Справа № 813/1972/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року № 813/1972/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Сакалош В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бравчук Д.Є.,

представника позивача - Яциніна М-М.С.,

представника відповідача - Чижевського М.В.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта-Львів» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафта-Львів» (ТзОВ «Нафта-Львів», позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 05.02.2016 року № /985.

15 червня 2016 року провадження у справі відкрито, хід її розгляду відображено в ухвалах суду. В судовому засіданні 21 липня 2016 року проголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення неправомірно винесено відповідачем на підставі акту перевірки №000068/13-07-15-01/31144427 від 05.02.2016 року. Вважає оскаржуване рішення протиправним, та таким що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що 13.06. 2013 року сплатив ПДВ за березень-квітень 2013 року в сумі 293789,78 грн. 13.06. 2013 року сплатив пеню за несвоєчасну сплату ПДВ за березень-квітень 2013 року в сумі 2360,48 грн. 13.06. 2013 року сплатив штрафні санкції за несвоєчасну сплату ПДВ за березень-квітень 2013 року в сумі 29971,36 грн. Вказані платежі підтверджуються платіжними дорученнями №№ 359, 358, 357 від 13.06.2013 року відповідно. Тобто, ТзОВ «Нафта-Львів» виконало фінансову відповідальність за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість, а саме, самостійно сплатило пеню та штрафні санкції однією датою із сплатою ПДВ. А відтак, відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених в адміністративному позові.

Відповідач вважає позовну заяву такою, що не грунтується на нормах чинного законодавства, а тому не підлягає задоволенню. Зазначає, що позивачем було подано 17.05 2013 року податкову декларацію по податку на додану вартість в сумі 287866, 00 грн. Граничний строк сплати по даній декларації сплив 30.05.2013 року. Відповідно до платіжних доручень, позивач затримався по сплаті на 14 календарних днів, у зв'язку з чим податковий орган застосував до позивача штраф у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. Переконаний, що рішення податкового органу щодо сплати штрафних санкцій є законним.

Представник відповідача вказану правову позицію підтримав у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при прийнятті рішення виходив з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим Кодексом України, КАС України.

Пп. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.156. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Положення п. 46.1. ст. 46 Податкового кодексу України вказує на те, що податкова декларація, розрахунок (податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно пп. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено актом камеральної перевірки №000068/13-07-15-01/31144427 від 05.02.2016 року своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету, позивачем було несвоєчасно сплачено самостійно задекларовану суму грошового зобов'язання у поданих ним податкових деклараціях, що в свою чергу спричинило порушення вимог ст. 57 Податкового кодексу України.

Відповідно до положення п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до положення пп. 14.1.162. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом.

Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Позивачем було подано 17.05.2013р. податкову декларацію по податку на додану вартість в сумі 287866,00 грн. Граничний строк сплати по даній декларацію був 30.05.2013 року. Як вбачається із поданих позивачем платіжних доручень він здійснив сплату 13.06.2013 року тобто із затримкою 14 календарних днів.

У зв'язку із цим, контролюючий орган на підставі ст. 126 Податкового кодексу України застосував до позивача штраф у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. Так, позивачем було погашено самостійно задекларовану суму грошового зобов'язання у сумі 287866,00 грн., то штрафна санкція становить: 287866,00 грн. х 10% = 28786,60 грн. тобто саме та сума грошового зобов'язання, яка вказана в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Таким чином, позивача було притягнуто до відповідальності внаслідок порушення положення ст. 126 Податкового кодексу України.

Судом взято до уваги також те, що відповідно до ст. 113.3. ПКУ штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

Таким чином, суттєвим у вирішенні спору є те що саме на податковий орган покладається контроль за дотриманням норм законів з питань оподаткування, застосування ним же штрафних санкцій у встановленому порядку і розмірах, та недопустимість застосування таких санкцій у спосіб не передбачений чинним законодавством.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачем переконують в необґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги ТзОВ «Нафта -Львів» до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.02.2016 року № /985, не підтверджені належними та допустимими доказами та не підлягають задоволенню.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що воно було прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 25 липня 2015 року.

Суддя Сакалош В.М.