Справа № 2-1941/10
Суддя: Рак Л. С.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Червоноградський міський суд Львівської області
Справа № 2 - а -1941/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 р. Червоноградський міський суд

Львівської області в складі:

Головуючого-судді Рака Л.С.

при секретарі Вороняку A.C.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Червонограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Червонограді Львівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну надбавку до пенсії дітям війни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 3.І. звернулася до суду адміністративним позовом, в якому позивачка просить суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну надбавку до пенсії дітям війни за період з 01 січня 2007р. по березень 2010р. включно у сумі 4782 гривень 80 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на порушення відповідачем ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004р. №2195-ІУ (зі змінами та доповненнями), відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Крім цього позивачка просить поновити строк звернення до суду за ззхнстом своїх прав.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в обгрунтування яких посилається на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та подала заперечення на адміністративний позов в якому пояснила, що на законодавчому рівні не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог ст.б Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено які органи повинні виплачувати підвищення надбавки дитині війни, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином обчислювати розмір даної надбавки за відсутності поняття «мінімальна пенсія за віком (як розрахункова величина)». Жодних змін не було внесено до видаткової частини Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09 липня 2007 року «6-рп/2007, тому кошти на виплату в 2006-2007 роках були відсутні. Крім цього, позивачу 2007 році відповідно до ст.111 Закону « Про державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 року №489 У виплачувалась, як для інвалідів(крім тих, на яких не поширюється дія ЗУ «Про стасус ветеранів війни, гарантії їх соціального») до пенсії надбавка у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. А відповідно до ч.4 ст.14 Законом України «Про стасус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що Учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу PCP за самовіддану працю і бездоганнувійськову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатні. Тобто, 10 % від прожиткового мінімуму(380 гривень) для осіб, які втратила працездатність станом на 01.01.2007 року дорівнює 38 гривень, а 50% від вищевказаного підвищення дорівнює 19 гривень, що і в подальшому виплачувалося позивачу відповідно до росту прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Також відповідач вказує, що визнання неконституційними приписів Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» в частині обмеження дії ст.б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є недостатнім для призначення та виплати таких сум, фінансування зазначеної надбавки здійснюється з Державного бюджету України (згідно ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»), зміни до якого у цій частині внесено не було. Отже, виконати норму ст.б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вбачається за можливе. Крім того, Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області наголошує на пропуску позивачем передбаченого ст.99 КАС України строку для звернення до суду з позовом за позовними вимогами з 01.01.2007р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області, що підтверджується копією посвідчення серії АІІ №521322 від 15.09.2003 року, виданого відповідачем.

Згідно зі ст.1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004р. №2195-ІУ (зі змінами та доповненнями), дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років, а отже ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до категорії - дитина війни.

Відповідно до ст.б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції від 18 листопада 2004 року №2195-ІУ, яка діяла з 01.01.2006р. по 21.12.2007р.), дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію статті б Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням статті 111 цього Закону.

Відповідно до ст. 111 зазначеного Закону встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті б Закону України "Про

соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно з приписами ст.б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (із змінами та доповненнями внесеними п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та провнесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007р.) дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до ч.4 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (із змінами та доповненнями) Учасникам війни,нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу PCP за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються.на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області ОСОБА_1 3.1. у 2007р. не було виплачено передбачене ст.б Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та було виплачено з січня 2007 року 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни, яка дорівнювала 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з січня 2008р. підвищення у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що не оспорюється відповідачем.

На думку суду, зазначені дії Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області суперечать чинному законодавству України, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.8 Конституції України вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст.22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Статтею 3 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" вказано, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно- правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007р. у справі

№1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів , і, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) положення пункту 12статті 71 та ст. Ill Закону України «Про державний бюджет України на 2007рік» визнано неконституційними.

Відповідно до пункту 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного суду, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

В абзаці 8 п.4 Рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007р. зазначено, що оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Бюджетному кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Крім того, відповідно до абз.4 п.3.1. Рішення Конституційного Суду України №б-рп/2007 від 09.07.2007р. у справі №1-29/2007 зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму (частина третя статті 4 6 Конституції України), та порушується гарантоване у статті 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень.

Також, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 у справі №1-28/2008 за конституційними поданнями Верховного Суду України, щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України(конституційності положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (єнеконституційними), положення статті 67 розділу І, пунктів 2- 4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту З розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Згідно з ч.2 ст.154 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003р. (зі змінами та доповненнями) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому ч.З ст. 28 цього Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується

виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи викладене, в контексті положень ст. б Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.І ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд вважає за можливе застосувати для визначення розміру щомісячної доплати до мінімальної пенсії за віком розмір прожиткового мінімуму, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та вказані положення не можуть бути підставою для відмови в реалізації права позивача на отримання щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 380гривень, з 1 квітня 406 гривень, з 1 жовтня 411 гривень. Розміри державних соціальних гарантій на 2007 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Розміри державних соціальних гарантій на 2008 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, згідно з ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» розмір мінімальної пенсії за віком з 1 січня по 31 березня 2008р. становить 470грн., з 1 квітня по 30 червня 2008р. - 481грн., з 1 липня по 30 вересня - 4 82грн. та з 1 жовтня по 31 грудня - 4 98грн. Отже 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком з 1 січня по 31 березня 2008р. складає 141грн. (470*0,30, з 1 квітня по 30 червня 2008р. - 144,3грн.(481*0,30), з 1 липня по 30 вересня 2008р.- 144,6грн.(482*0,30) та з 1 жовтня по 31 грудня 2008р. - 149,4грн. (498*0,30) .

Не приймаються до уваги посилання відповідача на пропуск позивачкою передбаченого ст.99 КАС.України строку для звернення до суду з позовом з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.2,3 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх-прав, свобод чи інтересів.

Позивачка звернулася до суду з позовом 21.04.2010р., вимагаючи нарахування відповідачем спірного підвищення до пенсії з 2007р. по березень 2010р. включно.

Враховуючи, що дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" було відновлено 09.07.2007р. у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення №6-рп/2007, періодом часу, щоне підпадає під встановлений ст.99 КАС України річний строк, є період з 09.07.2007р. ftо 20.04.2009 р. включно.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист праз людини і основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття «власності», яке міститься у ч. 1 ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як власність.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сума не отриманого позивачем підвищення до пенсії за період з 09.07.2007р. по 20.04.2009 р. не нарахованого та не виплаченого Управлінням Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області з порушення ст.б Закону України „Про соціальний захист дітей війни", є заборгованістю, а отже може розглядатись як власність ОСОБА_1.

За таких обставин до захисту права позивачки на отриманню спірних виплат з Державного бюджету України суд вважає за можливе застосувати строк звернення до суду з позовом, встановлений ст.25- Цивільного кодексу України, а саме - загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Виходячи з наведеного, строк звернення до суду з позовними вимогами про зобов'язання нарахувати невиплачене підвищення до пенсії за 2007-2009 p.p. (з 09.07.2007р. по 20.04.2009р.) не був пропущений позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.І ст.69 та ч.І ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.154 Конституції України положення Закону України «Про державний бюджет на 2007р.», Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р.№107-УІ та Закону України "Про державний бюджет на 2009 рік» від 26.12.2008 року якими було обмежено право позивачки на одержання підвищення до пенсії як дитиною війни згідно ст.б Закону України "Про соціальний захист дітей війни", втратили чинність з 09.07.2007р. та з 22.05.2008р. відповідно, отже протягом період часу з 01.01.2007р. г.: 09.07.2007р. та з 01.01.2008р. по 22.05.2008р. дії відповідача ґрунтувались на вимогах законодавства.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не наддав належних доказів та не довів суду правомірність недоплати щомісячної надбавки до пенсії дітям війни у повному обсязі ОСОБА_1 3.І. за період з 09 липня 2007р. по 31 грудня 2007р. та з 22 травня 2008р. по 01.01 2009 р.

Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України, суд може прийняти іншу ніж зазначена у п.п.1-8 ч.2 цієї статті постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, виходячи з чого резолютивна частина постанови має бути викладена в редакції, що гарантує виконання судової постанови та отримання позивачкою суми невиплаченого як дитині війни щомісячного підвищення до пенсії.

Відтак, беручи до уваги наведене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 3.І. до Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії дітям війни підлягають задоволенню частково, а саме в частині вимог, що стосуються недоплати щомісячної надбавки до пенсії дітям війни у повному обсязі за період з 09 липня 2007р. по 31 грудня 2007р. та з 22 травня 2008р. по 01.01. 2009 р., а доводи відповідача мають бути відхилені, як такі, що суперечать конституційним нормам в сфері соціального захисту громадян (ст.ст.22,4б,92 Конституції України).

Керуючись ст.ст. 22,46,55,64,92,95 Конституції України, ст.ст. 1,3,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №б-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, ст.ст. 10,11,70,71,158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії дітям війни.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії(бездіяльність) Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області щодо недоплати ОСОБА_1 щомісячної надбавки до пенсії дітям війни відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області нарахувати і виплатити з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 01 січня 2009 року включно ОСОБА_1 недоплачену щомісячну надбавку до пенсії дітям війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом 10-ти днів, а в разі складання постанови у повному обсязі з дня її складання.

Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя Л.С.Рак