Справа № 816/512/16
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 р.Справа № 816/512/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2016р. по справі № 816/512/16

за позовом ОСОБА_2

до Управління Укртрансінспекції у Полтавській області, третя особа: Заступник начальника Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужіль Володимир Миколайович

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_2 (надалі за текстом також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансінспекції у Полтавській області, заступника начальника Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужіля Володимира Миколайовича в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову від 09 листопада 2015 року № 032661 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн, винесеної заступником начальника Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужілєм Володимиром Миколайовичем.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач просить постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що 10.09.2015 року старшими державними інспекторами Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Коломійцем С.В. та Дементьєвим М.П. проведено перевірку транспортних засобів, які зареєстровано на ОСОБА_2: SCANIA R114 сідловий тягач-Е вантажний, номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та BENALU T34C номерний знак НОМЕР_2 н/причіп-самоскид-Е напівпричіп, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, за кермом якого згідно посвідчення водія НОМЕР_5 знаходився ОСОБА_4 /а.с. 49/.

Перевірку старшими державними інспекторами здійснено на посту ДАІ, Херсонська область, с. Шилова Балка відповідно до завдання на перевірку № 002900 від 07.09.2015 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 10.09.2015 року № 033642, в якому зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутній дозвіл, що дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень. /а.с. 49/.

Із акту перевірки вбачається, що водій ОСОБА_4 з даним актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився.

09.11.2015 року заступником начальником Управління Укртрансінспекції у Полтавській області винесено постанову № 032661, якою до ОСОБА_2 згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700 грн.

Не погодившись з постановою № 032661 від 09.11.2015 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), який встановлює процедуру здійснення такого контролю.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 (далі Порядок № 879).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Таким чином, акт фіксує факт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та є носієм доказової інформації про виявлені порушення.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажним транспортом.

Згідно з пунктами 1 частини першої статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, зокрема, для водія є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Положеннями частини 3 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1303, визначено, що за спеціальними правилами здійснюються перевезення небезпечних вантажів і незнешкодженої тари з-під них, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,65 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактична маса понад 38 т, навантаження на одиночну вісь - 10 т, здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (на встановлених Мінтрансом і Державтоінспекцією маршрутах - 40 т, для контейнеровозів на встановлених маршрутах - 44 т, навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Як вбачається з акту перевірки від 10.09.2015 № 033642, перевезення вантажу (ячмінь) здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної № 2 від 09.09.2015 року, згідно якої маса вантажу становить 36920 кг, а повна маса - 51740 кг, що є перевищенням вагових обмежень встановлених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху.

Вказаним актом перевірки зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутній дозвіл, що дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень.

Відповідно до абзацу 3 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарських штрафів застосовується до автомобільних перевізників.

Відповідно до частини 4 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з положеннями пунктів 25, 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до пункту 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Посилання апелянта на процесуальні та процедурні порушення під час розгляду і вирішення питання про накладення адміністративно-господарського штрафу з боку відповідача, так як таке, що розглядалось без повідомлення та за його відсутності не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із матеріалів справи, повідомлення про призначення розгляду справи на 26.10.2015 року на 10 год 00 хв від 05.10.2015 року № 968/5/59-15 надіслане на адресу позивача рекомендованим повідомленням про вручення відправлення та отримано останнім 16.10.2015 року /а.с. 48/.

У подальшому, за клопотанням ОСОБА_2 від 21.10.2015 року про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 09.11.2015 року.

Повторне повідомлення направлене на адресу позивача рекомендованим повідомленням про вручення відправлення та отримано останнім 05.11.2015 року /а.с. 48 зворот/.

Таким чином, відповідачем виконано обов'язок щодо повідомлення уповноваженої особи суб'єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення.

Проте, 09.11.2015 року позивач не з'явився на засідання комісії, жодних клопотань та заперечень не надав.

З приводу доводів апеляційної скарги стосовно того, що повідомлення про призначення розгляду було надіслано на ім'я позивача не за місцем його реєстрації - АДРЕСА_1, а за іншою адресою - АДРЕСА_2 Полтавська область, а тому він не міг отримати повідомлення, в якому зазначено час та місце проведення розгляду справи, колегія суддів не приймає з таких підстав.

Як свідчать матеріали справи, адресу - АДРЕСА_2 Полтавська область, було зазначено в акті проведення перевірки від 10.09.2015 року № 033642, з яким позивач був ознайомлений та жодних зауважень, у тому числі щодо його адреси, не надав. Крім того, вказану адресу позивач самостійно зазначив у заяві від 21.10.2015 року про відкладення розгляду справи, адресованій Управлінню Укртрансінспекції у Полтавській області, іншої адреси або засобів зв'язку ним зазначено не було (а.с. 10), а також у подальшому: при поданні заяви на ім'я начальника ВДВС Миргородського МРУЮ (а.с. 9), при поданні адміністративного позову від 03.03.2016 року та від 28 квітня 2016 року. При цьому, як свідчать, наявні у матеріалах адміністративної справи, повідомлення про вручення поштового відправлення, в тому числі і судові, позивач особисто отримував поштову кореспонденцію, надіслану йому за адресою - АДРЕСА_2 Полтавська область (а.с. 17, 51, 76), що свідчить про фактичне його місцезнаходження, станом на час прийняття відповідачем спірної постанови та на час звернення до суду із даним позовом, за вказаною адресою.

Положеннями Порядку передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. /пункт 27 Порядку/.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті, на підставі акту від 10.09.2015 року, заступником начальника Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужіль В.М. винесено постанову № 032661 від 02.09.201309.11.2015 року, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700 грн., яка направлена позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування протиправності рішення відповідача.

З урахуванням наведеного та оцінюючи надані докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню .

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постанова суду першої інстанції про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову прийнята на підставі повно встановлених обставин справи, належної оцінки доказів, правильно застосованих нормах матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2016р. по справі № 816/512/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 25.07.2016 р.