Справа № 22-а/0690/2551/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/2551/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В.

з участю секретаря: Сапінської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації, в якому просила стягнути з нього недоплачені кошти, виплата яких передбачена ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 2002 року по серпень 2007 року.

Постановою Олевського районного суду від 24 квітня 2009 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації. Стягнуто з УПСЗН Олевської райдержадміністрації на користь позивача доплату до заробітної плати відповідно до ст.39 зазначеного Закону за період з лютого 2002 року по грудень 2005 року та за період з липня 2007 року по серпень 2007 року в сумі 22279,39 грн.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації просить скасувати постанову і ухвалити нове рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на те, що статтею 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходно!' частини Державного бюджету України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала в загальноосвітній школі в с.Майдан Олевського району Житомирської області на території зони гарантованого добровільного відселення.

Частиною 1 ст.39 цього Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні посиленого радіологічного контролю в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення допомоги та доплати до пенсії, розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались. Водночас, розміри допомоги і доплати були сталими і здійснювались на підставі Постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме ст. 39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач звернулась до суду з даним позовом 19.03.2009 року і просила стягнути з відповідача недоплачені кошти за період з 2002 року по серпень 2007 року. Клопотання про поновлення строку звернення до суду не заявляла. Відповідач під час розгляду справи просив застосувати строк позовної давності, який, відповідно до вимог ст. 99 КАС України, в редакції, що діяла на час розгляду справи, становив 1 рік.

За змістом ст.100 КАС України в редакції, що діяла на час розгляду справи, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Трудове законодавство і, зокрема, приписи ст.233 КЗпПУ до спірних правовідносини не і застосовуються.

За таких обставин постанову належить скасувати і прийняти нову постанову про відмову в позову в звязку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,207, 212 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації задовольнити.

Скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2009 року.

Ухвалити нову постанову якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про стягнення доплати до заробітної плати, відповідно до вимог ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 2002 року по серпень 2007 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: