Справа № 821/982/16
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/982/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтович І.І.,

судді - Варняк С.О., Бездрабко О.І.

при секретарі: Сердюк О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Херсонської митниці ДФС - Чумаченко М.А., Галкіна Є.Ю.

представника відповідача - Державної фіскальної служби України - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Державної фіскальної служби України та Херсонської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування наказів № 2395-о та № 416-о від 21.06.2016 р., поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач - 1) та Херсонської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач - 2) в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 21.06.2016 року №2395-о «Про звільнення ОСОБА_4.»; визнати протиправним та скасувати наказ Херсонської митниці ДФС Державної фіскальної служби України №416-о від 21.06.2016 року «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України» №2395-о від 21.06.2016 року; поновити позивача на посаді заступника начальника Херсонської митниці Державної фіскальної служби; стягнути з Херсонської митниці ДФС на користь позивача 15371, 76 грн. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав із підстав викладених в позовній заяві. Зокрема зазначив, що оскаржуваним наказом позивача звільнено із посади заступника начальника Херсонської митниці ДФС, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Аналізуючи норми чинного законодавства можна дійти висновку, що звільнення працівника у зв'язку із скороченням чисельності може вважатися законним, якщо скорочення штату або чисельності справді мало місце. В зв'язку із цим зазначив, що в дійсності посада заступника начальника Херсонської митниці ДФС скорочена не була. Також зазначив, що в митних органах позивач працював більше 10 років. 21.08.2015 року присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи 1 рангу». Крім того, за час проходження служби позивач неодноразово нагороджувався. Вказані обставини підтверджують високу кваліфікацію і продуктивність праці, проте в порушення ст.42 КЗпП України були безпідставно залишені поза увагою при звільнені з роботи. Окрім того, особливу увагу звернув на те, що в порушення ст. 40 КЗпП України позивача було звільнено з роботи в період його тимчасової непрацездатності. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача - 1 Державної фіскальної служби України в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представники відповідача - 2 в судовому засіданні проти позову заперечили із підстав викладених в письмових заперечення на адміністративний позов. Зокрема, зазначили, що згідно із штатним розписом на 2016 рік Херсонської митниці ДФС, затвердженого наказом від 02.02.2016 року, затвердженим наказом в.о. начальника Херсонської митниці ДФС за №131 від 15.03.2016 року та переліком змін №3 до штатного розпису Херсонської митниці ДФС з 01.05.2016 року, внесеним наказом в.о. начальника Херсонської митниці ДФС за «298 від 21.06.2016 року передбачена лише одна посада заступника начальника Херсонської митниці ДФС, яку займала та займає інша посадова особа. Також, зазначили, що посилання позивача на те, що на дату звільнення він перебував на лікарняному є безпідставними, так як позивач близько 13:00 год. 21.06.2016 року вийшов з адміністративної будівлі Херсонської митниці ДФС та в подальшому не повернувся. Близько 17:00 год. 21.06.2016 року позивачем в телефонному режимі було повідомлено відділ по роботі з персоналом Херсонської митниці ДФС про відкриття листа непрацездатності. Просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши думку представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що Наказом Державної фіскальної служби України від 28.01.2015 року №269-о позивача в порядку переведення призначено на посаду заступника начальника Херсонської митниці ДФС.

21.04.2016 року позивачу вручено попередження про наступне звільнення із займаної посади 21.06.2016 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби.

Також, позивачу було повідомлено, що в Херсонській митниці ДФС відсутні вакантні посади, що передбачають виконання роботи за професією чи спеціальністю, які відповідали б кваліфікації позивача та запропоновано посаду головного державного інспектора відділу митної вартості та адміністрування митних платежів управління митних платежів Херсонської митниці ДФС від якої позивач відмовився, оскільки на його переконання дійсного скорочення посади заступника начальника Херсонської митниці ДФС не відбулось.

17.06.2016 року, відповідно до Порядку призначення на посади та звільнення з посад працівників номенклатури Голови Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом ДФС від 03.11.2014 року №240 «Про організацію добору кадрів у Державній фіскальній службі України», Херсонською митницею ДФС було направлено подання Голові ДФС України щодо звільнення ОСОБА_4

Наказом ДФС України від 21.06.2016 року №2395-о «Про звільнення ОСОБА_4.» на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» позивача звільнено з 21.06.2016 року із посади заступника начальника Херсонської митниці ДФС, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначений наказ оголошений позивачу 01.07.2016 року.

