Справа № 808/9084/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року о/об 12 год. 41 хв.Справа № 808/9084/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю представників:

від позивача - Єлізарова К.Д.

(діє на підставі довіреності №66 від 24.06.2015 року)

від відповідача - Доргова Г.В.

(діє на підставі довіреності № 61/28-04-10-017 від 28.07.2015 року)

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (далі - позивач) до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2015 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване податкове повідомлення-рішення не відповідає нормам чинного законодавства, а позивач надав податковому органу до перевірки усі належним чином оформлені первинні документи на підтвердження здійснення операції з Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс», які встановлюють фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача, як такі, що мали місце. Окрім того, недоліки форми в заповненні податкової накладної, зокрема, не зазначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу та не впливає на розмір податкового кредиту покупця.

В судовому засіданні 23 червня 2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях від 19 січня 2016 року (вх. №1927), в яких зазначив, що податкова накладна №5 від 19 березня 2015 року не містить коди товару згідно УКТ ЗЕД, податкові накладні, складені Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» з порушенням порядку їх заповнення оскільки в актах КБ-2В наведена недостовірна інформація, а саме: завищена кількість працівників, що мали виконувати роботи та сума заробітної плати, що свідчить про дефектність документів. Перевіркою встановлено формування підприємством показників податкової звітності з податку на додану вартість на підставі недостовірних первинних документів, які не підтверджують факт придбання товарів, робіт, послуг та реальності здійснення господарських операцій по взаємовідносинам ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс».

В судовому засіданні 23 червня 2016 року представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 23 червня 2016 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення та пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» зареєстроване як юридична особа 08 квітня 1998 року за адресою: 69006, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Ленінський район, вул. Добролюбова, буд. 20, ідентифікаційний код 00130872.

У періоді з 17 липня 2015 року по 06 серпня 2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти декларування податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» за період березень 2015 року.

За результатами перевірки складений акт №11/28-04-41-00/00130872 від 11 серпня 2015 року згідно якого встановлено порушення:

пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) за березень 2015 року на загальну суму 369 620 грн.

Позивачем подані заперечення від 19 серпня 2015 року №б/н до акту перевірки №11/28-04-41-00/00130872 від 11 серпня 2015 року.

Листом від 31 серпня 2015 року №684/10/28-04-41-00 податковий орган надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що висновки акта №11/28-04-41-00/00130872 від 11 серпня 2015 року є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

На підставі висновків акту перевірки №11/28-04-41-00/00130872 від 11 серпня 2015 року відповідачем 02 вересня 2015 року винесене податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 369 620 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 02 вересня 2015 року № позивачем 11 вересня 2015 року подано скаргу №06/2336 до Міжрегіонального Головного управління Державної Фіскальної Служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників, який своїм Рішенням від 01 жовтня 2015 року №22537/10/28-10-10-4-33 залишив податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2015 року № - без змін, а скаргу ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» залишив без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним, позивач 13 жовтня 2015 року звернувся із скаргою №06/2653 на податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2015 року № до Державної Фіскальної Служби, яка 08 грудня 2015 року своїм Рішенням №26196/6/-04-25 залишала податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2015 року № - без змін, а скаргу ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» залишила без задоволення.

Не погоджуючись з такими діями Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» звернулося до суду з адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Запорізький окружний адміністративний суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав:

Як встановлено матеріалами справи правовідносини позивача з ТОВ «Макс» оформлені:

- договором на виконання робіт №П094 від 17 лютого 2015 року;

- договором про закупівлю робіт №М107 від 25 липня 2014 року;

- договором про надання послуг №К118 від 25 лютого 2015 року;

- договором про надання послуг №К131 від 26 лютого 2015 року;

- договором про надання послуг №К130 від 26 лютого 2015 року;

- договором постачання №П118 від 24 лютого 2015 року.

Зазначений контрагент обраний позивачем за результатами проведення конкурсних торгів, а також за результатом проведення збіру оферт, що підтверджується інформацією з Торгової площадки ДТЕК.

Для участі у конкурсних торгах, окрім Товариства з обмеженою відаповідальністю «Макс» пропозиції надали ще два учасники, а саме: Приватне підприємство «Дніпроелектрострой», Товариство з обмеженою відповідальністю «БМК «Континенталь». За результатами проведених відкритих одноступенчатих торгів, позивачем обрано ТОВ «Макс», оскільки його пропозиція відповідала вимогам конкурсної документації та була найбільш економічно вигідною. За результатом проведення запитів оферт, позивачем серед всіх учасників (ТОВ «Макс», ТОВ «Вендс-Трейд», ТОВ «Ільічевець», ТОВ «Югремстройсервіс») також обрано ТОВ «Макс», у зв`язку з відповідністю його пропозиції кваліфікаційним вимогам та найбільшою економічною вигідністю.

Відповідно до пункту 1.1 договору на виконання робіт №П094 від 17 лютого 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс», підрядник з однієї сторони, зобов`язується надати Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго», замовнику з другої сторони, роботи зазначені в пункті 1.2 цього договору, а позивач - прийняти і оплатити такі роботи.

На підтвердження здійснення господарської операції за договором на виконання робіт №П094 від 17 лютого 2015 року позивачем до суду надано:

- податкова накладна №6 від 19 березня 2015 року;

- довідка про вартість виконаних робіт за березень 2015 року від 19 березня 2015 року;

- акт №3 приймання виконання будівельних робіт за березень 2015 року від 19 березня 2015 року;

Відповідно до пункту 1.1 договору про закупівлю робіт №М107 від 25 липня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс», підрядник з однієї сторони, зобов'язується за завданням Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», замовник з другої сторони, на свій ризик зі своїх матеріалів виконати роботи на об`єкті: «ДТЕК Придніпровська ТЕС. Реконструкція газоходів електрофільтрів енергоблоку ст.11», зазначені в пункті 1.2 цього договору, а позивач - прийняти та оплатити такі роботи.

На підтвердження здійснення господарської операції за договором на виконання робіт №М107 від 25 липня 2014 року, позивачем до суду надано:

- податкові накладні №8 від 25 березня 2015 року, №7 від 24 березня 2014 року;

- довідка про вартість виконаних робіт за березень 2015 року від 25 березня 2015 року;

- акт №6 приймання виконання будівельних робіт за березень 2015 року від 25 березня 2015 року;

- видаткова накладна №М-00000005 від 24 березня 2015 року;

- довіреність на отримання товару №148 від 24 березня 2015 року;

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання послуг №К118 від 25 лютого 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс», виконавець з однієї сторони, зобов`язується надати Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго», замовник з другої сторони, послуги, зазначені в пункті 1.2 цього договору, а позивач - прийняти і оплатити такі послуги.

На підтвердження здійснення господарської операції за договором про надання послуг №К118 від 25 лютого 2015 року, позивачем до суду надано:

- податкова накладна №17 від 31 березня 2015 року;

- довідка про вартість виконаних робіт за березень 2015 року від 31 березня 2015 року;

- акт №1 приймання виконання будівельних робіт за березень 2015 року від 31 березня 2015 року;

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання послуг №К131 від 26 лютого 2015 року ТОВ «Макс», виконавець з однієї сторони, зобов`язується надати Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго», замовник з другої сторони, послуги зазначені в пункті 1.2 цього договору, а позивач - прийняти і оплатити такі послуги.

На підтвердження здійснення господарської операції за договором про надання послуг №К131 від 26 лютого 2015 року, позивачем до суду надано:

- податкова накладна №14 від 30 березня 2015 року;

- довідка про вартість виконаних робіт за березень 2015 року від 30 березня 2015 року;

- акт №1 приймання виконання будівельних робіт за березень 2015 року від 30 березня 2015 року;

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання послуг №К130 від 26 лютого 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс», виконавець з однієї сторони, зобов`язується надати ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», замовник з іншої сторони, послуги зазначені в пункті 1.2 цього договору, а позивач - прийняти та оплатити такі послуги.

На підтвердження здійснення господарської операції за договором про надання послуг №К130 від 26 лютого 2015 року, позивачем до суду надано:

- податкові накладні №18 від 31 березня 2015 року, №19 від 31 березня 2015 року;

- довідка про вартість виконаних робіт за березень 2015 року від 31 березня 2015 року;

- акт №1 приймання виконання будівельних робіт за березень 2015 року від 31 березня 2015 року, акт №2 приймання виконання будівельних робіт за березень 2015 року від 31 березня 2015;

Відповідно до договору постачання №П118 від 24 лютого 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс», постачальник з однієї сторони, зобов`язується поставити у власність Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго», покупець з другої сторони, продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в подальшому - продукція, в асортименті, кількості, в строки, за ціною та якісними характеристиками, погодженими сторонами цього договору в зазначеному договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами до цього договору.

