Справа № 825/857/16
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/857/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 01.04.16р. №009-о/д "По особовому складу";

- поновлення на посаді заступника начальника міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління Головного управління ДФС у Чернігівській області та службі в податковій міліції;

- стягнення з Головного управління ДФС у Чернігівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судового рішення.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної фіскальної служби України від 02.02.2015 № 0021-о/д "Про призначення працівників" відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 та пункту 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 капітана податкової міліції ОСОБА_2 було призначено на посаду заступника начальника міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління Головного управління ДФС у Чернігівській області, звільнивши з посади заступника начальника міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління Головного управління Міндоходів у Чернігівській області. ОСОБА_2 було встановлено посадовий оклад згідно зі штатним розписом у розмірі 1563 гривень на місяць, із збереженням раніше встановлених надбавок і доплат.

Згідно наказу № 009-о/д від 01.04.2016 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі по тексту - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 та пункту 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 звільнено з посади та податкової міліції ДФС за пунктом 64 підпунктом "г" Положення (через скорочення штатів) майора податкової міліції ОСОБА_2, заступника начальника міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління Головного управління ДФС у Чернігівській області, з 08.04.2016.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як наведено в п. 19 в постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд під час розгляду трудового спору, пов'язаного зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП повинен з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З аналізу вказаних норм права можливо дійти висновку, що звільнення ОСОБА_2 через скорочення штатів було можливе за умови того, що дійсно відбулося скорочення його посади в штатному розписі Головного управління ДФС у Чернігівській області, його повідомлено про наступне можливе вивільнення не пізніше ніж за два місяці до такого звільнення, одночасно роботодавець повинен був ознайомити позивача з переліком вакантних посад в тому ж органі державної влади, що відповідають його кваліфікації, а також врахувати наявність у посадової особи переважного права на залишення на службі.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 840 „Про внесення змін у додаток і до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85", наказу ДФС України від 18.01.2016 № 57-о „Про надання повноважень", наказів Головного управління ДФС у Чернігівській області від 01.02.2016 № 140 „Про введення в дію структури ГУ ДФС в області" та від 01.02.2016 № 2-ф „Про введення в дію штатного розпису на 2016 рік Головного управління ДФС у Чернігівській області" 08 лютого 2016 року працівників міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління ГУ ДФС у Чернігівській області, в тому числі ОСОБА_2, було попереджено про можливе наступне звільнення (протокол оперативної наради особового складу МВОД ОУ ГУ ДФС у Чернігівській області від 08.02.2016 № 25-01-07-09-69цт), про що свідчить довідка Управління оперативного документування Головного оперативного управління Державної фіскальної служби України від 16.05.2016 № 21/-1102/131 (а.с. 36).

На виконання розпорядження ДФС України від 31.03.2016 № 0С-о/д з метою забезпечення дотримання прав працівників служби оперативного документування при здійсненні організаційно-штатних заходів було створено комісію для пропонування вакантних посад співробітникам міжрегіональних підрозділів оперативного документувань ГУ ДФС в областях та м. Києві.

Згідно з пунктом 2 протоколу засідання Комісії від 01.04.2016 ОСОБА_2 було запропоновано дві вакантні посади заступника начальника міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління ГУ ДФС у Волинській області та заступника начальника міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління ГУ ДФС у Тернопільській області, від яких позивач відмовився, що засвідчує акт пропонування посади від 01.04.2016 №21- 1102/252цт (а.с. 49).

Водночас, згідно штатного розпису Головного управління ДФС у Чернігівській області на 2015 рік (а.с. 46-48) міжрегіональний відділ оперативного документування оперативного управління Головного управління ДФС у Чернігівській області налічував 10 посад, з них одна посада начальника відділу, одна посада заступника начальника відділу, шість посад старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ, дві посади старшого оперуповноваженого.

Згідно штатного розпису Головного управління ДФС у Чернігівській області на 2016 рік (а.с. 30) міжрегіональний відділ оперативного документування оперативного управління Головного управління ДФС складається з семи посадових осіб, а саме одна посада начальника відділу, одна посада заступника начальника відділу, три посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ, дві посади старшого оперуповноваженого.

Зазначені обставини свідчать про те, що посада ОСОБА_2 не була скорочена, а в штатному розписі Головного управління ДФС у Чернігівській області на 2016 рік залишилась посада заступника начальника міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення ОСОБА_2 за пунктом 64 підпунктом "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114, через скорочення штатів є незаконним, оскільки такого скорочення не відбулося, у зв'язку з чим оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а позовна вимога про поновлення позивача на посаді підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про порядок призначення н посади та звільнення з посад осіб начальницького складу податкової міліції Державної фіскальної служби України, затвердженої наказом ДФС від 03.11.2014 № 240, порядок добору, вивчення, призначення на посади, звільнення з посад та оформлення необхідних документів на осіб начальницького складу підрозділів оперативного документування визначається окремими наказами ДФС та здійснюється управлінням, оперативного документування Головного оперативного управління ДФС відповідно до законодавства та розпорядчих документів ДФС.

Міжрегіональні відділи оперативного документування оперативних управлінь головних управлінь ДФС в областях та місті Києві становлять єдину систему - службу оперативного документування, працівники якої призначаються на посади та звільняються з посад Головою ДФС або особою, яка тимчасово виконує його обов'язки (пункти 1.6 та 1.21 Положення про управління оперативного документування Головного оперативного управління Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом ДФС від 24.11.2014 №323/дск).

Отже, наказ про поновлення позивача на посаді зобов'язана видати саме, Державна фіскальна служба України, яка здійснювала прийом позивача на роботу та незаконно звільнила його з посади.

Таким чином, судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, а тому період часу з 09.04.2016 по 30.05.2016 є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Згідно довідки про грошове забезпечення ОСОБА_2 за лютий-березень 2016 року грошове забезпечення позивача за лютий 2016 року становить 4589,23 грн. число робочих днів в лютому 2016 року складає 21 робочий день. Грошове забезпечення ОСОБА_2 за березень 2016 року становить 4299,45 грн., в березні 2016 року було 22 робочі дні.

Таким чином розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_2 складає 206,71 грн. ((4589,23 грн+4299,45 грн.)/(21+22 робочі дні) = 206,71 грн.).

Середній заробіток ОСОБА_2 за вимушений прогул за період з 09.04.2016 по 30.05.2016 складає 6821,43 грн. (206,71*(15 робочих днів квітня + 18 робочих днів травня) = 6821,43 грн.).

Враховуючи, що у випадку не урегульованості порядку визначення середньоденного грошового забезпечення осіб начальницького складу підрозділів податкової міліції спеціальним законодавством, та наявності правового регулювання загальним законодавством, суд вважає, що посилання ГУ ДФС в Чернігівській області на те, що норми Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 не поширюються на працівників податкової міліції є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_2 перебував у безпосередніх трудових відносинах з Головним управлінням ДФС у Чернігівській області, де йому нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення, суд вважає, що саме з Головного управління ДФС у Чернігівській області підлягає стягненню середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 09.04.2016 по 30.05.2016 у сумі 6821,43 грн.

Відповідачами всупереч ст. 71 КАС України не доведено правомірність своїх рішень, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 01.04.2016 №009-о/д "По особовому складу", про поновлення його на посаді заступника начальника міжрегіональна відділу оперативного документування оперативного управління Головного управління ДФС у Чернігівській області та службі в податковій міліції та стягнення з Головного управління ДФС у Чернігівській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І. Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.