Справа № 754/8035/16-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №754/8035/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко С.В.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

28 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Чорної Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 про примусове видворення іноземного громадянина з України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 про примусове видворення іноземного громадянина з України.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.06.2016 Деснянським РВ ГУДМС України в м. Києві відносно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 складено протокол серії ПР МКМ №084252 від 15.06.16 про адміністративне правопорушення, що передбачено частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно протоколу 15.06.2016 о 16 годині 30 хвилин відповідача було виявлено біля будинку АДРЕСА_1 та доставлено в службове приміщення відділу. Протоколом встановлено порушення відповідачем правил перебування іноземців в Україні (проживав без документів на право проживання в Україні).

В ході опитування відповідач пояснив, що в Україну він приїхав в червні 2016 року з метою працевлаштування. Організувати його приїзд в Україну йому допомогли в туристичній компанії під назвою «Кадир», за що заплатив їм 7000 доларів США. Туристичне агентство організувало йому отримання російської візи і переліт в Москву. Після прильоту у нього вилучили паспорт і поселили в готель на 2 місяці, назву та адресу якого він не пам'ятає. Перелітав самостійно без супроводжуючих. Через декілька місяців за ним приїхав водій на машині і повіз до Українського кордону; на машині вони їхали приблизно 20 годин, після чого йшов пішки приблизно 4 - 5 годин та перейшов кордон; прикордонний контроль при переході не робився. На території України його забрала друга машина і відвезла до мечеті на ринок Троєщина в Києві. На роботу працевлаштуватися не встиг. Проживав в АДРЕСА_1, квартиру знімав зі своїми земляками. Також зазначив, що звертався в міграційну служба щодо отримання статусу біженця, проте йому було відмовлено у наданні такого статусу. Виїжджати з України не збирається.

15.06.2016 позивачем через порушення відповідачем правил перебування іноземців на території України винесено постанову серії ПН МКМ 084252 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Також, 15.06.2016 позивачем винесено рішення про примусове повернення за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 та зобов'язання його покинути територію України у термін до 15.06.2016.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не має дозволів на право перебування на території України та відсутні обставини, які зазначені в статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що унеможливлювали би примусове видворення відповідача за межі України, то наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішень про його примусове повернення, що є підставою для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон №3773-VІ).

Відповідно до положень статей 9 та 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Згідно частини першої статті 26 Закону №3773-VІ іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною першою та четвертою статті 30 Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Згідно частини першої статті 31 зазначеного Закону іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Отже, законодавством України регламентований спеціальний правовий режим перебування іноземних громадян на території України, а також заходи адміністративного реагування спеціально уповноважених суб'єктів влади в разі його порушення, одним з яких є примусове видворення іноземця за межі України, що здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

При цьому, у відповідності до статей 30 та 31 Закону №3773-VI, достатньою та необхідною правовою підставою для прийняття адміністративним судом такого рішення є сукупність наступних умов: 1) прийняття рішення компетентним органом влади про примусове видворення іноземця або ухилення ним від виїзду за межі України після прийняття таким органом влади рішення про повернення особи в країну походження; 2) звернення компетентного органу влади до адміністративного суду з відповідним позовом; 3) відсутність обставин, передбачених частиною першою статті 31 Закону №3773-VI.

Згідно пунктів 1 та 13 частини першої статті Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»:

- біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

- особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Проте, обставини, що унеможливлювали би примусове видворення відповідача за межі України судом першої та апеляційної інстанції не встановлені, а також обставини, відповідно до яких на відповідача поширювалась би дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, відповідачу було відмовлено у задоволенні заяви про надання статусу біженця.

Також, як встановлено судом першої інстанції, рішення про примусове повернення відповідача та зобов'язання його покинути територію України у термін до 15.06.2016 не виконано.

Враховуючи наведене та те, що відповідач не має дозволів на право перебування на території України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішень про його примусове повернення, що є підставою для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 28.07.2016 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.