На підтвердження здійснення господарської операції за договором про постачання №П118 від 24 лютого 2015 року, позивачем до суду надано:

- податкова накладна №5 від 19 березня 2015 року;

- видаткова накладна №М-00000004 від 19 березня 2015 року;

- довіреність на отримання товару №115 від 17 березня 2015 року;

- прибутковий ордер № від 25 березня 2015 року.

Окрім того, по взаємовідносинам з ТОВ «Макс» позивачем до суду надано:

- документацію щодо проведення відкритих одноступенчатих торгів та щодо проведення збіру оферт;

- листи-допуски працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс» №98 від 04 березня 2015 року, №91 від 03 березня 2015 року, №б/н від 16 січня 2015 року, №б/н від 17 лютого 2015 року, №99 від 04 березня 2015 року, №107 від 05 березня 2015 року, №108 від 05 березня 2015 року, №112 від 05 березня 2015 року, №110 від 05 березня 2015 року;

- витяг з журналу реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці;

- витяг з журналу змінних завдань машиністу крана;

- службові записки ввіз на території позивача інструментів та матеріалів №37 від 10 лютого 2015 року, №38 від 11 лютого 2015 року, №43 від 13 лютого 2015 року, №44 від 13 лютого 2015 року, №45 від 14 лютого 2015 року; №49 від 18 лютого 2015 року, №50 від 19 лютого 2015 року, №52 від 20 лютого 2015 року, №57 від 24 лютого 2015 року, №63 від 26 лютого 2015 року, №64 від 27 лютого 2015 року, №72 від 04 лютого 2015 року, №82 від 12 лютого 2015 року, №84 від 13 лютого 2015 року, №88 від 17 лютого 2015 року, №91 від 20 лютого 2015 року, №88 від 23 лютого 2015 року, №94 від 24 лютого 2015 року;

- листи про надання дозволу на ввезення інструментів та матеріалів №87 від 02 березня 2015 року, №97 від 03 березня 2015 року, №101 від 04 березня 2015 року, №126 від 17 березня 2015 року, №125 від 17 березня 2015 року, №128 від 23 березня 2015 року, №96 від 03 березня 2015 року, №114 від 12 березня 2015 року;

- акти про порушення вимог безпеки виконання робіт підрядником №476 від 16 березня 2015 року, №475 від 16 березня 2015 року, №477 від 19 березня 2015 року, №480 від 26 березня 2015 року, 481 від 29 березня 2015 року, №478 від 20 березня 2015 року;

- товарно-транспортна накладна №93 від 24 березня 2015 року, паспорт збірки засувок РТ30 88 DS01R01, технічні акти №б/н від 25 березня 2015 року, технічний акт №2 від 26 березня 2015 року, технічний акт №3 від 26 березня 2015 року, протокол перевірки опору ізоляції контрольних кабелів №01 від 10 квітня 2015 року та інша документація, яка наявна у матеріалах справи.

Судом встановлено, що розрахунки між сторонами за зазначеними договорами проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями: № від 05 серпня 2015 року, № від 06 серпня 2015 року, № від 06 серпня 2015 року, № від 06 серпня 2015 року.

Як встановлено матеріалами справи правовідносини позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс» оформлені договором на постачання №К216 від 23 березня 2015 року.

Відповідно до пункту 1.1 вищезазначеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс», постачальник з однієї сторони, зобов`язується в порядку та на умовах, зазначених цим договором, поставити у власність Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго», покупець з другої сторони, продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в подальшому - продукція, в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами цього договору в специфікації.

