Справа № 212/3897/16-а
Суддя: Тимошенко Т. І.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/3897/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Т.І. Тимошенко, розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд: визнати дії Криворізьке Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області протиправними в частині відмови виплати йому ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за віком починаючи з 01 квітня 2015 року по 01 липня 2016 року. Зобов'язати Криворізьке Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відновити йому ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 виплату пенсії призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2015 року по 01 липня 2016 року. Допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць на його ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 корить з Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області одноразово суми не виплаченої йому пенсії за віком, починаючи з 01 квітня 2015 року по 01 липня 2016 року. Стягнути з Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на його ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 551 гривня 20 копійок.

В обґрунтування своїх вимог позивач у своєму адміністративному позові суду зазначив що, , що з 20 квітня 2011 року він перебуває на обліку в Криворізькому Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, яким відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» йому було призначено пенсію за віком, натомість з 01 квітня 2015 року виплату пенсії припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII. В червні 2016 року він звернувся до відповідача з проханням поновити виплату йому пенсії за віком, починаючи з 01 квітня 2015 року, в чому йому було відмовлено з посиланням на те, що з урахуванням змін до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VII, тимчасово, в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, у тому числі, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії та довічне грошове утримання не виплачуються. Вважаючи таку відмову відповідача безпідставною, а дії протиправними, він звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи вони були судом повідомлені належним чином.

Позивач у судове засідання не з'явився заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність у якій свої вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності у якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі.

За даних обставин суд вважає за можливе в порядку ч.4 ст.122 КАС України справу розглянути в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, враховуючи позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, встановивши обставини справи і перевіривши наявні у справі докази, вважає, що вимоги за адміністративним позовом ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Наявними по справі доказами які суд приймає як належні та допустимі докази встановлено, що ОСОБА_2 20 квітня 2011 року він перебуває на обліку в Криворізькому Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, яким відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» йому було призначено пенсію за віком.

Надана суду у якості доказу копія трудової книжки на ім'я ОСОБА_2 свідчить про те, що з 12 березня 1993 року його зараховано до штату Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на посаду судді (а.с.14-18).

З 01 квітня 2015 року виплату ОСОБА_2 пенсії за віком припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIIІ.

В червня 2016 року позивач звернувся до відповідача з проханням поновити з 01 квітня 2015 року по 01 липня 2016 року виплати йому пенсії за віком.

Однак, відповідно до відповіді Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № М-108 від 02 липня 2016 року в поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 на його відповідне звернення відмовлено з посиланням на те, що відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VII, тимчасово, в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, у тому числі, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії та довічне грошове утримання не виплачуються.

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки судом встановлено, що фактично про порушення своїх прав позивач дізнався з відповіді Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № М-108 від 02 липня 2016 року на подане ним в червні 2016 року звернення стосовно поновлення виплати пенсії, в той час як до суду він звернувся 06 липня 2016 року, тобто в межах визначеного ч.2 ст.99 КАС України строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

У рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, у справі про гарантії незалежності суддів, а також у низці інших попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), наголошується, що ч.3 ст.22 Конституції України установлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, Конституційний Суд України в п. 7 Рішення від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 акцентує увагу на тому, що норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист, встановлені Законом України "Про судоустрій та статус суддів", не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям передбачених законом пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежність від грошових доходів суддів та від бюджетного фінансування, у зв'язку з чим при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Складовою цих гарантій відповідно до ч.1 ст.130 Конституції України є обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.

Гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 2453 в редакції Закону № 192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

02 березня 2015 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213 -VIII від 02 березня 2015 року, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року. Вказаним Законом (п.п.2 п.12 розділу 1) внесено зміни до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Разом з тим, пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки вказаний у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» зазначеного Закону № 213-VІІІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими Законами не призначаються.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що правові підстави для припинення позивачеві виплат призначеної йому пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перестали існувати, а тому з 01 червня 2015 року пенсія повинна виплачуватися позивачеві відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду надано не було.

Таким чином, наведені відповідачем заперечення по суті даного позову суд вважає немотивованими, не обґрунтованими жодними доказами, а відмову у поновленні виплати пенсії розцінює як неправомірне припинення ним виплати позивачеві пенсії.

З огляду на викладене, суд вважає, що виплата пенсії, призначеної позивачеві відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати, тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом визнання неправомірними дій відповідача відносно відмови у виплаті позивачеві пенсії з 01 квітня 2015 року по 01 липня 2016 року із зобов'язанням відновити виплату вказаної пенсії, призначеної ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 квітня 2015 року.

Вирішуючи питання стосовно виконання ухваленого судового рішення, керуючись вимогами п.1 ч.2 ст.256 КАС України, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання постанову суду в частині присудження сум не виплаченої ОСОБА_2 пенсії за віком з Державного бюджету України в межах суми виплат за 1 (один) місяць з огляду на не з'явлення позивачем вимог щодо стягнення суми боргу присудженої пенсії та не встановлення конкретного розміру таких сум.

Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, в силу ст.94 КАС України з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9-11, 71, 86, 94, 159-163, 186, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 квітня 2015 року по 01 липня 2016 року - протиправними.

Зобов'язати Криворізьке Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відновити виплату ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за віком, призначеної йому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 квітня 2015 року по 01 липня 2016 року.

Допустити до негайного виконання стягнення на користь ОСОБА_2 пенсії за віком в межах суми щомісячних виплат за 1 (один) місяць.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Криворізького Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 551 гривню 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту отримання її копії через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.186 КАС України.

Суддя Т.І. Тимошенко