Справа № 2-а-3906/11
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2011-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

Справа № 2-а-3906/11

18 серпня 2011 року Шаргородський районний суд Вінницької області

Суддя Славінська Н.Л.,

розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі про зобовязання вчинити дії по перерахунку пенсії та нарахувати додаткову пенсію за збитки особі, віднесеній до категорії постраждалої від аварії на ЧАЕС,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі провести перерахунок її пенсії в сторону збільшення, як особі, віднесеній до 4 категорії потерпілих від аварії на ЧАЕС відповідно до ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто на 15%, з врахуванням проведених їй виплат. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона має статус особи, постраждалої від аварії на ЧАЕС, тому має право на виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 4, у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Проте, відповідач не виконує норми ст.51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і виплачує їй підвищення до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у значно менших розмірах.

У проведенні перерахунку та виплати додаткової пенсії, передбаченої ст.51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач їй відмовив.

11.08.2001 року відкрито скорочене провадження у даній адміністративній справі.

16.08.2011 року відповідачем подано заперечення проти позову.

Згідно поданих до суду заперечень, відповідач позов не визнав і просить залишити його без задоволення як безпідставний, посилаючись на те, що позивачка отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з надбавкою до пенсії відповідно до ст.ст.39,51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: додаткову пенсію в розмірі 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, в розмірі 5,20 грн., тобто відповідно до постанов Кабміну №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ці постанови Кабміну єдині нормативно-правові акти, що регулюють виплати, передбачені в ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вони не скасовані і не визнані неконституційними. Фінансування виплат, повязаних з реалізацією ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і саме Законом про Державний бюджет на відповідний рік визначаються видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Так як фінансування виплат особам даної категорії здійснюється з Держбюджету, а не з бюджету Пенсійного фонду, і УПФУ у Шаргородському районі ніяким чином не порушило права позивачки, як особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, оскільки проводило виплати в розмірах, встановлених Законами України про Державний бюджет на відповідний рік та постановами Кабміну №530 від 28.05.2008 року і №836 від 26.07.1996 року, та в межах тих асигнувань, які надходили з Державного бюджету, то вважає, що в позові слід відмовити.

Оцінивши повідомлені позивачкою та відповідачем обставини, встановлено, що є достатні підстави для прийняття судового рішення у даній адміністративній справі в порядку скороченого провадження.

При розгляді повідомлених позивачкою обставин та поданого відповідачем заперечення проти позову, а також доданих до позовної заяви документів, встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3-4), яке, згідно постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року за №106 (додаток №1, розділ 4), віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до посвідчення серії В-І №317415, виданого Вінницькою облдержадміністрацією, позивачка є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю зі щільністю забруднення ґрунту цезієм від 1,0 до 5,0 Кі/км.кв., категорія 4 (а.с.1). Тобто, повідомлена позивачкою в адміністративному позові обставина про те, що вона має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, як його визначено в ст.2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підтверджена і не заперечується відповідачем.

Крім того, позивачка отримує пенсію за віком (а.с.5), що не заперечується відповідачем.

Таким чином, встановлено, що позивачці, як особі, віднесеній до категорії 4 осіб, постраждалих від Чорнобильської катастрофи, додаткова пенсія, за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ч.3 ст.51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», повинна призначатися у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Позивачкою та відповідачем визнається і не оспорюється та обставина, що на органи Пенсійного фонду в Україні покладено повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, в тому числі, і виплат, передбачених ст.51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В результаті розгляду письмового заперечення відповідача, встановлено, що УПФУ у Шаргородському районі отримувало з Державного бюджету кошти, призначені для виплат особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, і розподіляло їх в межах, встановлених Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, постановами Кабміну від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», та №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачка отримує від відповідача додаткову пенсію, як особа, віднесена до категорії 4, у розмірі 5 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, але не в розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком, як визначено ч.3 ст.51 вказаного Закону.

Вказані обставини визнані відповідачем, що вбачається із його письмових заперечень.

ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема положення ст.51 цього Закону є чинними і підлягають застосуванню, оскільки рішеннями Конституційного Суду України від 9.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними положення, яким обмежувалися права громадян, постраждалих від аварії на ЧАЕС, тому вони втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України і є обовязковими для виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. А Законами України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про Державний бюджет України на 2011 рік» чи іншими Законами України не було зупинено, змінено чи скасовано дію положень ст.51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема положення ст.51 цього Закону, є чинним і підлягає застосуванню в попередній редакції.

