Справа № 815/2523/16
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2523/16

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Стас Л.В.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016р. по справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Інституту післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016р. Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі ООВ ФСЗІ) звернулося в суд із адміністративним позовом до Інституту післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту (далі ІПО МРТ), в якому просило стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій за не виконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2015р. у розмірі 49370,37грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1007,10грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що чисельність штатних працівників за 2015р. в ІПО МРТ склала 27 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 1 робоче місце для інваліда, однак такого місця не створив. Таким чином, сума відрахувань за 1 нестворене відповідачем робоче місце становить 49370,37грн. Станом на 18.05.2016р. відповідач, крім адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів повинен сплатити й пеню у розмірі 1007,10грн. Вказана заборгованість відповідачем у добровільному порядку не сплачена, а тому посилаючись на зазначені обставини позивач просить позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову скасувати, ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інваліда, і звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, тому у позивача немає підстав вважати, що відповідач допустив правопорушення у вигляді недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.02.2016р. ІПО МРТ надано до ООВ ФС3І звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015р. за формою №10-ПІ, з якого вбачається, що при середньооблікової чисельності штатних працівників у кількості 27 осіб, на підприємстві у 2015р. працювало 0 інвалідів. При цьому кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст.19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», складає 1 особу.

На підставі отриманого звіту відповідача ООВ ФСЗІ складено розрахунок заборгованості відповідача по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015р. Згідно розрахунку, нараховані суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, яка склала 49370,37грн. Більш того, за несплату відповідачем суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 49370,37грн. в термін, передбачений Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, ІПО МРТ нараховано пеню у розмірі 1007,10грн.

Перевіряючи правомірність висновків ООВ ФСЗІ щодо не виконання з боку ІПО МРТ нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2015р., суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ст.19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Частиною 3 ст.18 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991р. передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 24.02.2016р. подавав ООВ ФСЗІ звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015р. за формою №10-ПІ, (а.с.6). Проте, Одеським міським центром зайнятості не було направлено до відповідача інваліда для працевлаштування на підприємстві. Крім того, позивачем не доведено факту безпосереднього звернення інваліда до ІПО МРТ з метою працевлаштуватися на підприємстві.

ІПО МРТ у 2015р. інформував державну службу зайнятості про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів та про вільні робочі місця та вакантні посади (двірників), на яких може використовуватися праця інвалідів, що підтверджується копіями звітів форми №3-ПН заповнених у відповідності до порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013р.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що ІПО МРТ здійснило всі необхідні заходи для працевлаштування інваліда на підприємстві, а враховуючи, що в обов'язок підприємства не входе пошук інвалідів для працевлаштування, це обовязок вже інших органів, дії відповідача щодо відмови сплати адміністративно-господарських санкцій є правомірними та відповідають нормам діючого законодавства України. Протилежного позивач ні в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не довів.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197,198,200,206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Л.В. Стас

ОСОБА_1