Справа № 289/856/16-а
Суддя: Сіренко Н. С.
Дата ухвалення: 2016-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/289/56/16
Справа №289/856/16-а
Рядок статистичного звіту 3
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 року м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участі секретаря - Галькевич Ю.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Радомишльському районі Житомирської області про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача про відмову у зарахуванні йому трудового стажу роботи в шахті імені ХХV з'їзду КПРС виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» за період з 27.10.1980 року по 23.03.1981 року на посаді учня гірноробочого І розряду та зобов'язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу зазначений період роботи в шахті.

Позовна заява мотивована тим, що 06.01.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки він має відповідний стаж роботи за професіями, що надають йому право на пенсію на підставі указаної норми. Проте, зарахувавши весь стаж його роботи до загального стажу, відповідач не зарахував стаж роботи позивача на шахті імені ХХV з'їзду КПРС виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» за період з 27.10.1980 року по 23.03.1981 року до стажу, що надає право на пенсію, посилаючись на відсутність в трудовій книжці підстави запису про прийняття на роботу. Позивач вважає це рішення незаконним.

У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив на адресу суду свої заперечення в яких зазначив, що позивач дійсно звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Радомишльському районі Житомирської області із заявою про призначення пенсії, але його стаж роботи на шахті імені ХХV з'їзду КПРС виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» за період з 27.10.1980 року по 23.03.1981 року не зараховується до загального стажу, так як в трудовій книжці відсутня підстава запису про прийняття на роботу.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача (а.с.6) з 27.10.1980 року до 14.04.1981 року ОСОБА_1 працював на шахті імені ХХV з'їзду КПРС виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» на таких посадах:

- 27.10.1980-23.03.1981 - учень гірноробочого І-розряду з повним робочим днем на підземній роботі - підстава внесення запису - відсутня;

- 23.03.1981-14.04.1981 - прохідник V-розряду з повним робочим днем на підземній роботі - підстава внесення запису - Пр. 79 від 24.03.81.

- 14.04.1981 - звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП УРСР - підстава внесення запису - Пр.65/в 14.04.1981 р.

Оскільки відповідач ставить під сумнів можливість зарахування часу роботи позивача з 27.10.1980 по 23.03.1981 - учень гірноробочого І-розряду з повним робочим днем на підземній роботі в зв'язку із відсутністю номеру наказу в графі 4 як підставу внесення запису до стажу, який дає право на пенсію відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», посилаючись на те, що записів в трудовій книжці недостатньо для встановлення цих обставин, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України включно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-12 та Закон України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року.

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За правилами ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Це означає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Відповідно до п. 2.4. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (далі Інстукція) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р., зареєстрованого в Мін'юсті України 17 серпня 1993 року, затверджено Інструкцію про прядок ведення трудових книжок працівників, за якою усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Записи підтверджуються підписом посадової особи і засвідчуються печаткою. Отже, з огляду на вищевикладене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення і недотримання цих вимог може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала ніякого відношення, а отже і не може бути підставою для порушення прав та інтересів працівника.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

З огляду на вищезазначені стандарти, суд приходить до висновку, що встановивши на законодавчому рівні право людини на пенсію за умови наявності певного стажу роботи за визначеними професіями, держава повинна передбачити ефективний механізм підтвердження наявності такого стажу в різних ситуаціях.

Зокрема, відповідно до п. 20 Постанови КМУ від 12.08.1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Однак цей порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, в нашому випадку позивач має відповідний запис в трудовій книжці.

Крім того, у ситуації позивача цей порядок не може бути застосований у зв'язку з тим, що позивач позбавлений можливості отримати й надати відповідачу будь-які документи щодо його роботи на шахті імені ХХV з'їзду КПРС виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» з 27.10.1980 року по 23.03.1981 року, оскільки, внаслідок збройної агресії проти України та активних бойових дій, ці міста знаходяться на території, що контролюються незаконними збройними формуваннями, і органи влади України на цій території не діють (останнє є загальновідомою обставиною, яка не потребує доказуванню).

У зв'язку із цим, позивач об'єктивно позбавлений можливості підтвердити у будь-який інший документальний спосіб свій стаж роботи за вказаний спірний період, аніж наявними записами у його трудовій книжці.

Аналізуючи пояснення учасників судового розгляду та зібрані у справі докази, суд вважає безпідставними посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні пенсії на ту обставину, що відсутній запис у трудовій книжці на підставі чого внесений запис № 5 (документ, його дата та номер), оскільки дана обставина не спростовує доводів позивача і висновків суду щодо зарахування відповідного періоду роботи, виходячи з записів в трудовій книжці позивача, до стажу, який дає право на призначення йому пенсії за віком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Радомишльському районі Житомирської області про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 трудового стажу роботи в шахті імені ХХV з'їзду КПРС виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» за період з 27.10.1980 року по 23.03.1981 року на посаді учня гірноробочого І розряду та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу зазначений період роботи в шахті.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сіренко Н. С.