На підтвердження здійснення господарської операції за договором про постачання №К216 від 23 березня 2015 року, позивачем до суду надано:

- податкова накладна №2 від 24 березня 2015 року;

- видаткова накладна №1 від 24 березня 2015 року;

- прибуткові ордери №3/585 від 27 березня 2015 року, №1/585А від 27 березня 2015 року, №3/587 від 27 березня 2015 року, №3/588 від 27 березня 2015 року, №3/589 від 27 березня 2015 року, №3/590 від 27 березня 2015 року, №3/591 від 27 березня 2015 року, №3/592 від 27 березня 2015 року, №3/593 від 27 березня 2015 року, №3/594 від 27 березня 2015 року, №3/595 від 27 березня 2015 року, №3/596 від 27 березня 2015 року, №3/597 від 27 березня 2015 року, №3/598 від 27 березня 2015 року, №3/599 від 27 березня 2015 року, №3/600 від 27 березня 2015 року, №3/601 від 27 березня 2015 року, №3/602 від 27 березня 2015 року, №3/603 від 27 березня 2015 року;

- витяг з журналу реєстрації довіреностей позивача за 2015 рік;

- накладні - вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №406 від 08 квітня 2015 року, №1249 від 12 червня 2015 року, №1387 від 08 квітня 2015 року, №1512 від 10 квітня 2014 року, №3705 від 23 червня 2015 року, №934 від 08 травня 2015 року, №3118 від 15 травня 2015 року, №1261 від 17 червня 2015 року, №3103 від 20 травня 2015 року, №1517 від 10 квітня 2015 року, №1725 від 17 квітня 2015 року.

Окрім того, по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп плюс» позивачем до суду надано:

- експрес-накладну Нової пошти від 24 березня 2015 року №0401;

- сертифікат якості №15-63 від 06 березня 2015 року;

- статутні документи Товариства з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс».

Судом встановлено, що розрахунки між сторонами за зазначеним договором проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № від 21 жовтня 2015 року, № від 29 жовтня 2015 року, № від 30 жовтня 2015 року, № від 30 жовтня 2015 року, № від 30 листопада 2015 року, № від 29 січня 2016 року, № від 29 лютого 2016 року, № від 31 березня 2016 року.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В акті перевірки податковий орган зазначив про наявність недоліків у податковій накладній №5 від 19 березня 2015 року в частині відсутності коду товару згідно УКТ ЗЕД.

З аналізу вищезазначених норм Податкового кодексу України вбачається, що одним з реквізитів податкової накладної, передбачений підпунктом «і» пункту 201.1 Податкового кодексу України є код товару згідно з УКТ ЗЕД, який дає можливість відстежувати рух імпортованих товарів у межах усієї країни, а разом з тим і вираховувати, чи було оподатковано поставку такого товару податком на додану вартість на ціну, не нижче митної вартості.

При цьому, необхідно зазначити, що спірна податкова накладна дає можливість правильно встановити покупця та продавця товару, дані щодо кількості та вартості товару, дату операції.

Недоліки форми в заповненні податкової накладної, зокрема, не зазначення виду цивільно-правового договору та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу та не впливає на розмір податкового кредиту покупця.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».

Суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку слід виходити з того, що зміст господарської операції має перевагу над формою її фіксації, а недоліки в заповненні реквізитів податкових накладних, виявлені в результаті перевірки податковим органом, не свідчать про її недостовірність або недійсність, а також не свідчать про недопустимість її використання як доказу сплати податку на додану вартість у ціні придбання.

Таким чином, відсутність в спірних податкових накладних коду УКТ ЗЕД не є підставою вважати, що нереальності господарських операцій платника податків з Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс».

До того ж, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що вказані товари є такими, що ввезені на митну територію України.

Як вбачається з акта перевірки №11/28-04-41-00/00130872 від 11 серпня 2015 року та письмових заперечень відповідача, безтоварність господарської операції в свою чергу також обґрунтована недостовірною інформацією в актах КБ-2в, а саме - завищення кількості працівників, що мали виконувати роботи та суми заробітної плати. До таких висновків відповідач прийшов використавши «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування до органів доходів і зборів», поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» за березень 2015 року, кількість працюючих на підприємстві - 32 особи, нарахована заробітна плата у сумі - 65 036, 22 грн.

Разом з цим, згідно з даними, наведеними в актах за формою КБ-2В підписаних між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпроенерго» та товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» загальна сума нарахованої заробітної плати, яка включена до складу вартості будівельних робіт, складає - 578 038, 66 грн. Також, в обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на лист від 09 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок тривалості робочого часу на 2015 рік», відповідно до якого робить висновок, що тридцять два працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс» протягом березня 2015 року не могли виконати обсяг робіт, зазначений у актах за формою КБ-2в №3 від 19 березня 2015 року, №6 від 25 березня 2015 року, №1 від 31 березня 2015 року, №1 від 30 березня 2015 року, №1 від 31 березня 2015 року, №2 від 31 березня 2015 року, а саме - 26 213,05 людино-годин.

