Справа № 265/3172/16-а
Суддя: Міхєєва І. М.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/3172/16-а
Провадження №2-а/265/95/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Міхєєва І.М.,

при секретаря Федорової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя (надалі за текстом - УПФУ) про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона 31.12.2015 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику закладу охорони здоров'я відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідачем на підставі поданої заяви їй була призначена пенсія, але при призначенні пенсії період її роботи лікарем-інтерном інфекціоністом інфекційного відділу Першої міської лікарні м.Донецька з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року не був зарахований до стажу її роботи у подвійному розмірі як того вимагають вимоги ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вона звернулась до відповідача за роз'ясненнями з приводу не зарахування вказаного періоду роботи на спеціальних умовах, на прийомі спеціалістом УПФУ їй було роз'яснено, що даний стаж може бути врахований у подвійному розмірі лише на підставі довідки установи, в якій вона працювала із підтвердженням періодів роботи. Вона вважає зазначену бездіяльність УПФУ неправомірною, грубо порушуючи її права на соціальне пенсійне забезпечення, оскільки запис щодо даного періоду роботи мається у її трудовій книжці без будь-яких виправлень, а норми діючого законодавства не містять вимог щодо надання додаткових довідок про періоди роботи. Крім того, у зв'язку із проведенням на території м.Донецьк антитерористичної операції у неї відсутня можливість звернутись до установи, в якій вона працювала для отримання довідок. В остаточній редакції позовних вимог просила визнати неправомірною бездіяльність УПФУ в частині не зарахування до стажу її роботи у подвійному розмірі періоду роботи з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов'язати відповідача зарахувати зазначений період її роботи до стажу у подвійному розмірі відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з урахуванням включення стажу роботи з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року у подвійному розмірі відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До судового засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Кірсанова Т.Л.., діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. З наданих суду письмових заперечень вбачається, що з 31.12.2015 року позивачці призначено пенсію за вислугу років відповідно до вимог п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ОСОБА_1 з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року перебувала у трудових відносинах із Центральною клінічною лікарнею № 1 м.Донецьк, здійснюючи функціональні повноваження на посаді лікаря-інтерна інфекціоніста інфекційного відділу № 2 м.Донецька, у закладі, якій розташований на території тимчасово непідконтрольній українській владі, перевірити факт роботи позивачки у спірний період не має можливості по причині відсутності поштового сполучення. Наявність запису про спірний період роботи у трудовій книжці позивачки не виключає можливість знаходження останньої у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною, зарахування стажу роботи в інфекційному закладі на пільгових умовах можливо лише у разі підтвердження саме факту роботи, ОСОБА_1 не було надано до УПФУ уточнюючих документів, які б підтвердили факт її роботи з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року в особливих умовах, що виключає можливість зарахування даного стажу у подвійному розмірі відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки записів у трудовій книжці у даному випадку недостатньо. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, з урахуванням думки позивачки, заслухавши заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом міністрів, станом на квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Судом встановлено, що 31 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією відповідної заяви.

Як вбачається з копії трудової книжки, заповненої 31.08.1981 року на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року, остання працювала на посаді лікаря-інтерна інфекціоніста в інфекційному відділенні № 2 Центральної міської клінічної лікарні № 1 м.Донецьк (записи 5-7).

Відповідно до п.2 «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), зокрема, лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу мають право на пенсію за вислугу років.

Як встановлено в судовому засіданні та визнано відповідачем, у тому числі шляхом включення спірного періоду роботи позивачки ОСОБА_1 до стажу роботи як у закладі охорони здоров'я, Центральна міська клінічна лікарня № 1 м.Донецька відносилася до закладу охорони здоров'я.

Таким чином, судом встановлено, що у спірний період позивачка ОСОБА_1 працювала в інфекційному відділенні закладу охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зі змісту ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вбачається, що для можливості зарахування стажу роботи, зокрема, в інфекційному відділенні закладу охорони здоров'я, у подвійному розмірі необхідно встановити факт роботи особи у певному закладі.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено представником відповідача у судовому засіданні, що позивачкою разом із заявою про призначення пенсії надавалась до УПФУ трудова книжка, відповідачем останній була призначена пенсія за вислугу років з 31.12.2015 року, при вирішенні питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 стаж роботи останньої у період з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року був зарахований до стажу роботи як працівника охорони здоров'я, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у одинарному розмірі, тобто без виконання вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується протоколом № 7307 від 03.02.2016 року про призначення пенсії та розрахунком стажу, зробленим відповідачем.

З урахуванням досліджених у сукупності доказів, суд вважає, що відповідач безпідставно не зарахував спірний період роботи позивачки до стажу роботи у подвійному розмірі, при цьому суд критично відноситься до доводів представника відповідача щодо відсутності підтвердження факту роботи останньої з урахуванням наявності чіткого запису про період роботи у трудовій книжці, яка була подана позивачкою разом із заявою про призначення пенсії.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні знайшов підтвердження факт виконання робіт позивачки у період з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року в інфекційному відділенні закладу охорони, з метою відновлення порушених прав останньої, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати неправомірною бездіяльність УПФУ в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року у подвійному розмірі відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов'язати відповідача зарахувати зазначений період її роботи до стажу у подвійному розмірі, здійснивши перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з урахуванням включення даного стажу роботи.

На підставі викладеного, Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення», керуючись «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909, ст.ст.8-11, 18, 71, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області в частині не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи у подвійному розмірі періоду роботи з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період її роботи з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року у подвійному розмірі відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 31.12.2015 року з урахуванням включення стажу роботи у період з 01.08.1988 року по 29.07.1989 року у подвійному розмірі відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням фактично отриманих сум.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення, а особами що не були присутні при проголошенні протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.М.Міхєєва