Херсонською митницею ДФС 21.06.2016 року прийнято Наказ №416-о «Про оголошення наказу ДФС України від 21.06.2016 року №2395-о».

Не погоджуючись із вищенаведеними оскаржуваними наказами позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Із приписів статті 51 КЗпП України слідує, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установ, організацій, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.3 ст.36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно із попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як наведено в п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд під час розгляду трудового спору, пов'язаного зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП повинен з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Отже, враховуючи наведені норми, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача через скорочення штатів було можливе за умови того, що дійсно відбулося скорочення його посади в штатному розписі Херсонської митниці ДФС, що його повідомлено про наступне можливе вивільнення не пізніше ніж за два місяці до такого звільнення, одночасно роботодавець повинен був ознайомити позивача з переліком вакантних посад в тому ж органі державної влади, що відповідають його кваліфікації, а також врахувати наявність у посадової особи переважного права на залишення на службі.

Як уже зазначалося вище, 21.04.2016 року позивачу вручено попередження про наступне звільнення із займаної посади 21.06.2016 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби.

Також, позивачу було повідомлено, що в Херсонській митниці ДФС відсутні вакантні посади, що передбачають виконання роботи за професією чи спеціальністю, які відповідали б кваліфікації позивача та запропоновано посаду головного державного інспектора відділу митної вартості та адміністрування митних платежів управління митних платежів Херсонської митниці ДФС від якої позивач відмовився, оскільки на його переконання дійсного скорочення посади заступника начальника Херсонської митниці ДФС не відбулось.

Таким чином, відповідачами дотримано процедуру звільнення позивача, що передбачена ст. 40, 42, 49-2 Кодексу законів про працю України, однак під час судового засідання встановлено, що у відповідача не мало місця скорочення посади позивача у штаті працівників.

Так, згідно штатного розпису Херсонської митниці ДФС на 2016 рік у графі "керівництво" передбачено 5 посад, з них: начальник, перший заступник начальника, заступник начальника, заступник начальника - начальник управління боротьби з митними правопорушеннями, заступник начальника - начальник митного посту «Херсон-центральний»

Зазначені обставини свідчать про те, що посада позивача не була скорочена і в штатному розписі Херсонської митниці ДФС на 2016 рік залишилась посада заступника начальника Херсонської митниці ДФС.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача, через скорочення чисельності та штату працівників є незаконним, оскільки такого скорочення не відбулося, тому позивач підлягає поновленню на посаді, яку він обіймав, а оскаржувані накази підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Крім цього, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 4 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Судом встановлено, що позивач з 21.06.2016 року по 30.06.2016 року перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності Серії АГЯ №099116 від 21.06.2016 року.

Як уже зазначалося вище, позивач був звільнений із займаної посади 21.06.2016 року, тобто під час перебування на лікарняному, що на думку колегії суддів також свідчить про протиправність оскаржуваних наказів.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Вище судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 22.06.2016 року по 28.07.2016 року є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно довідки про доходи заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи (квітень, травень) становила 39069, 99 грн. Таким чином, середньоденний заробіток складав 640, 49 грн. (39069, 99 грн. / 61 днів). Час вимушеного прогулу склав період часу з 22.06.2016 року по 28.07.2016 року (37 днів). Отже, сума заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 23698, 13 грн. (640, 49 грн. х 37 днів).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов є підставний та обґрунтований, а тому його слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 21.06.2016 року №2395-о "Про звільнення ОСОБА_4."

Визнати протиправним та скасувати наказ Херсонської митниці ДФС №416-о від 21.06.2016 року "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби від 21.06.2016 року №2395-о про звільнення ОСОБА_4."

Поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Херсонської митниці ДФС з 22.06.2016 р.

Стягнути з Херсонської митниці ДФС на користь ОСОБА_4 23698, 13 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22.06.2016 року по 28.07.2016 року включно.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Херсонської митниці ДФС та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 липня 2016 р.

Головуючий суддя Войтович І.І.

Суддя Варняк С.О.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 12.3