Справа № 2-а-952/11
Суддя: Криворучко І. В.
Дата ухвалення: 2011-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-952/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2011 року

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Криворучко І.В.

при секретарі Бердник О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни,

В с т а н о в и в:

14.04.2011року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила суд задовольнити його, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона відповідно до вимог ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»має статус «Дитини війни», а отже, відповідно до вимог ст.6 вказаного Закону, має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30 % від мінімального розміру пенсії за віком за період з 01.01.2006року по дату винесення рішення по справі. Відповідачем вищевказана соціальна допомога позивачці не виплачувалась, що вона вважає порушенням своїх прав та законних інтересів. Крім того Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення що призупиняли дію ст.6 Закону були визнані такими, що не відповідають Конституції України, є неконституційними та втратили свою чинність з дня їх ухвалення. Однак відповідач в порушення вимог Конституції України не здійснив нарахування та виплату зазначеного підвищення до пенсії. Попри те, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а рішення Конституційного суду - обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим, відповідач, як орган владних повноважень, відмовив їй у гарантованому Конституцією України та ст.6 Закону праві. Позивачка вважає, що відмова відповідача є незаконною, оскільки відповідно до ч.2 ст.3 Закону, державні соціальні гарантії дітям війни встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відмову відповідача в нарахуванні їй соціальної допомоги в розмірі 30 % від мінімального розміру пенсії за віком протиправною та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Бориспіль здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплати за період з 01.01.2006року по дату винесення рішення по справі.

Позивачка надала суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримала повністю та просила справу слухати у її відсутність.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області, в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, у своїх запереченнях позов не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, також просить слухати справу за відсутноітс їх представника.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд в судовому засіданні встановив, що позивач відповідно до вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни»має статус «Дитини війни».

Відповідно до вимог ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»позивач має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону від 18.11.2004 року за № 2195-ІУ, набрав чинності 01.01.2006 року).

Згідно ст.7 ЗУ«Про соціальний захист дітей війни»фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

П.12 ст.71 ЗУ«Про Державний бюджет на 2007 рік»дію ст.6 ЗУ«Про соціальний захист дітей війни»було зупинено.

П.41 розділу ІІ ЗУ«Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 року положення ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на державну соціальну допомогу дітям війни було обмежено.

Відповідно до вимог ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.ст.29,36 ч.2, ст.56, ч.2 ст.62, ч.1 ст.66, п.п.7,9,12, 13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46, ст.71, ст.98, ст.101, ст.103, ст.111 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) вищевказані положення, зокрема п.12 ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет на 2007 рік».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, рішення Конституційного Суду України мають преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим для виконання на території України, є остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином суд, зважаючи на вищевикладене, дійшов до висновку, що доводи позивача про неправомірність дій відповідача в частині відмови в перерахуванні йому розміру пенсії з урахуванням щомісячної соціальної 30 % надбавки, є законними та обґрунтованими.

В ст.22 Конституції України зазначено, що конституційні права та свободи гарантуються, тобто держава бере на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

ЗУ«Про соціальний захист дітей війни»реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30 % доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно абзацу 1 пункту 1 Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України 01.03.2002 року за № 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обовязок щодо:

- призначення пенсій;

- підготовки документів для її виплати;

- забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1. Положення «Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за № 8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно Головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсій.

Таким чином обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Враховуючи те, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачеві 30 % доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний Фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд дійшов до висновку, що відповідач не виконав своїх повноважень без поважних причин, а отже його дії мають бути визнані в судовому порядку неправомірними.

Разом з тим позовні вимоги позивача про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитині війни у визначеній нею грошовій сумі в розмірі 3891 грн. 90 коп. не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження.

При вирішенні питання про строк, за який належить зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням соціальної надбавки, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності, встановленої КАС України, тобто за 1 (один) рік, оскільки позивачем в судовому засіданні не було надано жодних доказів поважності причин пропуску ним даного строку позовної давності.

Таким чином суд повно, всебічно та обєктивно дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 64 Конституції України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007, керуючись ст.ст.10,11,17,71,94,158,159,160-163 Кодексу Адміністративного Судочинства України, суд

П о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області в частині відмови у нарахуванні ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 30% у відповідності до вимог ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»неправомірною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, недоплаченої як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 14.10.2010 року по 14.04.2011 року.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 10(десяти) з дня проголошення постанови.

Суддя І.В.Криворучко