податкової адміністрації України від 29 грудня 2003 року № 633 «Про затвердження Податкового роз'яснення щодо застосування положень пункту 1.8 статті 1, пункту 9.12 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" та листа Державної податкової адміністрації України від 08.01.2004 р. № 16/5/17-3116 зазначено наступне. Що стосується правових норм підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону № 889-ІV, то ним встановлено, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту. До спеціального законодавства належить спеціальна (спрощена) система оподаткування (згідно з Указом Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ) та звичайна/загальна система оподаткування.

Відповідно до ст. 2 Указу № 727/98 дохід, отриманий від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включається до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань платника єдиного податку. Згідно із статтею 6 Указу № 727/98 платник єдиного податку не є платником ПДФО (прибуткового податку з громадян) саме від здійснення того виду підприємницької діяльності, дохід від якої обкладається єдиним податком.

Таким чином, на підставі положень п. 1.6 ст. 1 Закону (а також пп. 4.3.25 ст. 4, пп. 9.12.1 та 9.12.2 ст. 9, ст. 17 Закону; ст. 2 та 6 Указу; ст. 14 Декрету) особа, яка є джерелом виплати доходу (виручки) на користь СПД, не має правових підстав визначати об'єкт оподаткування - оподатковуваний дохід під час здійснення виплати такого доходу (виручки), оскільки це призведе до подвійного оподаткування такого доходу та порушення сфер правового регулювання між Указом, Декретом та Законом.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач був платником єдиного податку і весь дохід отриманий за актами виконаних відновлювальних будівельних робіт є саме його доходом за який він справно платив, визначений для нього єдиний податок, а прийняття податкових повідомлень рішень 04.06.2010 року за № /0-8918 на суму 22423,71 грн. з яких 7474,57 грн. податку з доходів фізичних осіб та 14949,14 грн. штрафних санкцій і від 27.08.2010 року № /0-13745 на суму 11062,02 грн. податку з доходів фізичних осіб, призвело до подвійного оподаткування і є протиправним. При цьому, підстава для оподаткування позивача податковим органом вибрана на основі припущень того, що у ОСОБА_1 були наймані працівники і він їм сплачував заробітну плату, однак зазначені обставини не знайшли свого підтвердження перевіреними обставинами по справи.

Згідно Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 11 червня 2004 року № 326, зокрема п. 4 розділу II визначено, що не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень посадовими особами, що здійснюють перевірку, які не мають підтверджених доказів.

Враховуючи наведене, податкові повідомлення рішення від 04.06.2010 року за № /0-8918 на суму 22423,71 грн. податку з доходів найманих працівників та від 27.08.2010 року № /0-13745 на суму 11062,02 грн. податку з доходів фізичних осіб прийняте за результатами оскарження, є протиправними і підлягають скасуванню.

У випадку, коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманих працівники або до підприємницької діяльності залучаються члени сімї, то ставка єдиного податку згідно Указу № 727/98 збільшується на 50 відсотків за кожну особу, але аж ніяк не може застосовуватись 15% ставка податку від обєкта оподаткування передбачена п.7.1 ст. 7 Закону № 889-VI, як визначено податковим органом.

Згідно положень ст. 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Абзацом 4 ст.2 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва від 03.07.98 № 727/98 передбачено, що у разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім'ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Згідно з п.1.8 ст. 1 ОСОБА_3 № 889-ІV наймана особа - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію виключно за дорученням або наказом працедавця згідно з умовами укладеного з ним трудового договору (контракту) відповідно до закону. При цьому усі вигоди від виконання такої трудової функції (крім заробітної плати такої найманої особи, інших виплат чи винагород на її користь, передбачених законодавством), а також усі ризики, пов'язані з таким виконанням або невиконанням, отримуються (несуться) працедавцем.

Проаналізувавши положення Закону України Про податок з доходів фізичних осіб (чинного на момент виникнення правовідносин) , Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, суд дійшов висновку, що податок з доходів фізичних осіб - 50 відсотків ставки єдиного податку підлягають справлянню в разі виплати фізичною особою-підприємцем доходу громадянину за трудовим договором або без такого у разі використання у підприємницькій діяльності членів сімї.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу законів про працю України - працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частинами 3, 4 ст. 24 цього Кодексу визначено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Як зафіксовано в акті перевірки ОСОБА_1 використовуючи протягом березня вересня 2009 року двох найманих працівників не заявивши про це до податкового органу та не сплатив 50% ставки єдиного податку за кожну особу порушив вимоги податкового законодавства. Також в акті на ст. 13 зазначено, що ОСОБА_1 виплачував найманим працівникам заробітну плату, такий висновок зроблено на підставі того, що згідно актів приймання виконаних робіт загальна сума витрат на заробітну плату складала 74740 грн.

З такими висновками податкового органу суд не може погодитись виходячи із наступного, факту доведення податковим того, що дві особи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були найманими працівниками та отримували заробітну плату не було. Зазначені особи залучено судом, як свідків на що вони пояснили, що не були найманими працівниками, заробітної плати не отримували, а оскільки вони є родичами ОСОБА_1, то допомогли батькові у вересні 2009 на великому обєкті реконструкції фасаду, але це не мало системного характеру. Крім того, з березня по вересень 2009 року ОСОБА_9 працював на іншій організації, а ОСОБА_10 перебував на обліку в центрі зайнятості.

У звязку із наведеним, суд звертає увагу, що норма абц. 4 ст. 2 Указу № 727/98 встановлює обовязок платника єдиного податку, якщо він використовує найману працю або у підприємницькій діяльності беруть участь члени його сім'ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу. В даному випадку мало місце використання у підприємницькій діяльності саме членів сімї, тому угоди не вимагалось, як і сплата заробітної плати. Однак, податковий орган у своєму акті плутаючи зазначені поняття зазначає, що позивач використовував саме найманих працівників, таким чином збільшує податкове зобовязання платника податку.

Суд погоджується з тим, що оскільки у підприємницькій діяльності ОСОБА_1 брали участь члени його сім'ї, його син та зять, то він зобовязаний був сплатити збільшену ставку єдиного податку на 50 відсотків за кожну особу. Разом з тим, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні стверджували, що вони допомагали тільки у вересні 2009 року на великому обєкті. Податковим органом визначено зобовязання за період з березня по вересень 2009 року у розмірі 1400 грн. як за двох найманих працівників. Враховуючи твердження свідків, суд вважає, що ОСОБА_1 повинен був сплатити у вересні місяці 50% ставки єдиного податку за кожну особу. Не приймати до уваги пояснення свідків у суду немає підстав, оскільки ті зазначили, що надані податковим органом пояснення писали під час перевірки на прохання податкових ревізорів. Встановити достовірно період в якому у підприємницькій діяльності ОСОБА_1 брали участь члени його сімї суду не видається можливим.

При цьому суд зазначає, що податкове повідомлення рішення № /0-8919 на суму 1400 грн. єдиний податок на підприємницьку діяльність підлягає скасуванню від 27.08.2010 року № /0-13745 на суму 11062,02 грн. податку з доходів фізичних осіб, оскільки не підтверджено період в якому у підприємницькій діяльності брали участь члени сім'ї платника єдиного податку.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідачем не підтверджено факту використання найманої робочої сили ОСОБА_1 та період залучення до виконання підприємницької діяльності членів сімї. Висновки відповідача базуються на припущеннях щодо неможливості позивачем виконати самостійно обсяг виконаної роботи за договорами, що достовірно підтверджує наявність факту порушення субєктом владних повноважень податкового законодавства. Згідно п.4 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницької діяльності фізичними особами», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 11.06.2004 року № 326 (чинного на момент виникнення правовідносин), не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень посадовими особами, що здійснюють перевірку, які не мають підтверджених доказів.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи діюче на момент спірних правовідносин законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що твердження органу державної податкової служби, викладені в акті перевірки, не є достатньо обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому, у суду відсутні правові підстави вважати податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено податкові зобов'язання, правомірними.

Оцінюючи усі докази досліджені судом у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 11, 69, 70, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Скасувати податкові повідомлення рішення від 04.06.2010 року № /0-8918 на суму 22423,71 грн., № /0-8919 на суму 1400 грн. та від 27.08.2010 року № /0-13745 на суму 11062,02 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 185, частин першої-другої статті 186 КАС України сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. Скарга про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення або в разі відсутності сторони в судовому засіданні з дня одержання її копії. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову у повному обсязі сторони можуть отримати 28.11.2011 року.

Суддя : Т.М. Брезіна