Таким чином, при вирішенні спору щодо розміру виплат позивачці, як особі, постраждалій від аварії на ЧАЕС, слід керуватися не Законами про Державний бюджет України на відповідний рік і не постановами КМУ за №530 від 28.05.2008 року та за №836 від 26.07.1996 року, а Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки він, як Закон постійної дії, має прерогативу над Законами про Державний бюджет України на відповідний рік та над вказаними постановами КМУ.

Тобто, розглянувши обставини, повідомлені позивачкою, та письмові заперечення відповідача, встановлено, що відповідачем не в повному обсязі проведено виплати позивачці, передбачені ст.51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткової пенсії, як особі, віднесеній до категорії 4, оскільки дані виплати позивачці щомісячно проводилася у розмірі 5 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, при розрахунку виплат, передбачених ч.3 ст.51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідачу слід виходити з положення ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, оскільки чинним законодавством не передбачено іншого, крім передбаченого ст.28 цього Закону, мінімального розміру пенсії за віком.

Тому дії відповідача, що полягають у відмові позивачці у нарахуванні і сплаті недоплачених їй виплат, як особі, постраждалій від Чорнобильської катастрофи, у розмірах. передбачених ст.51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», (а.с.6-7), на її звернення, є неправомірними.

При вирішенні спірних адміністративно-правових відносин, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, слід керуватися Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, згідно ст. ст. 8, 19, 22, 46, 55, 57, 95, 96 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтями 2, 4, 6, 8, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 183-2 КАС України врегульовано порядок захисту адміністративним судом прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ у випадку звернення особи в порядку, встановленому цим Кодексом, з позовом до адміністративного суду, якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси. При цьому, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Ст.183-2 КАС України встановлено, що у адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг застосовується скорочене провадження.

Згідно ст.1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розвязання повязаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

4 зона посиленого радіоекологічного контролю це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/км.кв. (п.4 ч.2 ст.2 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1.01.1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (п.4 ч.1 ст.11 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до ст.49 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюється у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком (ч.3 ст.51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Фінансування витрат, повязаних з реалізацією ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок державного бюджету (ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (п.3 ст. 65 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України.

На Пенсійний фонд України, відповідно до п. 3 Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України від 6.04.2011 року за №384/2011 «Про Положення про Пенсійний фонд України», покладено завдання участі у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування; керівництво та управління солідарною системою загальнообовязкового державного пенсійного страхування; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Безпідставним є посилання відповідача УПФУ у Шаргородському районі в письмових запереченнях на позовну заяву, про те, що при вказаних спірних правовідносинах не можна застосовувати при нарахуванні позивачці недоплаченої додаткової пенсії, як особі, віднесеній до категорії 4, вимоги ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо мінімальної пенсії, яка застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, оскільки положення частини 1 даної статті не є перешкодою для застосування визначеної в ній величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних із мінімальною пенсією за віком. До того ж, на час виникнення спірних правовідносин між позивачкою та відповідачем, чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст.28 цього Закону, розміру мінімальної пенсії за віком, і, згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Також, безпідставними є доводи відповідача, викладенні в письмових запереченнях на позовну заяву, щодо правомірності нарахувань та виплати позивачці підвищення до пенсії, як особі, що постраждала від Чорнобильської катастрофи, з посиланням на відсутність фінансування з бюджету для виплати додаткової пенсії в розмірах, які вказані позивачкою, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору і питання надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах даної категорії виходять за межі заявлених вимог і не розглядаються.

Крім того, відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплат додаткової пенсії не може бути причиною невиконання покладених на Управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане із отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Проте, з письмових заперечень відповідача вбачається, що виплати відповідачем коштів особам, постраждалим від аварії на ЧАЕС, з Держбюджету фінансуються на даний час.

Законом України від 14.06.2011 року «Про внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності з 19.06.2011 року, норми і положення ст.ст.39,51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу ПФУ на 2011 рік.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивачки отримувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 4, у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком, визначеної у ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у період з 20.01.2011 року по 18.06.2011 року включно.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.256 КАС України, постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження, виконуються негайно.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 22, 46, 55, 57, 95, 96 Конституції України, ст.ст. 2,4, 6, 8, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 183-2, 254, 256 КАС України, ст.ст.1, 2, 11, ст.49, ч.3 ст.51, ст.63, п.3 ст.65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст.6,28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі про зобовязання вчинити дії по перерахунку пенсії та нарахувати додаткову пенсію за збитки особі, віднесеній до категорії постраждалої від аварії на ЧАЕС у період з 20.01.2011 року по 18.06.2011 року задовольнити.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесеній до категорії 4, за період з 20.01.2011 року по 18.06.2011 року включно, відповідно до ч.3 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених їй виплат за вказаний період.

Постанова суду підлягає до негайного виконання відповідачем.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: