Справа № 348/1810/14-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Київ К/800/45510/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Розваляєва Т.С., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року у справі № 348/1810/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду у Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірною відмови в зарахуванні пільгового стажу роботи, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо обчислення його страхового стажу за період роботи в районах Крайньої Півночі та в районах прирівняних до районів Крайньої Півночі з 12.02.1986 року по 01.12.1994 року (8 років 9 міс. 18 днів) у Спеціалізованому управлінні механізованих робіт Івано-Франківського Управління бурових робіт; період з 01.12.1994 року по 18.02.1997 року (2 роки 2 міс. 18 днів) в Івано-Франківському управлінні бурових робіт філію АТЗТ «Укрсибнафтогазхолдинг»; період з 04.05.2001 року по 10.11.2003 року (2 роки 6 міс. 6 днів) в ТзОВ «Сибнефть-Бурение» (згодом перейменованого у ТзОВ «Сервисная Буровая Компания»); період з 11.02.2004 року по 09.03.2004 року (0 років 0 міс. 28 днів) у ТзОВ «Спец УБР «Туртас»» без врахування права на пільгове обчислення стажу за роботу в таких місцевостях.

Також позивач просив зобов'язати відповідача здійснити з 05.09.2013 року обчислення пільгового страхового стажу 13 років 7 міс. 10 днів: 8 років 9 міс. 18 днів у Спеціалізованому управлінні механізованих робіт Івано- Франківського Управління бурових робіт, де він виконував роботу на території віднесеній до районів Крайньої Півночі; 2 роки 2 міс. 18 днів в Івано-Франківському управлінні бурових робіт філію АТЗТ «Укрсибнафтогазхолдинг», де він виконував роботу на території віднесеній до районів Крайньої Півночі; 2 роки 6 міс. 6 днів в ТзОВ «Сибнефть-Бурение» (згодом перейменованого у ТзОВ «Сервисная Буровая Компания»), яке знаходилося на території віднесеній до районів Крайньої Півночі; 0 років 0 міс. 28 днів у ТзОВ «Спец УБР «Туртас»», яке знаходилося на території районів прирівняних до районів Крайньої Півночі

із розрахунку: один рік роботи на території районів прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районі Крайньої Півночі за один рік і шість місяців відповідно до поданої ним трудової книжки; визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування при розрахунку пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати за період роботи на Крайній Півночі у ТзОВ «Сервисная Буровая Компания» з травня 2001 року по грудень 2003 року.

Зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії починаючи з 19.03.2014 року, з урахуванням розміру заробітної плати, яку я отримував в ТзОВ «Сервисная Буровая Компания» з травня 2001 року по грудень 2003 року на підставі довідки № 102 від 19 березня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмови у задоволенні заяви про перерахунок пенсії із застосуванням кратності до згаданих періодів роботи, оскільки він не укладав строкових трудових договорів є неправомірними та необгрутованими.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2014 року позов повністю задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити дії відмовити.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером по віку і з 05.09.2013 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі. У період з 12.02.1986 року по 01.12.1994 року (8 роки 9 міс. 18 днів) працював на посадах машиніст тракторного крану 5-го та 6-го розряду у Спеціалізованому управлінні механізованих робіт Івано-Франківського Управління бурових робіт (наказ про прийняття № 104 від 12.02.1986 р.). 01.12.1994 р. на підставі наказу № 367-к від 01.12.1994 р. звільнений з роботи по переводу в Івано-Франківське управління бурових робіт філію АТЗТ «Укрсибнафтогазхолдинг».

У період з 01.12.1994 року по 18.02.1997 року (2 роки 2 міс. 18 днів) працював на посаді машиніст тракторного крану 6-го розряду в Івано-Франківському управлінні бурових робіт філію АТЗТ «Укрсибнафтогазхолдинг» (наказ про прийняття № 4-к від 01.12.1994 р.). 18.02.1997 р. на підставі наказу № 253 звільнений з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працівників. Вищевказане підприємство знаходилося на території Україні. Однак позивач виконував роботу від даного підприємства вахтово-експедиційним методом у м. Губкінський Ямало-Ненецького автономному окрузі Тюменської області, який згідно Постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967 року № 1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесений до районів Крайньої Півночі.

У період з 04.05.2001 року по 10.11.2003 року (2 роки 6 міс. 6 днів) позивач працював на посаді машиніст тракторного крану 6-го розряду в ТзОВ «Сибнефть-Бурение» (згодом перейменованого у ТзОВ «Сервисная Буровая Компания» (наказ про прийняття № 16-к від 04.05.2001 р.). 10.11.2003 р. на підставі наказу № 4436 звільнений з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Вищевказане підприємство знаходилися на території м. Ноябрськ, Ямало-Ненецький автономний округ (Росія), яка згідно Постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967 року № 1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до районів Крайньої Півночі.

У період з 11.02.2004 року по 09.03.2004 року (0 років 0 міс. 28 днів) він працював на посаді монтажником 3-го розряду монтажного цеху в ТзОВ «Спец УБР «Туртас». Вищевказане підприємство знаходилися на території м. Туртас, Уватського району Тюменської області (Росія), яка згідно Постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967 року № 1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до місць прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Всього разом позивач відпрацював у районах Крайньої півночі та на території прирівняній до районів Крайньої Півночі 13 років, 7 місяців, 10 днів. Весь стаж роботи на вищевказаних підприємствах підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці від 06.10.1971 р. з посиланням на дату та номер наказів про прийняття та звільнення з роботи. Управлінням Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області листом від 26.06.2014 року № 89/Д-10, відмовлено у задоволенні заяви позивача про перерахунок його пенсії із застосуванням кратності до згаданих періодів роботи, оскільки він не укладав строкових трудових договорів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт роботи позивача у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в спірні періоди підтверджується трудовою книжкою та довідкою № 102 від 19.03.2014 року, виданою ООО «Сервисна бурова компанія» про заробітну плату та довідками, які уточнюють особливий характер праці чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії, підтверджують постійну зайнятість на пільговій роботі, що дають право позивачу на пільги, передбачені Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а тому відповідач безпідставно відмовив позивачу у пільговому розрахунку стажу. Оскільки позивач працював в районах Крайньої Півночі та подав відповідачу довідку про заробітну плату, відповідно на нього поширюється дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., зокрема на отримання гарантованої міжнародною Угодою пенсії в більшому розмірі і позивач має право на врахування районного коефіцієнту та північної надбавки при обчисленні пенсії за весь періоди роботи у даній місцевості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи в задоволені позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 110 «Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій», затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 01.03.1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Відповідно до пункту «д» цієї статті працівникам, що переводяться, направляються або запрошеним на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що для отримання права на пільги, передбачені наведеною статтею, особа повинна була укласти строковий трудовий договір. Факт укладання такого договору є предметом доказування у випадку спору між особою і пенсійним органом. Відповідними доказами може бути трудова книжка, в якій є наявний штамп підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або довідка роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період, на який він був укладений, та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період. Наявність лише запису у трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі не є достатньою підставою для обчислення стажу з урахуванням кратності.

Щодо періодів стажу після 1991 року, чинним законодавством не передбачено врахування цих періодів роботи в пільговому обчисленні. Зокрема, Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року встановлені спеціальні правила врахування таких періодів роботи лише при визначенні права на пенсію, а не при обчисленні розміру стажу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до Постанови Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період роботи до 01.01.1991 року на Крайній Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівників на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Відповідно до пункту «д» ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено пільги працівникам, що переводяться, направляються або запрошеним на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності. Оскільки позивачем не надано трудовий договір щодо робіт в районах Крайньої Півночі, відповідач при винесенні рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про перерахунок його пенсії із застосуванням кратності до згаданих періодів роботи діяв у спосіб, передбачений законодавством.

При цьому, враховуючи той факт, що позивач працював вахтово-експедиційним методом, відповідно до підпункту 5.09 пункту 5 Положення «Про затвердження основних положень про вахтовий метод організації робіт, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР, і Секретаріату ВЦРПС і Мінохорони здоров'я СРСР від 31.12.1987 року № 794/33-83, робітникам установ і організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до них місцевості із інших районів держави, пільги щодо обчислення стажу не надаються.

Питання зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі після 01.01.1991 року визначає Тимчасова Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районі Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року. При цьому ця Угода не передбачає зарахування в пільговому обчисленні трудового стажу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Колегія суддів дійшла думки, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення судом апеляційної інстанції, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року № 348/1810/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: