Справа № 2а/2470/3237/11
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 р. м. Чернівці Справа № 2а/2470/3237/11

11:27 год.

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Левчука Д.С.,

представників:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - ОСОБА_2;

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання дій незаконними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася в Чернівецький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (далі відповідач, Шевченківський ВДВС Чернівцецького МУЮ), в якому просить визнати незаконними дії Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ в частині визначення оціночної вартості квартири № 2, що знаходиться в м. Чернівці, по вул. М. Заньковецької, 15 і належить їй на праві власності.

В обґрунтування позовних вимог посилався на порушення відповідачем вимог Закону України «Про виконавче провадження»в частині визначення ринкової вартості обєкта оцінки арештованого майна.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та докази, надані суду.

Відповідачем подані письмові заперечення проти позову, відповідно до яких вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на правомірність дій під час примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса.

В судовому засіданні представник відповідача надав аналогічні пояснення викладені в письмових запереченнях проти позову та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 28.11.2011 р., за письмовим клопотанням відповідача, ухвалою суду занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі в розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача відділення № 26 АТ «БМ Банк».

Третьою особою подано до суду письмове заперечення на позовну заяву, відповідно до якого заявлений позов вважає необґрунтованим та безпідставним.

В судовому засіданні представник третьої особи надав аналогічні пояснення викладені в запереченні.

Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Згідно договору іпотеки нерухомого майна № 2010-8/26/DC від 15.07.2010 р., позивач, як майновий поручитель ОСОБА_5 «Парнас», з метою забезпечення належного виконання зобовязань ОСОБА_5 «Парнас», що випливають з договору № 2010-8/26/DC невідновлюваної кредитної лінії від 15.07.2010 р., передав в іпотеку, а публічне акціонерне товариство «БМ Банк», в особі відділення № 26 ВАТ «БМ Банк», прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно, а саме квартиру № 2, що знаходиться в м. Чернівці, по вул. М. Заньковецької в будинку № 15, яка складається із 4-х житлових кімнат, загальною площею 121,0 кв. м., в т.ч. житловою площею 878,6 кв. м., що належить позивачу на праві власності (а.с. 22-25).

29.07.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, на договорі іпотеки нерухомого майна № 2010-8/26/DC укладеного 15.07.2010 р., вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 1678, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності громадянці ОСОБА_4 та запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства «БМ Банк»до ОСОБА_5 «Парнас», відповідно до договору № 2010-8/26/DC невідновлюваної кредитної лінії, майновим поручителем якого є ОСОБА_4 відповідно до договору іпотеки нерухомого майна № 2010-8/26/DC від 15.07.2010 р., в сумі 10794733,87 грн. та 5000,00 грн. витрат повязаних з вчиненням виконавчого напису (а.с. 4).

02.08.2011 р. державний виконавець Шевченківського відділу ДВС Чернівецького МУЮ, на підставі заяви стягувача ПАТ «БМ Банк», відкрив виконавче провадження ВП № 27927968 з примусового виконання виконавчого надпису № 1678 виданого 29.07.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про задоволення вимог ПАТ «БМ Банк»в сумі 10794733,87 грн. та 5000,00 грн. витрат повязаних з вчиненням виконавчого напису, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру № 2, загальною площею 121,0 кв. м., житловою площею 878,6 кв. м., що знаходиться в м. Чернівці, по вул. М. Заньковецької, буд. № 15 та належить позивачу (а.с. 31).

Копію вказаної постанови позивачем отримано 02.08.2011 р., про що свідчить його підпис зроблений в листі за вих. № 8925/05-32/12 (а.с. 32)

10.08.2011 р. державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС Чернівецького МУЮ проведено опис майна, що належить позивачу, в ході якого описано і накладено арешт на квартиру № 2, яка розташована в будинку №15 по вул. М. Заньковецької у м. Чернівці та складається з 4-х кімнат, коридору, кладової, кухні та ванної кімнати (а.с. 33-34).

19.08.2011 р. державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС Чернівецького МУЮ, з метою реального виконання виконавчого провадження та визначення початкової ринкової вартості майна ОСОБА_4 без ПДВ, винесено постанову про призначення оцінювача для участі у виконавчому провадженні, якою призначив ОСОБА_7 оцінювачем у виконавчому провадженні № 2048/12 при примусовому виконанні виконавчого напису № 1678 (а.с. 35).

Як видно із вказаної постанови, відповідач зобовязав оцінювача надати письмовий висновок з питань початкової вартості майна для реалізації згідно акту опису та арешту майна та попередив про відповідальність згідно чинного законодавства України за відмову або ухилення від дачі висновку чи за дачу завідомо неправдивого висновку. З вказаною постановою оцінювач ОСОБА_7 ознайомилась 19.08.2011 р., про що свідчить її підпис зроблений в постанові.

За результатами проведеної оцінки, субєктом оціночної діяльності ОСОБА_7 24.08.2011 р. складено звіт про незалежну оцінку вартості чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 та надано висновок (а.с. 64-87).

Дослідженням в судовому засіданні звіту встановлено, що оцінювачем ринкову вартість чотирикімнатної квартири визначено в сумі 1040558,00 грн. без ПДВ., а початкову вартість обєкта оцінки з врахуванням коефіцієнту ліквідності 0,95 - 988530,00 грн. без ПДВ (1040558,00 грн. х 0,95).

Як видно із змісту висновку, виходячи із вірогідності вихідних даних, припущень та обмежень звіту, оцінювач рекомендував ринкову вартість обєкта оцінки визначити в сумі 1040558,00 грн. без ПДВ.

Враховуючи той факт, що метою оцінки є вимушений продаж оцінюваної квартири на відкритих торгах для погашення заборгованості в короткий час, для стимулювання попиту потенційних покупців до придбання обєкта оцінки, оцінювач рекомендував початкову вартість чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 станом на 19.08.2011 р. визначити в сумі 988530,00 грн. без ПДВ.

Про проведення оцінки відповідач повідомив позивача листом від 30.08.2011 р. за вих. № 9792/05-32/12, що підтверджується особистим підписом позивачем зробленим на цьому листі (а.с. 38).

Не погоджуючись із результатами оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, позивача звернувся із заявою про рецензування звіту.

24.10.2011 р. товариством з обмеженою відповідальністю «Оцінка-Інформ»проведено рецензію звіту про незалежну оцінку вартості чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2, за результатами якого зроблено висновок про те, що звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки (а.с. 54-59).

Про результати проведеного рецензування відповідач листом № 12381/05-32/12 повідомив позивача 24.10.2011 р. та розяснив вимоги ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження»щодо можливості оскарження результатів оцінки (а.с 45).

Вказана обставина сторонами в судовому засіданні не заперечувалась та підтверджується матеріалами справи.

Як видно із листа № 12381/05-32/12 від 24.10.2011 р. відповідач повідомив, що вартість арештованого нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 складає 988530,00 грн.

Вважаючи дії державного виконавця незаконними щодо повідомлення про початкову вартість обєкта оцінки, а не про ринкову вартість, позивач 02.11.2011 р. звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 р. № 606-XIV, в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження»та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 04.11.2010 р. № 2677-VI (далі - Закон № 606-XIV).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону № 606-XIV).

Згідно ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст. 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, в т.ч. виконавчі написи нотаріусів (ч. 1, 2 ст. 17 Закону № 606-XIV).

Порядок звернення стягнення на заставлене майно врегульовано ст. 54 Закону № 606-XIV.

Так, згідно ч. 1 цієї статті Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

В даному випадку, звернення стягнення на заставне майно в порядку примусового виконання відповідачем здійснюється відповідачем на підставі виконавчого напису № 1678 виданого 15.07.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Статтею 58 Закону № 606-XIV врегульовано порядок визначення вартості, оцінка майна боржника. Зокрема, ч. 1 згаданої статті Закону встановлено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно ст.ст. 5, 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Дослідженням матеріалів справив встановлено, що для проведення оцінку відповідач залучив оцінювача ОСОБА_7, яка отримала сертифікати ФДМУ № 1249 від 06.02.1999 р., № 11227/10 від 24.12.2010 р., посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 3542-ПК від 16.07.2010 р. та зареєстрована в Державному реєстрі оцінювачів як оцінювач, що підтверджується свідоцтвом № 2085 від 30.12.2004 р. (а.с.88, 89, 90, 91).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону № 606-XIV державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

Як видно із матеріалів справи, та не заперечувалось сторонами, відповідач повідомив позивача про результати оцінки нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2.

Згідно ч. 4 ст. 58 Закону № 606-XIV у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону (ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Судом встановлено, що у звязку із запереченням позивачем проти результатів оцінки нерухомого майна, відповідач залучив до проведення рецензування звіту про оцінку майна рецензента ОСОБА_8 директора товариства з обмеженою відповідальністю «Оцінка - Інформ», яка отримала сертифікати ФДМУ № 279 від 23.10.1995 р., № 11401/11 від 16.02.2011 р., посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 3541-ПК від 16.07.2010 р., зареєстрована в Державному реєстрі оцінювачів як оцінювач, що підтверджується свідоцтвом № 3334 від 22.06.2005 р., і має досвід практичної діяльності за напрямком оціночної діяльності 16 років (а.с.61, 62, 63).

Про результати рецензії відповідач повідомлено позивача та розяснено порядок оскарження оцінки, визначеною за результатами рецензування.

Стосовно доводів позивача щодо незаконності дій відповідача в частині визначення оціночної вартості квартири АДРЕСА_2 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку»визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Згідно ст. 62 Закону № 606-XIV реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Порядок реалізації майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України.

Відповідно до п. 2.6 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р. № 68/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 р. за № 745/4038, стартова ціна лота - ціна, яка дорівнює початковій вартості майна, що виставляється на торги, зазначеній у заявці державного виконавця на реалізацію арештованого майна.

Таким чином, аналіз наведених норм права свідчить, що саме про початкову ціну арештованого майна державний виконавець має повідомити сторонам виконавчого провадження, і відповідно, саме по цій ціні майно має бути передано на реалізацію.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, субєктом оціночної діяльності рекомендовано ринкову вартість нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 визначити в сумі 1040558,00 грн. без ПДВ, а початкову вартість 988530,00 грн.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціан продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 не може бути нижчою 936502,20 грн. (1040558,00 грн. х 90%).

Разом з тим, визначена початкова ціна продажу нерухомого майна в сумі 988530,00 грн. (1040558,00 грн. х 95 %), що складає 95 % від його вартості, не суперечить вимогам ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку».

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено фактів порушення відповідачем зазначених критеріїв, а тому суд вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно та своєчасно.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Під час судового розгляду справи відповідач, як субєкт владних повноважень довів правомірність своїх дій та рішення, в звязку з чим суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити повністю.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст. 94 КАС України, стягненню з позивача не підлягають.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. З ст. 254 КАС України судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано судом 06.12.2011 р.

Суддя В.К. Левицький