Справа № 826/3337/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2016 року № 826/3337/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (надалі - відповідач або Уповноважена особа Фонду Кадиров В.В.), в якому просить:

- визнати дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» про не включення ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», яка виникла між позивачем та банком у зв'язку з укладенням строкового банківського вкладу «Лояльний» №002-28618-110714 від 11.07.2014 незаконною;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», яка виникла між позивачем та банком у зв'язку з укладенням строкового банківського вкладу «Лояльний» №002-28618-110714 від 11.07.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною відмовою відповідача включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» на суму заборгованості, що виникла у зв'язку з укладенням між позивачем і банком договору строкового банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» №002-28618-110714 від 11.07.2014. На думку позивача норма ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не визначає форми та змісту кредиторської вимоги до банку, а тому та обставина, що ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Дельта Банк» з вимогою про повернення банківського вкладу через районний суд, виключає факт пропуску ним строку на звернення із кредиторською вимогою до банку.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Натомість, 15.06.2016 від ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за його відсутності.

Також, в матеріалах справи наявні письмові заперечення представника відповідача проти позову, в тексті яких зазначено про пропущення ОСОБА_1 строку для пред'явлення кредиторських вимог до банку в порядку ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та, як наслідок, про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У зв'язку з неявкою позивача та представника відповідача у судове засідання, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, 11.07.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №002-28618-110714 строкового банківського вкладу (депозиту) «Лояльний», відповідно до якого позивач як вкладник розмістив депозит у розмірі 16 000 доларів США на строк в один місяць з 11.07.2014 з виплатою на його користь відсотків на суму вкладу.

Враховуючи положення п. 1.11 договору банківського вкладу дія цього договору автоматично була пролонгована на один місяць, тобто до 09.09.2014.

При зверненні ОСОБА_1 до відділення ПАТ «Дельта Банк» щодо повернення суми вкладу в останній день дії договору, йому було відмовлено у видачі коштів з посиланням на їх відсутність.

В подальшому сума вкладу була перерахована банком на поточний рахунок позивача, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів. Станом на 01.12.2014 кінцева заборгованість відповідача перед позивачем становила 16 806 доларів США (з урахуванням нарахованих відсотків за користування вкладом).

Між тим, на підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення за №51 про запровадження з 03.03.2015 по 02.06.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 №71 тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015 включно.

Постановою правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

На виконання даної постанови Національного банку України від 02.10.2015 № 664 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації цього Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначених ст.ст. 37, 38, 51, ч. 1 та 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Публікація відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відбулася 08.10.2015 в газеті «Голос Україна» № 187 (6191), про що також було зазначено на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (www.fg.gov.ua).

25.11.2015 ОСОБА_1 надіслав на адресу Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. кредиторську вимогу, в якій просив визнати його кредитором банку за заборгованістю, що виникла за договором строкового банківського вкладу (депозиту) №002-28618-110714 від 11.07.2014, укладеними між ним і банком. В тексті своєї письмової заяви позивач зазначив, що він зміг дізнатися про закінчення строку подачі кредиторських вимог до банку лише 23.11.2015 з поважних причин (позивач проживає у важкодоступній гірській місцевості, де відсутні засобу інтернет-зв'язку, та не виписує офіційні друковані видання - газети «Голос України» та «Урядовий кур'єр». При цьому, позивач тривалий час хворів, зокрема, переніс операцію з видалення тромбів, а тому був обмежений у вільному фізичному пересуванні).

Листом від 01.12.2015 № 05-3191797 начальник Київського відділення № 5 ПАТ «Дельта Банк» повідомив позивача про те, що, у зв'язку з пропуском ОСОБА_1 передбаченого законом строку, заявлені кредиторські вимоги не можуть бути включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

08.02.2016 позивач звернувся також до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із письмовою заявою щодо врегулювання в досудовому порядку питання про вжиття заходів щодо включення ОСОБА_1 до реєстру кредиторів банку.

Документальних доказів надання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповіді на вказану заяву позивача сторони до суду не подали та про наявність таких не повідомили.

Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо включення ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк», та вважаючи свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI.

За змістом ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні..

Згідно з ч. 17 ст. 2 Закону № 4452-VI працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до п. 2 та 4 ч. 3 ст. 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема: визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Частинами 1 і 2 ст. 26 цього Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Крім того, нормою ч. 5 ст. 26 Закону №4452-VI передбачено, що відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Нормами ч. 1 і 5 ст. 27 Закону №4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Впродовж трьох робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Одночасно нормами нормами ч. 2, 3 і 5 ст. 45 цього Закону визначено, що Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити: 1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується; 2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про призначення уповноваженої особи Фонду; 4) прізвище, ім'я та по батькові уповноваженої особи Фонду; 5) інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. При цьому, вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з положеннями ст. 48 Закону №4452-VI Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

За приписами ч. 1 ст. 49 Закону №4452-VI Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Надалі протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. (ч. 2 ст. 49 зазначеного Закону).

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч. 3 ст. 49 зазначеного Закону).

В сили приписів норми ч. 8 ст. 49 Закону №4452-VI вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Таким чином, нормами Закону №4452-VI регламентований чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави стверджувати про те, що порушення кредитором установленого законодавством тридцятиденного строку для звернення з вимогами про забезпечення відшкодування коштів (в тому числі за вкладами) виключає наявність правових підстав для їх прийняття уповноваженою особою Фонду за умови дотримання Фондом порядку оповіщення кредиторів про ліквідацію банку (аналогічна правова позиція наведена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 06.11.2014 №К/800/16114/14, від 27.05.2015 №К/800/252/15 і від 25.06.2015 №К/80065105/14, ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 по справі №826/19442/14).

Наявні матеріали справи свідчать про те, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у відповідності до ст. 26 Закону №4452-VI було відшкодовано позивачу гарантовану держваною суму коштів за вкладом (тобто суму коштів в межах 200 тис. грн.).

Дані обставини були встановлені в ході розгляду Печерським районним судом міста Києва та Апеляційним судом міста Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу за договором №002-28618-110714 строкового банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» від 11.07.2014 в сумі 8 991,70 доларів США.

Копії зазначених рішень судів, а саме: рішення Печерського районного суду міста Києва від 22.07.23015 по справі №757/36429/14-ц та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 22.10.2015 №22-12506, що набрала законної сили з моменту проголошення, наявні у матеріалах даної справи.

Згідно цих судових рішень ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог з тих мотивів, що задоволення кредиторських вимог вкладника понад гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму коштів 200 тис. грн. здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В силу приписів ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особим або, особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд в межах даного спору встановив, що вкладником - позивачем, отримано компенсацію по вкладу, наявному в ПАТ «Дельта Банк» в межах гарантованої законом суми відшкодування у повному обсязі, що також не заперечувалося останнім.

При цьому, вимоги позивача про стягнення решти коштів за №002-28618-110714 строкового банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» від 11.07.2014 в сумі 8 991,70 доларів США знаходяться поза межами гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами, а тому позивач відповідно до чинного законодавства мав право заявляти уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку впродовж 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду.

Як зазначає відповідач в тексті своїх письмових заперечень від 06.06.2016, відомості про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та строк встановлений для звернення кредиторів з вимогами до банку були доведені до відома вкладників банку наступним чином:

- шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 05.10.2015;

- шляхом опублікування відомостей у офіційній газеті «Голос Україна» (№187 від 08.10.2015);

- шляхом розміщення відповідних оголошень в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

З урахуванням положень ч. 5 ст. 45, ч. 1 ст. 49 Закону №4452-VI та факту опублікування 08.10.2015 в газеті «Голос України» інформації про ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», суд зазначає, що граничною датою для звернення з заявою про визнання вимог кредитора ПАТ «Дельта Банк» є 09.11.2015 (у зв'язку з тим, що 08.11.2015 припадало на вихідний день - неділю).

Натомість позивач звернувся безпосередньо до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» із заявою про визнання кредиторських вимог лише 25.11.2015.

В тексті свого позову та у судовому засіданні 07.06.2016 року позивача пояснив, що дізнався про закінчення строку подачі кредиторських вимог до банку лише 23.11.2015 року, що в свою чергу, зумовлено тим, що він проживає у важкодоступній гірській місцевості, де відсутні засобу інтернет-зв'язку, а такі офіційні друковані видання як газети «Голос України» та «Урядовий кур'єр» не виписує. Крім того, позивач тривалий час хворів, зокрема, переніс операцію з видалення тромбів, а тому був обмежений у вільному фізичному пересуванні. Таким чином, позивач не мав можливості вчасно звернутися до банку з кредиторською вимогою в порядку ст. 45 Закону №4452-VI.

Будь-яких документальних доказів існування наведених обставин (в тому числі довідок лікувальних закладів, виписок з історії хвороби) позивач до суду не подав та про причини відсутності таких суду не повідомив.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що впродовж періоду з грудня 2014 року по грудень 2015 року в провадженні Печерського районного суду міста Києва, Апеляційного суду міста Києва та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банку» про повернення банківського вкладу. На переконання позивача факт звернення до суду в даному випадку є рівнозначним поданню кредиторської вивоги до банку.

Проте наведені посилання позивача судом не можуть бути враховані, оскільки нормами ч. 5 ст. 45 цього Закону чітко передбачений досудовий порядок звернення із кредиторськими вимогами до банку до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Також, суд враховує, що встановлений в ч. 1 ст. 49 Закону №4452-VI 30-денний строк на заявлення вимог кредитора є присічним та згідно чинного законодавства України не передбачено його поновлення чи продовження (в тому числі з підстав хвороби вкладника чи звернення до суду). Вказана норма є чинною, та Закон №4452-VI в цілому неконституційним визнано не було.

З огляду на вищенаведене та з урахуванням наявних у справі матеріалів, суд дійшов висновку, що позивач отримав гарантоване відшкодування суми банківського вкладу, був повідомлений у встановленому законом порядку та мав можливість звернутися з заявою про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів, однак в установлений Законом термін до банку чи уповноваженої особи Фонду не звертався, а тому в уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. не було правових підстав для включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в силу ч. 8 ст. 49 Закону №4452-VI .

Таким чином, враховуючи відсутність підстав для включення майнових вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк», ознаки протиправних дій та/або бездіяльності відповідача відсутні.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов