Справа № 808/651/15
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року К/800/35596/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року по справі № 808/651/15

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 23 грудня 2014 № 835 звільнений з військової служби у запас на підставі пункту «б» частини шостої статті 26 (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 грудня 2014 року № 276 виключений зі списків особового складу цього військомату.

При звільненні, відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) йому виплачена грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 40 календарних років служби, виходячи з таких його складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання важливих завдань, надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та премія. Однак, до складу його місячного грошового забезпечення, з якого обчислена грошова допомога, безпідставно не включена щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 161; далі Постанова КМУ № 889).

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 889, протиправними та зобов`язати його здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги при звільненні з урахуванням цієї щомісячної грошової винагороди.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-XII, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення позивача за 40 повних календарних років, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% від грошового забезпечення, передбаченої Постановою КМУ № 889 з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 у період з 1974 року по 30 грудня 2014 року проходив військову службу у Збройних силах України.

Наказом Міністра оборони України від 23 грудня 2014 року № 835 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 грудня 2014 року № 276 «По стройовій частині» ОСОБА_1 з 30 грудня 2014 року виключено зі списків особового складу військомату та усіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Шевченківського районного військового комісаріату м. Запоріжжя.

Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 30 грудень 2014 року №1302 позивачу, зокрема, виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 40 календарних років служби.

При цьому, вказану одноразову грошову допомогу відповідачем нараховано позивачу без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% від грошового забезпечення.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачувалась позивачу та з якої було утримано єдиний внесок, у розумінні статті 43 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2262-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2262-ХІІ) є додатковим видом грошового забезпечення (підвищення), а тому підлягає обов`язковому включенню до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії за вислугою років.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів, враховуючи наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою № 889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV).

Пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 43 Закону № 2262-ХІІ).

Згідно зі статтею 41 Закону № 1058-ІV до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.

Як встановили суди, на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби розмір його грошового забезпечення включав додаткову грошову винагороду, яка становила 60 % цього забезпечення.

Оскільки зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена Постановою КМУ, виплачувалась позивачу щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер, то суди дійшли обґрунтованого висновку, що в силу положень статті 9 Закону № 2011-ХІІ вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Аналогічна правова позиція викладена в поставі Верховного Суду України від 20 жовтня 2015 року № 21-2942а15, 559/3342/14-а.

В касаційній скарзі відповідач посилається на те, що суди під час розгляду справи не врахували спеціальні норми законодавства, які визначають порядок виплати і розмір оспорюваних позивачем виплат. Серед таких відповідачем зазначено пункт 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595, згідно з яким зазначена винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, до яких і відноситься одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, а також пункт 38.6 вказаної Інструкції, яким передбачено, що під час виплати одноразової грошової допомоги при звільненні до складу грошового забезпечення, з якого вона нараховується, будь-які винагороди взагалі не включаються.

Суд касаційної інстанції не приймає до уваги вказані доводи відповідача, оскільки встановлені частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, згідно яких для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні застосуванню підлягають не зазначені спеціальні нормативно-правові акти, а пункт 2 статті 9 Закону № 2011-XII, який має вищу юридичну силу.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п`яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Загородній А.Ф.

Рецебуринський Ю.Й.