Справа № 804/1386/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2016 р. м. Київ К/800/1433/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Донця О.Є., Леонтович К.Г.,

секретарі судового засідання: Гуловій О.І.,

за участю представника відповідача: Піддубняка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці ДФС, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі - (далі - ПАТ «ДМКД») звернулося до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Митниця) про визнання недійсним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 3 липня 2014 року № 110010000/2014/600108/1 (далі - рішення про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року) та визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 3 липня 2014 року № 110010000/2014/2045 (далі - картка відмови від 3 липня 2014 року).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що для митного оформлення товару Митниці було надано усі необхідні документи у відповідності з вимогами частини другої статті 53 Митного кодексу України, які в цілому підтверджували заявлену митну вартість товару, визначену за ціною договору (контракту). У поданих документах не було розбіжностей чи очевидних ознак підробки, а зазначених там відомостей було достатньо для підтвердження числових значень складових митної вартості імпортованого товару. Висновки Митниці про заниження митної вартості, по суті, ґрунтуються на її власних математичних розрахунках, в основі яких, як стверджує позивач, помилкові припущення Митниці щодо складових митної вартості товару. На думку позивача, митну вартість оцінюваного товару правомірно було визначено за ціною договору (контракту) і обґрунтованих підстав для застосування другорядного методу в даному випадку не було.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 17 лютого 2015 року відмовив у задоволенні адміністративного позову ПАТ «ДМКД».

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 5 листопада 2015 року залишив без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року.

У касаційній скарзі ПАТ «ДМКД», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В свою чергу Митниця у запереченнях зазначає про необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між ПАТ «ДМКД» (за контрактом - Покупець) та «ІNVERELL LIMITED» (Нікосія, Кіпр; за контрактом - Продавець) укладено контракт від 28 січня 2014 року № 14-0157 (далі - Контракт від 28 січня 2014 року), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує Товар на умовах поставки DAP - ст. Правда Придніпровської залізниці (при поставці залізничним транспортом). Товаром, у розумінні цього Контракту, є «вогнетривка продукція», розміри гранул, якість та інші характеристики якої сторони узгоджують у додатках (специфікаціях) та/або Доповненнях, які є невід'ємною частиною даного контракту.

Умови оплати за товар, згідно з контрактом, обумовлюються в кожному Додатку (Специфікації) та/або доповненні до даного контракту, які є його невід'ємними частинами.

У Специфікації № 6 (додаток №6 до Контракту від 28 січня 2014 року) сторони, серед іншого, узгодили асортимент товару який постачатиметься на умовах Контракту від 28 січня 2014 року (опис, кількість, якість, ціну), а також умови його оплати (100% оплата вартості протягом десяти банківських днів з дати поставки).

Відповідно до Специфікації «ІNVERELL LIMITED» продає, а ПАТ «ДМКД» купує, з поміж-іншого, «невипалену цеглу «KUMACAR 10GR E10» із вмістом MgO 96,5%, CaO 1,30% у кількості 26,890т та «KUMACAR 15GR E10» із вмістом MgO 96,5%, CaO 1,30% у кількості 87,585т. Вартість обумовленого сторонами товару, відповідно до Специфікації, становить 1130 доларів США за тонну.

Умовою поставки товару зазначено «DAP - ст. Правда Придніпровської залізниці» відповідно до правил Інкотермс 2010 року.

16 червня 2014 року позивач подав для митного оформлення ввезеного товару (невипаленої цегли марки «KUMACAR 10GR E10» і «KUMACAR 15GR E10» в обсягах і якості, які зазначено у згаданій вище Специфікації) митну декларацію типу IM40 № 110010000/2014/020845, згідно з якою митна вартість товару, визначена за ціною договору (контракту), становить 129356,75 доларів США (1130 дол. США за 1 тонну).

На підтвердження заявленої митної вартості позивач разом із митною декларацією подав Митниці такі документи: залізничні накладні для внутрішнього сполучення 47054903, 47054929 від 11.06.2014 року та 47096078, 47096086 від 12.06.2014 року, коносамент (Bill of Lading) №5 від 21.05.2014 року, вантажну відомість (Cargo Manifest) б/н від 21.05.2014 року, рахунок-фактуру щодо надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №1248 від 21.05.2014 року, рахунок на здійснення продавцем платежів третім особам (виробнику товару) №56 від 17.05.2014 року, прайс-лист виробника товару б/н від 17.05.2014 року, прайс-лист продавця товару №14175 від 29.05.2014 року, розрахунок ціни (калькуляція) виробника товару №0568 від 29.05.2014 року, пакувальний лист б/н від 17.05.2014 року, дилерський контракт б/н від 11.03.2010 року, сертифікат про походження товару форми А №В 0632114 від 15.05.2014 року, лист продавця № 0527 від 28.05.2014 року, лист виробника №1438 від 28.05.2014 року, сертифікат якості від виробника товару б/н від 17.05.2014 року, копію митної декларації країни відправлення №14160400ЕХ039855 від 16.05.2014 року.

Під час митного контролю і митного оформлення за митною декларацією від 16 червня 2014 року, відповідно до статті 337 Митного кодексу України, було виявлено певні ознаки «ризикованості операцій», в основі яких два індикатора ризиків: 1) перевантаження/передачі вантажу, заміни транспортного засобу, заміни перевізника; 2) післяоплата.

У зв'язку з цим посадова особа, яка здійснювала митне оформлення і митний контроль, сформувала заходи, які необхідно вжити за виявленими індикаторами ризиків з метою унеможливлення декларування недостовірної інформації, а саме: «контроль правильності визначення митної вартості товарів» і «витребування додаткових документів, які підтверджують митну вартість».

На виконання сформованих заходів Митниця повідомила декларанта про необхідність подання таких додаткових документів: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; виписку з бухгалтерської документації; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи що місять відомості про вартість оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що місять відомості про вартість страхування; висновки про якісні та вартісні показники товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість основних складових товарів; відповідно до статті 254 Митного кодексу України переклад копії митної декларації країни відправлення.

Таку вимогу відповідач обґрунтував наявністю розбіжностей у документах, наданих для митного оформлення товару.

У відповідь позивач повідомив, що не зможе надати витребувані документи у десятиденний строк, однак в межах строку, встановленого пунктом 8 статті 55 Митного кодексу України такі документи будуть надані.

На підставі статті 55 Митного кодексу України відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року, яким митну вартість оцінюваних товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України) та визначено на рівні 1,2768 доларів США/кг. Таке рішення обґрунтовано тим, що надані на підтвердження заявленої митної вартості документи не містять достатньої інформації, необхідної для достовірного визначення числових значень складових митної вартості, а саме:

- на підтвердження митної вартості товару (невипалена цегла виробник: Kumas Manyezit Sanayi A.S., країна виробництва Туреччина) надано Контракт від 28 січня 2014 року, що укладено з компанією INVERELL LIMITED (Кіпр), за яким товар постачається на умовах «DAP - Дніпродзержинськ». Оскільки контракт є непрямим, до митного оформлення надано дилерський контракт від 11 березня 2010 року, що містить відомості про отримання комісії, яку сплачує виробник Kumas Manyezit Sanayi A.S. продавцю - компанії ІNVERELL LIMITED, на умовах FOB у розмірі 5% для цегли і 3% для розчинів та інших вогнетривких виробів. Документи, що підтверджують зазначену складову митної вартості до митного оформлення не надано;

- надана до митного оформлення калькуляція собівартості від 29.05.2014 року №0568, видана виробником Kumas Manyezit Sanayi A.S., визначає собівартість невипаленої цегли «KUMACAR 10GR Е10», «KUMACAR 15GR Е10» на рівні 1030 дол. США/т, та виготовлена безпосередньо для позивача;

- наданий до митного оформлення прайс-лист, що складений виробником Kumas Manyezit Sanayi A.S. для продавця компанії INVERELL LIMITED містить відомості щодо вартості невипаленої цегли «KUMACAR 10GR Е10», «KUMACAR 15GR Е10» на рівні 1055 дол. США/т на умовах FOB - порт Gemlik, Туреччина. Зазначеним прайс-листом виробник пропонує для продажу товари лише одному покупцеві, а тому прайс-лист не може слугувати підтвердженням того, що заявлена митна вартість є достовірною та ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції, що унеможливлює використання прас-листа для підтвердження митної вартості імпортованого товару;

- на підтвердження вартості продажу товару виробник надав продавцю інвойс від 17.05.2014 року 56, що підтверджує рівень вартості невипаленої цегли «KUMACAR 10GR Е10», «KUMACAR 15GR Е10» на рівні 1055 дол. США/т на умовах FOB - порт Gemlik, Туреччина. Пояснень та додаткових документів щодо визначених розбіжностей декларантом до митного органу не надано;

