Справа № 826/6514/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 липня 2016 року 08:33 № 826/6514/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 24.11.2015 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що станом на момент винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення - рішення суми прощеної заборгованості по кредитним договорам не відносились до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що відповідно до відомостей з ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих з них податків, ПАТ «КБ «Надра» нараховано позивачу дохід за ознакою « 126» - додаткове благо, у вигляді боргу платника податку анульованого кредитором за його самостійним рішенням на суму 635635,83 грн.

Проте, у порушення вимог Податкового кодексу України позивачем не було подано до податкового органу декларацій про майновий стан та доходи за 2013 та 2014 роки, не було включено до загального річного оподатковуваного доходу додаткове благо, отримане у вигляді суми анульованого кредитором за його самостійним рішенням на загальну суму 635635,83 грн. в результаті чого платником податку занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 156112,52 грн.

В судовому засіданні сторони подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі, а тому суд, керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Посадовою особою ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 29.10.2015 №2530 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1:

підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме - неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 та 2014 роки;

підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 156112,52 грн.

За наслідками перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 06.11.2015 №1649/26-55-17-01-НОМЕР_1 та 24.11.2015 року прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб 195480,65 грн., у тому числі: 156112,52 грн. - основний платіж, 39368,13 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи податкове повідомлення - рішення відповідача від 24.11.2015 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, 04.12.2007 між позивачем та ВАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №754/П/99/2007-840, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у кредит грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США (а.с. 40-43).

11.11.2013 між сторонами було підписано додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору №754/П/99/2007-840 від 04.12.2007 року (а.с. 44-45).

За умовами зазначеного додаткового договору сторони домовились, що позичальник (позивач) до 11.11.2013 зобов'язується погасити боргові зобов'язання в розмірі 108000,00 доларів США.

За умови належного виконання позичальником згаданого зобов'язання, сторони домовились, до Банк здійснює:

прощення залишу заборгованості позичальника за Кредитним договором у розмірі, що існуватиме після виконання позичальником зобов'язань по погашенню боргу, станом на день укладення сторонами цього Додаткового договору;

відміну в повному обсязі нарахованої неустойки (пені, штрафу) у розмірі станом на день укладення сторонами цього Додаткового договору.

Пунктом 1.3 Додаткового договору передбачено, що Банк здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 37186,97 доларів США, що за офіційним курсом долара США до української гривні, встановленого національним банком України становить 297235,45 грн.

Також у пункті 2.3 Додаткового договору зазначено, що підписанням цього Додаткового договору позичальник підтверджує, що Банк повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Також 20.12.2013 між позивачем та ВАТ «КБ «Надра» було підписано кредитний договір №46/П/84/2013-840, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у кредит 2231772,29 грн. (а.с. 47-53).

26.02.2014 між сторонами було підписано додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору №46/П/84/2013-840 від 20.12.2013 року (а.с. 54-55).

За умовами зазначеного додаткового договору сторони домовились, що позичальник (позивач) до 26.02.2014 зобов'язується погасити боргові зобов'язання в розмірі 1650000,00 грн.

За умови належного виконання позичальником згаданого зобов'язання, сторони домовились, до Банк здійснює:

прощення залишу заборгованості позичальника за Кредитним договором у розмірі, що існуватиме після виконання позичальником зобов'язань по погашенню боргу, станом на день укладення сторонами цього Додаткового договору;

відміну в повному обсязі нарахованої неустойки (пені, штрафу) у розмірі станом на день укладення сторонами цього Додаткового договору.

Пунктом 1.3 Додаткового договору передбачено, що Банк здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 623885,83 грн.

Також у пункті 2.3 Додаткового договору зазначено, що підписанням цього Додаткового договору позичальник підтверджує, що Банк повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є, серед іншого, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

В свою чергу, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

При цьому вказане положення містить застереження, згідно з яким якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З аналізу наведених законодавчих положень у їх системному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що обов'язок щодо самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання кредитором суми боргу виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання (вручення) платнику податку кредитором повідомлення про анулювання боргу або укладення з платником відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що наведене у підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України правило, цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

При цьому відповідно до змісту розглядуваного законодавчого припису сума анульованого податкового боргу включає як основну суму кредиту, так і нараховані відсотки, штрафні санкції, що підлягають обов'язковій сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору. Адже в аналізованій нормі йдеться про борг в цілому, тобто про загальну суму фінансових зобов'язань, що підлягають погашенню боржником, незалежно від підстави їх виникнення.

Оскільки зміст норми, закріпленої у підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, не допускає іншого тлумачення, то подальша зміна її редакції згідно із Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших актів України щодо податкової реформи», відповідно до якої до складу оподатковуваного доходу платника включається лише основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, не може розцінюватися як законодавче уточнення, а є, по суті, зміною правового регулювання розглядуваних правовідносин.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.04.2016 у справі №815/963/15.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення від 24.11.2015 № є правомірним, а тому скасуванню не підлягає.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування від 24.11.2015 № відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський