Справа № 819/1981/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2016 р. м. Київ К/800/8237/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Леонтович К.Г.,

секретарі судового засідання: Гуловій О.І.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Северина Юрія Петровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Северина Юрія Петровича на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Северина Юрія Петровича (далі - Уповноважена особа Фонду) про:

- визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі вкладу на суму 200000 грн., в порядку передбаченому частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- зобов'язання Уповноваженої особи надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № 660042940 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 Вклад «Постійний клієнт» 9 міс.» від 12 травня 2014 року, в розмірі вкладу на суму 200000 (двісті тисяч) гривень, в порядку передбаченому частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2, уклавши з ОСОБА_4 договір від 22 січня 2015 року про відступлення права вимоги за договором №660042940 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 Вклад «Постійний клієнт» 9 міс.» від 12 травня 2014 року в розмірі вкладу на суму 200000 грн., набула всіх прав вкладника АТ «ІМЕКСБАНК» в межах відступлених їй ОСОБА_4 прав на суму 200000 грн. Тому відповідач безпідставно не врахував відомостей про ОСОБА_2 як вкладника при формуванні переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 29 липня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнив повністю.

Визнав протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Северина Юрія Петровича щодо не включення ОСОБА_2 (інп. НОМЕР_1) до переліку вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі вкладу на суму 200000 гривень, в порядку передбаченому частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зобов'язав Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Северина Юрія Петровича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 (інп. НОМЕР_1) як вкладника який має право на відшкодування коштів за вкладами у АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №660042940 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 Вклад «Постійний клієнт» 9 міс.» від 12 травня 2014 року, в розмірі вкладу на суму 200000 (двісті тисяч) гривень, в порядку передбаченому частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (інп. НОМЕР_1) понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 73 гривень 08 копійок.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 лютого 2016 року залишив без змін постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року.

У касаційній скарзі Уповноважена особа Фонду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В свою чергу ОСОБА_2 у запереченнях зазначила про необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (далі - Банк) та ОСОБА_4 укладено договір № 660042940 від 12 травня 2014 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року «Вклад «Постійний клієнт» 9 міс.» (далі - Договір банківського вкладу від 12 травня 2014 року).

22 січня 2015 року ОСОБА_4 (за договором - Первісний кредитор) та ОСОБА_2 (за договором - Новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за Договором банківського вкладу від 12 травня 2014 року, відповідно до п. 1.1. якого Первісний кредитор відступає (передає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває належне Первісному кредиторові право вимоги за Договором банківського вкладу від 12 травня 2014 року, укладеного між Первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (за договором іменується Боржник) в частині на суму 200000 грн. (двісті тисяч гривень).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 Договору про відступлення права вимоги від 22 січня 2015 року Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному в п. 2.1 цього Договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цих договорів. Наявність вказаної вимоги і прав підтверджується Договором № 660042940 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 Вклад «Постійний клієнт» 9 міс.» від 12 травня 2014 року.

Листом від 22 січня 2015 року ОСОБА_4 письмово повідомив відділення № 298 АТ «ІМЕКСБАНК» у м. Тернополі про укладення договору про відступлення права вимоги за Договором банківського вкладу від 20 січня 2014 року.

ОСОБА_2 надіслала відділенню № 298 АТ «ІМЕКСБАНК» у м. Тернополі вимогу від 22 січня 2015 року про перерахування на її поточний рахунок у Відділенні № 298 АТ «ІМЕКСБАНК» у м. Тернополі належні їй кошти в сумі 200000 грн. після закінчення строку розміщення вкладу (11.02.2015 року), передбаченого Договором банківського вкладу від 12 травня 2014 року.

Водночас позивач повідомила про те, що набула належне ОСОБА_4 право вимоги за Договором банківського вкладу від 12 травня 2014 року в частині на суму 200000 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги від 22 січня 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 січня 2015 року прийняла рішення № 16 про запровадження з 27 січня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «ІМЕКСБАНК» (; МФО: 328384; місце знаходження: проспект Гагаріна, 12-а, м. Одеса, Україна). Тимчасову адміністрацію в АТ «ІМЕКСБАНК» запроваджено строком на 3 місяці з 27 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 27 травня 2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», на підставі якого розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича строком на 1 рік з 27 травня 2015 року по 26 травня 2016 року включно, про що здійснено публікацію в газеті «Голос України» № 94 (6098) від 29 травня 2015 року.

Листами від 12 лютого 2015 року та від 28 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Уповноваженої особи Фонду з вимогами про визнання її вкладником АТ «ІМЕКСБАНК» на суму 200000 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги від 22 січня 2015 року та про включення її до переліку вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі вкладу на суму 200000 грн., в порядку передбаченому частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Не отримавши від Уповноваженої особи Фонду відповіді на свої звернення, позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що оскільки заміну кредитора у зобов'язанні за Договором банківського вкладу від 12 травня 2014 року здійснено у відповідності з вимогами статей 512-517 Цивільного кодексу України, то позивач отримала всі права вкладника за Договором банківського вкладу від 12 травня 2014 року і має право на відшкодування вкладу в АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таку позицію підтримав і Львівський апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає необґрунтованими і передчасними з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлено Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого2012 року № 4452-VI (тут і надалі - в редакції, чинній станом на дану виникнення спірних відносин; далі - Закон № 4452-VІ).

Системою гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до пункту 15 частини першої статті 2 Закону № 4452-VІ, є сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

За змістом частини першої статті 26 Закону № 4452-VІ Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Частиною другою статті 26 Закону № 4452-VІ передбачено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з частинами першою-п'ятою статті 27 Закону № 4452-VІ Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації Фонд, як зазначено у частині першій статті 34 Закону № 4452-VI, розпочинає в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до частини четвертої статті 34 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця.

За змістом частини першої статті 35 та частини першої статті 48 Закону № 4452-VI, тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників), є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, до повноваження якої, з поміж-іншого, входить складення не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду Фонд гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (тут і надалі - в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних відносин; далі - Положення № 14) перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення №14 протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Згідно з пунктом. 6 розділу VI Положення №14, на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає таку етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру вкладників.

Вкладником, згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Під вкладом, згідно з пунктом 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, слід розуміти кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Отже, передбачені Законом № 4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають статус вкладника неплатоспроможного банку. Тобто право на відшкодування коштів за вкладом у неплатоспроможному банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (в межах гарантованої суми відшкодування) мають ті фізичні особи, чиї кошти було залучено банком на підставі договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката.

Суди попередніх інстанцій встановили, що Договір банківського вкладу від 12 травня 2014 року з ПАТ «ІМЕКСБАНК» уклав ОСОБА_4, який на умовах цього договору вніс до банку обумовлену сторонами суму коштів (вклад). В розумінні статті 2 Закону № 4452-VI ОСОБА_4 є вкладником, який має право на відшкодування свого вкладу в АТ «ІМЕКСБАНК» в межах гарантованої суми за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів.

Як встановили суди попередніх інстанцій своє право вимоги до банку за Договором банківського вкладу від 12 травня 2014 року на суму 200000 грн. ОСОБА_4 передав позивачу відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 22 січня 2015 року.

За своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою. Утім укладення такого договору не може замінити собою основного правочину, з якого виникли відносини сторін, у даному випадку - між Банком і вкладником ОСОБА_4 Тобто на підставі Договору про відступлення права вимоги від 22 січня 2015 року позивач не набуває статусу вкладника банку АТ «ІМЕКСБАНК» на тих же умовах, що й ОСОБА_4 Маючи документально підтверджені грошові вимоги до Банку (боржника) щодо його грошових зобов'язань позивач стає кредитором Банку. Разом з тим, кредиторські вимоги позивача, які ґрунтуються на Договорі про відступлення права вимоги від 22 січня 2015 року, не можуть бути задоволені за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які мають інше призначення (відшкодування коштів за вкладами).

За встановлених обставин висновки судів першої і другої інстанцій про те, що оскільки заміна кредитора у зобов'язанні за Договором банківського вкладу від 12 травня 2014 року відбулась у відповідності з вимогами статей 512-517 Цивільного кодексу України, позивач отримала всі права вкладника за вищезазначеним договором банківського вкладу, є помилковими.

Між тим, суди попередніх інстанцій не з'ясували обставин щодо укладеного між позивачем і АТ «ІМЕКСБАНК» договору банківського рахунку від 22 січня 2015 року. Зокрема не з'ясованим є те, зараховував чи ні Банк грошові кошти на розрахунковий рахунок, відкритий ОСОБА_2 як клієнтові (володільцеві рахунка).

З матеріалів справи видно, що згаданий договір банківського рахунку укладено того ж дня, що й Договір про уступку права вимоги від 22 січня 2015 року. Як в касаційній скарзі, так і в інших своїх документах, адресованих суду першої і другої інстанцій, які є в матеріалах справи, Уповноважена особа Фонду заперечує наявність законних підстав для зарахування коштів на розрахунковий рахунок позивача на підставі Договору про відступлення права вимоги від 22 січня 2015 року.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частини перша статті 1066 Цивільного кодексу України).

Наявність у позивача договору банківського рахунку, на умовах якого АТ «ІМЕКСБАНК» залучив від неї кошти (або кошти, які надійшли для неї), може бути підставою для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за таким вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відповідності до вимог Закону № 4452-VI.

Разом з цим з матеріалів справи видно, що між сторонами виник спір про те, чи є позивач вкладником. Цим обставинам суди не дали правову оцінку стосовно належності такого спору до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, під час розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій не встановили всіх фактичних обставин, що мають значення для вирішення цього спору, а суд касаційної інстанції у межах своїх повноважень не може з'ясовувати нові обставини та досліджувати докази.

Оскільки рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів, про перегляд яких подано касаційну скаргу, підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статями 159, 167, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Северина Юрія Петровича задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

К.Г. Леонтович