- для підтвердження рівня вартості за зовнішньоекономічним контрактом декларантом було також надано прайс-лист продавця - компанії INVERELL LIMITED, від 29.05.2014 року №14175, який містить інформацію щодо вартості пропозиції імпортованого товару (невипаленої цегли марки «KUMACAR 10GR Е10», «KUMACAR 15GR Е10») на рівні 1070 дол. США/т на умовах постачання DAP - Дніпродзержинськ. У той же час, рахунок від 17.05.2014 року №56, виставлений відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 28 січня 2014 року, містить відомості щодо вартості невипаленої цегли «KUMACAR 10GR Е10», «KUMACAR 15GR Е10» на рівні 1130 дол. США/т на умовах DAP - Дніпродзержинськ;

- за відомостями коносамента від 21.05.2014 року №5 фрахт не сплачено. У підтвердження транспортної складової надано рахунок від 21.05.2014 року №1248, виставлений компанією Realite продавцю - компанії INVERELL LIMITED, що містить відомості щодо вартості транспортування FOB - порт Gemlik,Туреччина - DAP - Дніпродзержинськ вогнетривких матеріалів у кількості 259,655 т на рівні 15579,30 дол. США, що становить 60 дол. США/т. Зазначений рахунок не може бути використаний в якості підтвердження транспортної складової щодо оцінюваного товару, оскільки відсутні будь-які відомості, що давали б змогу ідентифікувати його з імпортованою партією товару;

- надана до митного оформлення декларація країни експорту від 16.05.2014 року №14160400ЕХ039855 не кореспондується із датою рахунку від 17.05.2014 року (після оформлення експортної декларації), що виставлений виробником Kumas Manyezit Sanayi A.S. продавцю - компанії INVERELL LIMITED. Крім того, у порушення вимог статті 254 Митного кодексу України відсутній переклад зазначеного документа, а відомості, що містяться у зазначеній декларації неможливо ідентифікувати з імпортованою партією товару (найменування вантажу, умови постачання, вага, вартість задекларованої партії товару);

- відповідно до пункту 10 статті 58 Митного кодексу України складовими митної вартості є, в тому числі, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на страхування цих товарів. За відомостями залізничних накладних від 11.06.2014 року №47054903, №47054929, від 12.06.2014 №47096078, №47096086 вартість перевезення територією України від порту призначення до м. Дніпродзержинськ зазначеного вантажу вагою 259,655 т складає 10545 грн. (з урахуванням курсу на 11.06.2014 року та 12.06.2014 року - 3,49 дол. США/т). Платником за залізничне перевезення територією України є УТЛЦ. Угод щодо відшкодування вартості перевезення продавцем INVERELL LIMITED зазначеному платнику до митного оформлення не надано. У зв'язку з цим посадова особа митного органу ствердила про наявність підстав для сумніву у повноті врахування транспортної складової у заявленій декларантом митній вартості товару, оскільки така ціна окремо не виділена із загальної митної вартості.

За розрахунками Митниці, митна вартість невипаленої цегли «KUMACAR 10GR Е10», «KUMACAR 15GR Е10» мала б становити 1171,24 дол. США/т (1055 дол. США/т (вартість невипаленої цегли згідно з прайс-листом виробника від 28.05.2014 року №14125) + 52,75 дол. США/т (комісійна винагорода (за розрахунками Митниці) + 63,49 дол. США/т (транспортні витрати), що не відповідає заявленій декларантом вартості імпортованого товару на рівні 1130 дол. США/т.

Згідно з рішенням про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року визначена митна вартість товару ґрунтується на раніше визначеній митній вартості товару, ввезеного згідно з митною декларацією від 20 березня 2014 року № 700160000/2014/251.

У зв'язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 3 липня 2014 року декларант отримав також картку відмови у митному оформленні товару від 3 липня 2014 року.

Позивач не погодився із прийнятим рішенням Митниці, але з метою випуску товару у вільний обіг під гарантійні зобов'язання він, у відповідності з вимогами частини сьомої статті 55 Митного кодексу України, подав митну декларацію від 17 липня 2014 року №110010000/2014/020025 з митною вартістю, визначеною декларантом, та сплатив різницю між сумою митних платежів, визначених декларантом та Митницею, в сумі 58438,06 грн.

Листом від 30 липня 2014 року № 062Д/1136 позивач звернувся до Митниці з проханням відкликати раніше прийняте рішення про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року та повернути надміру сплачені платежі. До листа долучив додатково витребувані документи: висновок ТПП № ГО-3167 від 21 липня 2014 року і лист перевізника Realite Intertrade Corporation від 28 травня 2014 року №149. За результатами розгляду цього звернення і доданих документів Митниця дійшла висновку про відсутність підстав для скасування прийнятого нею рішення про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року, а відтак і для повернення сплачених коштів, про що декларанта повідомлено листом від 6 серпня 2014 року № 5081/04-50-52.

Відсутність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року митниця мотивувала тим, що в листі перевізника Realite Intertrade Corporation від 28.05.2014 року №149 відтворено ту ж інформацію, яка міститься у рахунку-фактурі (інвойсі) від 21.05.2014 року №1248, та в листі INVERELL LIMITED, яким останній підтверджує відомості щодо оплати перевезення та пропонує розцінювати зазначений інвойс перевізника як угоду на перевезення від 28.05.2014 року №0527. На думку Митниці, згадані вище рахунки не можуть бути належним підтвердженням транспортної складової оцінюваних товарів, оскільки в них немає відомостей, які б дозволили ідентифікувати імпортовану партію товару. Стосовно висновку експерта Дніпропетровської ТПП від 21.07.2014 року №ГО-3176 щодо ринкової вартості вогнетривких виробів Митниця зазначила, що такий висновок ґрунтується на інформації Інтернет - сайтів www.zauba.com/, www.alibaba.com/, www.made-in-china.com/, www.indiamart.com/ та не враховує наявності дилера у зазначених торговельних операціях, а також транспортної складової вартості товарів. Крім того, зазначені експертом сторінки Інтернет-ресурсів, використані для маркетингового аналізу, не містять відомостей стосовно невипаленої цегли, що унеможливлює використання висновку експерта Дніпропетровської ТПП від 21.07.2014 року №ГО-3176 для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Окрім того, відмовляючи позивачу у скасуванні рішення про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року Митниця зазначила про необхідність врахування при визначенні митної вартості товарів комісійної винагороди компанії INVERELL LIMITED за дилерською угодою від 11.03.2010 року, яка пов'язана із виконанням умов контракту від 28 січня 2014 року. Як ствердила Митниця, декларант не надав документів щодо зазначеної складової, а сама ж дилерська угода від 11.03.2010 року не містить відомостей про порядок виплати комісійної винагороди та формування ціни продажу. За розрахунками відповідача комісійна винагорода дилера, яка має бути складовою митної вартості оцінюваного товару, складає 52,75 дол. США/т (для невипаленої цегли).

На основі наданих декларантом документів Митниця здійснила свій розрахунок, відповідно до якого митна вартість оцінюваного товару, з урахуванням всіх її складових, має становити 1167,75 дол. США/тонну. Натомість заявлена декларантом митна вартість товару (невипалена цегла марок «KUMACAR 10GR Е10», «KUMACAR 15GR 10») є меншою, що може свідчити про наявність додаткових складових митної вартості, стосовно яких відомості відсутні.

Не погодившись з таким рішенням Митниці, ПАТ «ДМКД» звернулося з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції погодився з доводами відповідача щодо наявності розбіжностей у документах, наданих декларантом на підтвердження митної вартості, в тому числі й у тих, які позивач додав на вимогу Митниці, що своєю чергою унеможливлює застосування першого методу обчислення митної вартості товару - за ціною договору (контракту).

Таку позицію підтримав Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає поспішними з огляду на таке.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із статтею 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для:

1) нарахування митних платежів;

2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України;

3) ведення митної статистики;

4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно зі статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до частини п'ятої, шостої статті 53 митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Частиною 2 статті 54 Митного кодексу України передбачається, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-шостої четвертої статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Частиною десятою статті 58 Митного кодексу України передбачено складові митної вартості, які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до цієї ціни.

За змістом пункту 5 частини десятої цієї статті при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості) на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно з частиною першою статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Аналізуючи наведені вище норми колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод, тобто за ціною договору.

В основі визначення митної вартості за ціною договору є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. За змістом частини п'ятої статті 58 Митного кодексу України така ціна, окрім вартості власне імпортованого товару, може включати й інші платежі, які здійснені чи мають бути здійснені покупцем.

Суди попередніх інстанцій встановили, що для митного оформлення товару (вогнетривкої цегли марки «КUMACAR» 10GR E7, 15GR E7, 10GR E10, 5GR E5) виробництва «Kumas» (Туреччина) ПАТ «ДМКД» надало Митниці усі документи у відповідності до вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України на підтвердження митної вартості, визначеної за ціною договору.

Судячи зі встановлених обставин, рішення Митниці про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року прийнято з огляду на виявлені під час митного оформлення розбіжності у документах та відсутність документального підтвердження всіх складових митної вартості імпортованого товару, а саме транспортних витрат і комісійної винагороди дилера.

Стосовно розбіжностей, то як встановили суди попередніх інстанцій вони полягали у різних цінах на замовлений позивачем товар, які зазначено в калькуляції собівартості товару, а також в прайс-листах та інвойсах на цей же товар, виданих виробником товару та його дилером (Продавцем за Контрактом від 28 січня 2014 року).

Зокрема, як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з калькуляцією від 29 травня 2014 року № 0568, яку здійснив його виробник - «Kumas Manyezit Sanayi A.S.» (Туреччина), для свого дилера - INVЕRELL LIMITED, собівартість товару («невипаленої цегли» марки «Kumacar», обумовленої у специфікації до Контракту від 28 січня 2014 року) становить 1030 доларів США/тонну. Вартість цього ж товару згідно з прайс-листом виробника «Kumas Manyezit Sanayi A.S.» (Туреччина) на умовах поставки FOB-Гемлік (Туреччина), виставленому дилеру - компанії INVЕRELL LIMITED, становить 1055 доларів США/тонну. Така ж вартість товару і з такими ж умовами поставки зазначена в інвойсі виробника від 17 травня 2014 року № 709548, на підставі якого компанія Invеrell Limited отримала товар на умовах дилерської угоди для наступної поставки ПАТ «ДМКД». Поряд з тим, згідно з прайс-листом INVЕRELL LIMITED від 29 травня 2014 року №14175 вартість того ж товару («невипаленої цегли» марки «Kumacar», обумовленої у Специфікації до контракту від 28 січня 2014 року), але на умовах поставки DAP-Дніпродзержинськ (ПАТ «Дніпровський меткомбінат») становить 1070 доларів США/тонну. А відповідно до інвойсу INVЕRELL LIMITED від 17 травня 2014 року № 56, на підставі якого товар постачався позивачу в обумовлене сторонами місце призначення, становить 1130 доларів США/тонну.

Причини таких відмінностей у цінах на один і той самий товар, як вважає Митниця, потребувала додаткового документального підтвердження та пояснення, яких декларант не надав.

Погодившись із такими доводами Митниці суди попередніх інстанцій не з'ясували чи вимагались у декларанта пояснення стосовно різних цін та власне яким чином різниця між ціною, яку виробник, «Kumas Manyezit Sanayi A.S.» (Туреччина), виставив дилеру (Продавцю за контрактом від 28 січня 2014 року) і ціною, за якою останній потім реалізував цей же товар позивачу, а така згідно з прайс-листом від 29 травня 2014 року №14175 була значно вищою порівняно з ціною виробника товару, у підсумку вплинула чи могла вплинути на митну вартість імпортованого товару, зокрема в сторону її заниження.

Стосовно складових митної вартості оцінюваного товару, то в рішенні про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року Митниця висловила припущення, що транспортні витрати не було враховано при визначенні митної вартості за першим методом. Її доводи ґрунтуюся на неприйнятності наданого декларантом інвойсу компанії Realite від 21 травня 2014 року № 1248, виставленого компанії INVERELL LIMITED, а також листів цього перевізника і вказаного замовника послуг про підтвердження факту укладення між ними договору перевезення товару, обумовленого контактом від 28 січня 2014 року та інвойсу від 17 травня 2014 року № 56.

Єдиним аргументом, якими Митниця пояснила сумнівність наданих декларантом документів, є відсутність будь-яких відомостей, що давали б змогу ідентифікувати товар з імпортованою партією товару.

Разом з тим, при здійсненні математичного розрахунку ймовірних затрат на транспортування імпортованого позивачем товару Митниця використала відомості про вартість такого перевезення, зазначені, зокрема, в згаданому вище інвойсі компанії Realite (60 доларів США/тонну). В підсумку відповідач ствердив, що вартість перевезення товару мала б становити 63,49 доларів США/тонну (60 доларів США/тонну (вартість послуг перевезення компанією Realite + 3,49 доларів США/тонну (вартість залізничного перевезення, обчислена на підставі наданих позивачем залізничних накладних ).

Суди попередніх інстанцій, погодившись з обґрунтованістю висновків відповідача в цій частині, не навели жодних аргументів стосовно причин неврахування доводів позивача про те, що в інвойсі компанії Realite є вказівка на реквізити Контракту від 28 січня 2014 року та інвойсу від 17 травня 2014 року № 56, які містять відомості про імпортовану партію товару. Погодившись з наведеними вище розрахунками відповідача суди попередніх інстанцій також не з'ясовували, чи включено витрати на залізничне перевезення згідно зі згаданими вище залізничними накладними у загальну вартість послуг щодо перевезення оцінюваного товару, виставленої до оплати INVЕRELL LIMITED згідно з інвойсом компанії Realite від 21 травня 2014 року № 1248.

У контексті спірних правовідносин істотне значення для вирішення питання про включення транспортних витрат у митну вартість імпортованого товару мають також обумовлені сторонами умови його постачання. Зокрема поза увагою судів попередніх інстанцій залишилась та обставина, що згідно з Контактом від 28 січня 2014 року поставка товару здійснюється на умовах «DAP - станція Правда Придніпровської залізниці», що за правилами Інкотермс 2010 року, з поміж іншого, передбачає покладення саме на продавця обов'язку по перевезенню товару, а відтак і всі пов'язані з цим витрати і ризики.

Суди попередніх інстанцій, погодившись із розрахунками Митниці про ймовірну вартість всіх затрат на транспортування товару, в тому числі й залізничним транспортом в межах України, до обумовленого сторонами місця призначення, не з'ясували: замовника послуг перевезення, дійсних умов перевезення (станція відправлення і пункт призначення (зважаючи на те, що одним із індикаторів ризику операції зазначено «перевантаження/передача вантажу; зміна транспортного засобу), вартості такого перевезення, на кого було покладено обов'язок що оплати таких послуг та, відповідно, чи було включено вартість цих послуг у ціну, за якою позивач придбав оцінюваний товар (відповідно до Специфікації № 6 до Контракту від 28 січня 2014 року та інвойсу від 17 травня 2014 року № 56 така ціна становить 1130 доларів США/тонну).

Без з'ясування таких деталей організації транспортування (перевезення) та, відповідно, їх значення для визначення митної вартості товару за основним методом, висновки про неврахування декларантом транспортної складової при визначення митної вартості оцінюваного товару є передчасним.

Аналізуючи умови дилерської угоди між виробником продукції та компанією INVERELL LIMITED від 11 березня 2010 року Митниця дійшла однозначного висновку, що комісійна винагорода обов'язково має бути включена у ціну товару, а базою для нарахування комісійної винагороди є ціна товару, вказана в прайс-листі дилера.

Однак для висновку про необхідність включення декларантом до митної вартості товару додатково ще й комісійної винагороди потрібно передусім з'ясувати чи впливають умови господарських взаємовідносин дилера і виробника на права та обов'язки покупця цього товару, в даному випадку ПАТ «ДМКД». Суди попередніх інстанцій, погодившись з аргументами Митниці щодо комісійної винагороди, не з'ясували чи дійсно вартість товару, за якою дилер продає його своєму покупцю, повинна включати комісійну винагороду і чи було її включено до контрактної вартості товару, як про це зазначив позивач.

Таким чином, даючи правову оцінку рішенню про коригування митної вартості від 3 липня 2014 року суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, що є в матеріалах справи, і не з'ясував усіх обставин, які б в цілому давали достатні підстави стверджувати про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару. Мотиви, якими керувався суд першої інстанції при прийнятті рішення, ґрунтуються виключно на аргументах і розрахунках відповідача, однак не містять обґрунтованого пояснення причин неврахування доводів позивача стосовно як обставин поставки оцінюваного товару, так і складових митної вартості товару.

Відповідно до частин другої, третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції, згідно з частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 159, 167, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.Є. Донець

К.Г. Леонтович