Окремо відповідач зазначає, що в наданих актах КБ-2в не зазначена субпідрядна організація.

Дослідивши надані позивачем акти форми №КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт за березень 2015 року, а також надані до матеріалів справи довідки про вартість виконаних робіт за березень 2015 року та листи допуски на працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс» суд приходить до наступних висновків.

Згідно з розділом 1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» від 01 січня 2014 року, «Сфера застосування» ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» цей стандарт носить обов'язковий характер при визначенні вартості будівництва об'єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії.

Згідно з пунктом 6.4.2 цього Стандарту при визначенні вартості виконаних обсягів робіт і проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи по об'єктах будівництва, зведення яких здійснюється за рахунок державних коштів, застосовуються примірні форми первинних облікових документів «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (примірна форма №КБ-2в) і «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (примірна форма №КБ-3), які наведено у додатку Т та додатку У.

Таким чином, за вимогами ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, вказані примірні форми підлягають обов'язковому застосуванню лише при визначенні вартості будівництва та проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи по об'єктах, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії. В усіх інших випадках (коли будівництво здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, відмінних від державних коштів) замовники та виконавці робіт можуть застосовувати документи довільної форми, розроблені самостійно, зазначивши в них обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами та доповненнями) і Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Мінфіну України від 24 травня 1995 року № 88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05 червня 1995 року за № 168/704).

В зв'язку з тим, що виконання робіт на об`єктах позивача в рамках укладених ним договорів з Товариством «Макс» здійснювалось та фінансувалось не за державні кошти, суд приходить до висновку, що при складанні актів виконаних робіт не обов'язково дотримуватися саме примірних форм №КБ-2в. Сторони мають право змінювати та доповнювати їх, використовувати (заповнювати) їх цілком або у певній частині, при цьому забезпечуючи наявність в них всіх необхідних обов'язкових реквізитів первинних документів. Тому, твердження відповідача про не зазначення в актах КБ-2в субпідрядних організацій не є підставою вважати їх дефектними.

Акти приймання-виконання будівельних робіт за формою №КБ-2в цілком відповідають вимогам, передбаченим чинним законодавством, мають усі необхідні реквізити, здатні ідентифікувати зміст посвідчених ними господарських операцій та її учасників.

Щодо посилання відповідачем на «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування до органів доходів і зборів», наданого контрагентом позивача, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» за березень 2015 року суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.6 Наказу державного комітету статистики №286 від 25 вересня 2005 року «Про затвердження Інструкції із статистики кількості працівників», не включаються до облікового складу працівники, які не перебувають у штаті даного підприємства. До них належать такі працівники: залучені до виконання робіт за договорами цивільно-правового характеру, включаючи договір підряду; прийнятті до виконання разових спеціальних робіт: наприклад, ремонтні роботи тощо; прийнятті на роботу за сумісництвом з інших підприємств, та інше.

Статтею 849 Цивільного кодексу України зазначається, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Статтею 320 Господарського кодексу України встановлено, що замовник має право, не втручаючись у господарську діяльність підрядника, здійснювати контроль і технічний нагляд за відповідність обсягів, вартості та якості виконаних робіт проекту і кошторисам».

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2005 року № 668 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», де відповідно до пункту 28, замовник має право: здійснювати в будь-який час, не втручаючись у господарську діяльність підрядника (субпідрядника), технічний нагляд і контроль за ходом, якістю, вартістю та обсягами виконання робіт »та іншими нормативними документами».

Тобто, з зазначеного вбачається, що позивач не вправі контролювати порядок та умови здійснення господарської діяльності своїми контрагентами, рівно як і наявність трудових ресурсів у штаті підприємства та матеріально-технічних ресурсів на праві власності не є обов'язковою умовою для виникнення у суб'єкта господарювання права на виконання підрядних робіт, через те що така техніка та трудові ресурси можуть бути залучені на підставі господарсько-правових та цивільно-правових договорів.

Позивач не є третьою стороною укладених його підрядником договорів, та не має жодного відношення до їх укладення, контролю. Позивач не може впливати на господарську діяльність контрагентів, щодо їх вибору контрагентів та вибору угод, які з ними укладати. Платник податку не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності власної вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід'ємного елементу верховенства права (стаття 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності - тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (стаття 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (стаття 129 Конституції України).

Суд також зазначає, що посилання відповідача в акті перевірки на низькі показники «Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування до органів доходів і зборів», не можуть самі по собі впливати на формування позивачем своїх податкових зобов'язань та свого податкового кредиту, і не є підставою для невизнання права платника на податковий кредит за реальності виконання операцій та дотримання умов, установлених законом для формування податкового кредиту.

Щодо посилання відповідача на неможливість виконання працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс» обсягу робіт за актами КБ-2в, суд зазначає наступне.

Позивачем до матеріалів справи надано листи допуски на працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс» №98 від 04 березня 2015 року, №91 від 03 березня 2015 року, №б/н від 16 січня 2015 року, №б/н від 17 лютого 2015 року, №99 від 04 березня 2015 року, №107 від 05 березня 2015 року, №108 від 05 березня 2015 року, №112 від 05 березня 2015 року, №110 від 05 березня 2015 року. Також надано витяг з журналу реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці, витяг з журналу змінних завдань машиністу крана.

За актами КБ-2в від 19 березня 2015 року, №6 від 25 березня 2015 року, №1 від 31 березня 2015 року, №1 від 30 березня 2015 року, №1 від 31 березня 2015 року, №2 від 31 березня 2015 року витрати праці склали - 26 213,05 людино-годин. З розрахунком, що ці роботи відповідно до наданих до матеріалів справи листів допусків виконували - 192 працівники, то кожен з цих працівників мав працювати - 136,53 годин в місяць. Якщо вони працювали у березні 2015 року - 22 робочі дні, робочий час у день для кожного з них складав - 6,2 годин.

Суд погоджується с доводами позивача, що звичаями ділового обороту встановлені можливості залучення трудових ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (залучення до виконання робіт, надання послуг за договорами цивільно-правового характеру, тощо).

Отже, достовірних, доказів які підтверджені документально щодо завищення кількості працівників, що мали виконувати роботи та суми заробітної плати, відповідач до суду - не надав, дані, викладені в актах приймання виконаних будівельних робіт - не спростував.

Щодо посилання відповідача на «обрив ланцюга постачання товару», наведеного у податковій накладній №2 від 24 березня 2015 року в рамках правовідносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс» за договором №К216 від 23 березня 2015 року, через те, що жодний контрагент у ланцюгу постачання до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» не мав взаємовідносин із заводом виробником товару, зазначеного в податковій накладній від 24 березня 2015 року, а саме ТОВ «Львівський приладобудівельний завод, суд зазначає наступне.

Фактичне здійснення господарської операції підтверджується дослідженими судом та наявними у матеріалах справи первинними документам, а саме:

- податкова накладна №2 від 24 березня 2015 року;

- видаткова накладна №1 від 24 березня 2015 року.

Окремо позивачем до матеріалів справи надано:

- прибуткові ордери №3/585 від 27 березня 2015 року, №1/585А від 27 березня 2015 року, №3/587 від 27 березня 2015 року, №3/588 від 27 березня 2015 року, №3/589 від 27 березня 2015 року, №3/590 від 27 березня 2015 року, №3/591 від 27 березня 2015 року, №3/592 від 27 березня 2015 року, №3/593 від 27 березня 2015 року, №3/594 від 27 березня 2015 року, №3/595 від 27 березня 2015 року, №3/596 від 27 березня 2015 року, №3/597 від 27 березня 2015 року, №3/598 від 27 березня 2015 року, №3/599 від 27 березня 2015 року, №3/600 від 27 березня 2015 року, №3/601 від 27 березня 2015 року, №3/602 від 27 березня 2015 року, №3/603 від 27 березня 2015 року;

- накладні - вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №406 від 08 квітня 2015 року, №1249 від 12 червня 2015 року, №1387 від 08 квітня 2015 року, №1512 від 10 квітня 2014 року, №3705 від 23 червня 2015 року, №934 від 08 травня 2015 року, №3118 від 15 травня 2015 року, №1261 від 17 червня 2015 року, №3103 від 20 травня 2015 року, №1517 від 10 квітня 2015 року, №1725 від 17 квітня 2015 року.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Не беруться судом до уваги також посилання відповідача в акті перевірки №11/28-04-41-00/00130872 від 11 серпня 2015 року та письмових запереченнях, що сертифікат якості, на товар за податкової накладною №2 від 24 березня 2015 року, складений російською мовою та нечіткий відбиток трикутного штемпелю.

Відповідно до пункту 20.1.6 статті 20 Податкового кодексу України, податкові органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Крім того, статтею 44 Податкового кодексу України, визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Оскільки сертифікат якості не відноситься до первинних документів та не фіксує факт здійснення господарської операції, а зазначений документ не використовуються у бухгалтерському та податковому обліках, то його відсутність чи наявність не впливає на результати обліку.

Щодо використання податковим органом податкової інформації суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до роз'яснення Вищого арбітражного суду «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26 січня 2000 року №02-5/35 акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні, що саме характерно для вказаних актів перевірки та довідок зустрічних звірок.

Враховуючи положення частини другої статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару (послуг) податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, так як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару (послуги).

Аналіз господарських правовідносин постачальника платника з іншими суб'єктами господарювання, з якими такий платник не перебував у безпосередніх правовідносинах, також не може впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником та його безпосереднім контрагентом.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюється конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань; суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Також Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22 січня 2009 року у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

Статтею 3 Закону України № 996-ХІV від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі іменується - Закон України № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 2 Закону України № 996-ІV, цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України № 996-ІV є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-ІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Досліджені судом докази (необхідні первинні документи з урахуванням проплат, вказаних у платіжних дорученнях) доводять наявність змін в активах позивача під час вчинення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс».

Виходячи з принципу превалювання сутності над формою, обліку операції відповідно до її сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, закріпленого статтею 4 Закону України № 996-ІV, надання ТОВ «Макс» робіт та здійснення постачання позивачу товарів, а також здійснення позивачу постачання товарів ТОВ «Віл Груп Плюс», з урахуванням наявних змін в його активах вказують на фактичне здійснення господарських операцій з надання робіт та послуг, та постачання товарів, які відображені у податковому обліку позивача.

Як зазначено у частині першій статті 9 Закону України № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції , а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 Закону України № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі іменується - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону та підпункту 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктам 2.15 та 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Надані позивачем до суду докази, документи (договори, акти, довідки, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, прибуткові ордери, накладні-вимоги на відпуск матеріалів, тощо) у сукупності підтверджують фактичне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс» своїх зобов`язань перед позивачем та свідчать про реальне здійснення господарських операцій.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як з'ясовано судом позивач веде облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань.

З наданих представником позивача пояснень, документів вбачається використання позивачем робіт, отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс», а також використання позивачем отриманих товарів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс», у подальшій своїй господарській діяльності.

Отже, досліджені судом первинні документи, регістри бухгалтерського обліку та фінансової (податкової) звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, підтверджують здійснення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс».

Тобто, позивачем, документально підтверджено формування податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс».

Досліджені судом податкові накладні виписані Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віл Груп Плюс» на адресу позивача з урахуванням інших документів, обставин надають право позивачу на формування податкового кредиту.

Наведені обставини спростовують факт завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) за березень 2015 року, як то вказано в акту перевірки №11/28-04-41-00/00130872 від 11 серпня 2015 року на загальну суму - 369 620 грн.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, досліджених документів, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено порушення позивачем податкового законодавства України, як то зазначено в акті перевірки №11/28-04-41-00/00130872 від 11 серпня 2015 року.

Звідси, нарахування податкових зобов'язань, застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій до позивача є необґрунтованим.

Оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2015 року № прийняте відповідачем необґрунтовано та незаконно, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже є не правомірним і підлягає скасуванню.

У зв'язку із цим, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю. Доводи відповідача судом до уваги не приймаються, виходячи з вищенаведеного.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від № від 02 вересня 2015 року, винесене Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» з бюджетних асигнувань Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального Головного управління ДФС судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 5544 (п'ять тисяч п'ятсот сорок чотири) гривні 30 копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов