Справа № 353/561/16-а
Суддя: Луковкіна У. Ю.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 353/561/16-а
Провадження № 2-а/353/34/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

з участю: секретаря Бойко В.Я.

представника позивача РВК «Злагода» - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач заяву головуючої судді Луковкіної Уляни Юріївни про самовідвід по справі за адміністративним позовом Редакційно-видавничого комплексу «Злагода» до державного реєстратора ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

06 липня 2016 року РВК «Злагода» звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до державного реєстратора ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно.

Для розгляду справи автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 15-1 КАС України, визначено головуючого-суддю в даній справі суддю Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіну У.Ю.

Ухвалою Тлумацького районного суду від 07.07.2016 р. провадження по справі було відкрито та призначено дату судового розгляду 25.07. 2016 р.

До початку судового розгляду адміністративної справи по суті головуючою суддею по справі ОСОБА_3 заявлено самовідвід на підставі п. 4 ч. 1 ст. 27 КАС України з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час працював помічником судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. Крім того, вони перебувають в дружніх стосунках. Зазначені обставини можуть викликати сумнів у її обєктивності та неупередженості під час прийняття відповідного рішення по справі, а за таких обставин, при розгляді справи може виникнути конфлікт інтересів між учасниками з цього приводу.

Щодо задоволення заяви про самовідвід представник позивача РВК «Злагода» заперечував, просив прийняти щодо цього питання рішення згідно діючого законодавства.

Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши заяву про самовідвід, суд вважає її такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 30 КАС України, за наявності підстав, зазначених у ст.ст. 27-29 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 27 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

У відповідності до ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на імя Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 09.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов п. 2 статті 44 Конвенції, зазначено:

«49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (interalia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

50. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

51. Суд не переконаний, що у цій справі достатньо ознак, щоб вирішити, що судді Артемівського суду, які розглядали справу заявниці, проявляли особисту упередженість. У будь-якому випадку Суд не вважає за необхідне розглядати це питання, оскільки з причин, викладених нижче, він дійшов висновку, що у цій справі мала місце безсторонність суду за об'єктивним критерієм.

52. Стосовно об'єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В.Л.Г, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (FerrantelliandSantangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "ОСОБА_4 проти Бельгії" (DeCubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "КастіллоАльгар проти Іспанії" (CastilloAlgar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

54. Суд зазначає, що Уряд не оспорював твердження заявниці стосовно того, що голова Артемівського суду, який одноособово розглядав справу заявниці у суді першої інстанції та чиї рішення були залишені без змін судами вищих інстанцій, просив та безоплатно отримував певне майно від Компанії-відповідача. На думку Суду, за цих обставин побоювання заявниці щодо небезсторонності голови В.Л.Г. можна вважати об'єктивно виправданими, незважаючи на той факт, що Артемівський суд задовольнив одну із скарг заявниці. Більше того, суди вищих інстанцій, розглядаючи скарги заявниці, не взяли до уваги її твердження щодо цього питання».

В результаті прийняття Європейським Судом з прав людини рішення по вищевказаній справі «Білуха проти України», Верховний суд України у своєму рішенні від 22.05.2008 р. зробив висновок про те, що «не в інтересах правосуддя», в кінцевому рахунку, допускати найменші сумніви в неупередженості суду».

Наявність безсторонності, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, має визначатись за субєктивним та обєктивним критеріями. Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності (вісник ВСУ № 4/2008 стор. 31).

Таким чином, наявність безсторонності визначається фактором, чи забезпечення судом умов, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності, про що і зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 9 листопада 2006 року.

Враховуючи, що самовідвід заявлено до початку судового розгляду по суті, самовідвід є вмотивованим, для забезпечення умов, за яких у сторін по справі не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом (чи безсторонності судді при розгляді зазначеного адміністративного позову), з метою недопущення в подальшому тиску на правосуддя, виникнення будь-яких сумнівів в об'єктивності та неупередженості головуючої судді у розгляді справи, суд вважає за необхідне заяву про самовідвід задовольнити.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.8, 27, 30, 31, 160, 165 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Білуха проти України" від 09.11.2006 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву про самовідвід головуючого судді Луковкіної Уляни Юріївни у справі за адміністративним позовом Редакційно-видавничого комплексу «Злагода» до державного реєстратора ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно - задовольнити.

Справу передати до канцелярії суду для визначення іншого судді, в порядку встановленому ст. 15-1 КАС України, для розгляду даного адміністративного позову.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуюча У.Ю. Луковкіна