Справа № 822/1043/16
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1043/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі: представника позивача представника відповідачаОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 с. Великі Зозулинці Красилівського району Хмельницької області до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання рішення протиправним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про ненадання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою за наслідками розгляду його заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів Великозозулинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути його заяву та прийняти рішення щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів Великозозулинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів Великозозулинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

За результатами розгляду поданої заяви відповідач 11.03.2016 року листом № 4797/0-1422/6-16 відмовив у задоволенні його заяви, оскільки відповідно до матеріалів розпаювання по Великозозулинецькій сільській раді, зазначена земельна ділянка була виключена із паювання та залишена у колективній власності, а будь-які рішення щодо передачі даної земельної ділянки у державну власність не приймались.

Позивач із вказаною відмовою не погоджується, оскільки ним подано усі необхідні документи для того щоб отримати вказаний дозвіл, а тому просить суд задовольнити його позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та надав пояснення згідно обставин викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, та надав суду пояснення в яких зазначив, що відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви, оскільки земельна ділянка на яку претендує позивач знаходиться у колективній власності, також надав суду письмові заперечення на даний адміністративний позов.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновків, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою від 01.02.2016 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів Великозозулинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

Разом із заявою подано: копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідач 17.02.2016 року отримав вказану заяву.

Листом від 11.03.2016 року № Д-4797/0-1422/6-16 повідомив позивача, що в ході розгляду поданих документів встановлено, що відповідно до матеріалів розпаюванння по Великозозулинецькій сільській раді, зазначена земельна ділянка була виключена з паювання та залишена у колективній власності, будь-які рішення щодо передачі даної земельної ділянки в державну власність не приймалися, а тому задовольнити заяву не має можливості.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Так, повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб наділені Головні управління Держгеокадастру у областях.

Пунктом 1 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 р. "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка на яку претендує позивач перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства "Маяк" с. Великі Зозулинці, підтвердженням чого є Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ 0025 від 10.10.1995 року.

Даний державний акт не скасований і є чинним.

При розгляді поданих позивачем матеріалів відповідачем встановлено, що земельні ділянки, які зазначені на картографічних матеріалах належать до земель колективної власності, які не були розпайованими та не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджено вищезазначеним державним актом на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз'яснення Держземагенства України від 13 жовтня 2014 року № 22-28-0.13-12187/2-14 розпорядження вищезазначеними земельними ділянками не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного статтею 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності.

Згідно статті 30 Земельного кодексу України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються. включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Тому, у разі якщо вищезазначені земельні ділянки були повернуті до земель державної власності і це землі сільськогосподарського призначення, розпорядження вищевказаними землями належить до компетенції територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Якщо ж земельні ділянки не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження вищевказаними землями не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного статтею 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у наданні ОСОБА_5 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів Великозозулинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області, є правомірною, оскільки земельна ділянка на яку претендує позивач перебуває у колективній власності, підтвердженням чого є Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ 0025 від 10.10.1995 року.

Таким чином, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є необгрунтованими, в свою чергу відповідач довів правомірність своїх дій, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статтей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підтверджені і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

В повному обсязі постанова суду буде виготовлена 22.07.2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 22 липня 2016 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1