Справа № 805/915/16-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

22 липня 2016 р. Справа №805/915/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кравченко Т.О.

при секретарі судового засідання Проніні Д.С.

за участю

позивача ОСОБА_1 - особисто

представника позивача ОСОБА_2 на підставі договору

представника відповідача 1 не зявився

представника відповідача 2 ОСОБА_3 на підставі довіреності в режимі відеоконференції

представника відповідача 3 ОСОБА_4 на підставі довіреності

під час підготовчого провадження, розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування міста Словянськ та Словянського району) ГУМВС України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

встановила:

05 квітня 2016 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач 1 або МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач 2 або ГУМВС в області), ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування м. Словянськ та Словянського району) ГУМВС України в Донецькій області (далі відповідач 3 або ОСОБА_5), в якому позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України від 12 серпня 2014 року № 1535о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу;

- поновити позивача на посаді міліціонера відділення конвойної служби міліції ОСОБА_5 з 12 серпня 2014 року;

- стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12 серпня 2014 року до дня прийняття судом рішення у справі, виходячи з розміру обчислення середньої заробітної плати за червень-липень 2014 року (а.с. 4-6).

Ухвалою від 08 квітня 2016 року відкрито провадження у справі № 805/915/16-а, розпочата підготовка справи до судового розгляду, призначене попереднє судове засідання.

Відповідачами 1 і 2 заявлені клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском позивачем строку для звернення до суду. Клопотання мотивовані тим, що про своє звільнення з органів внутрішніх справ позивач дізнався ще 17 вересня 2014 року, однак до суду звернувся лише у квітні 2016 року (а.с. 82-83, 96-99).

В попередньому судовому засіданні представники відповідачів 1, 2, 3 підтримали ці клопотання та наполягали на залишенні позовної заяви без розгляду.

Позивач та його представник заперечували проти залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що строк на звернення до суду не був пропущений, оскільки ОСОБА_1 не отримував наказ про звільнення, наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не був ознайомлений з матеріалами службового розслідування та з висновком, складеним за результатами його проведення.

Про дату, час і місце проведення попереднього судового засідання сторони повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст.ст. 33-36, 38 КАС України.

Представник відповідача 1 до попереднього судового не зявився.

За відсутності передбачених ч. 5 ст. 111 КАС України підстав для відкладення попереднього судового засідання, воно проведене за відсутності представника відповідача 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України здійснювалося повне фіксування попереднього судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час підготовчого провадження в ході попереднього судового засідання зясовані наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено на підставі паспорту громадянина України серії ВК 235565, виданого ОСОБА_5 УМВС України в Донецькій області 28 грудня 2005 року.

Зареєстроване місце проживання позивача: м. Словянськ, вул. Артема, буд. 31 (а.с. 8).

З 01 березня 2009 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджено записами у трудовій книжці серії АХ № 366018 та послужним списком (а.с. 9-14, 15, 198).

Наказом ГУМВС в області від 30 серпня 2012 року № 124 позивачу присвоєне спеціальне звання «сержант міліції».

На підставі наказу ГУМВС в області від 14 серпня 2013 року № 362о/с з 05 серпня 2013 року ОСОБА_1 обіймав посаду міліціонера відділення конвойної служби міліції ОСОБА_5, що встановлено на підставі послужного списку позивача (а.с. 9-14, 15).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, обіймав посаду міліціонера відділення конвойної служби міліції ОСОБА_5, перебуваючи у спеціальному званні «сержант міліції».

29 липня 2014 року з метою проведення повного, усебічного та обєктивного службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС в області МВС України виданий наказ за № 745 «Про проведення службового розслідування стосовно окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області» (а.с. 174).

29 липня 2014 року комісією складений висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС в області, який затверджений Міністром внутрішніх справ України 29 липня 2014 року.

Як свідчить висновок службового розслідування, за результатами його проведення встановлено наступне.

Загрозу національній безпеці України створює діяльність псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка», самопроголошені керівники якої та їх поплічники розгорнули цілеспрямовану діяльність, спрямовану на підрив територіальної цілісності України, дестабілізацію соціально-економічної ситуації в державі.

На виконання листа МВС України від 29 травня 2014 року № 10384/Чб «Про вжиття заходів реагування до порушників службової дисципліни» ГУМВС в області було вивчено питання щодо працівників органів та підрозділів внутрішніх справ, які відмовились виконувати вимоги свого керівництва через політичні переконання.

До МВС України надходила інформація про випадки безвідповідального ставлення окремих працівників ГУМВС в області до виконання своїх службових обовязків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень установ, органів внутрішніх справ. Ряд працівників зазначених управлінь свідомо стали на шлях зради інтересів служби, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, сприяння та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території держави.

У ході службового розслідування встановлено, що 12 квітня 2014 року о 08:00 озброєними представниками так званої «Донецької народної республіки» з метою дестабілізації обстановки у східних регіонах України захоплено адміністративне приміщення ОСОБА_5

У подальшому лідери терористичної організації «ДНР», продовжуючи реалізовувати свої сепаратистські ідеї щодо відділення від України частини її території, з метою поповнення запасів озброєння та звернення до своїх лав якомога більшої частини місцевого населення, працівників міліції, а також поліпшення фінансового становища незаконно створеної організації захопили адміністративні будівлі силових органів Донецької області (МВС, СБУ, прокуратур міст Словянська, Краматорська, Дружківки, Костянтинівки, ОСОБА_6, Артемівська та інших), взявши їх під повний контроль та у подальшому шляхом співпраці з окремими службовими особами цих органів, які перейшли на бік «ДНР», активно протистояли силам антитерористичної операції, чим нанесли державі непоправних втрат у сфері забезпечення національної безпеки, обороноздатності та фінансової стабільності України.

Зокрема, у ході здійснення перевірки ОСОБА_5, встановлено, що під час його захоплення озброєними представниками «ДНР» з кімнати озброєння чергової частини міськвідділу викрадено табельну вогнепальну зброю та набої до неї.

Того ж дня в актовій залі підрозділу за вказівкою заступника начальника ОСОБА_5 полковника міліції ОСОБА_7 та заступника начальника начальника міліції громадської безпеки підполковника міліції ОСОБА_8 організовані та проведені загальні збори особового складу за участю представників «ДНР» та самопроголошеного «мера» м. Словянськ місцевого мешканця ОСОБА_9

У ході зазначених зборів та подальших зустрічей між представниками «ДНР» та керівництвом ОСОБА_5 досягнуто домовленості щодо взаємодії в роботі, проведення спільних нарядів з патрулювання вулиць м. Словянська, забезпечення охорони громадського порядку біля адміністративної будівлі міськвиконкому та залучення працівників ДАІ до оформлення правопорушень, які виявлятимуться представниками «ДНР».

Крім цього, вирішено питання щодо переміщення особового складу ОСОБА_5 до приміщення колишнього райвідділу; передачі адміністративного приміщення міськвідділу в розпорядження штабу «ДНР» та використання службових приміщень ІТТ для утримання громадян, затриманих представниками «ДНР».

Організацію охорони адміністративного приміщення міської адміністрації, де знаходився самопроголошений «мер» м. Словянська ОСОБА_9, забезпечував начальник ІТТ ОСОБА_5 майор міліції ОСОБА_10, який у порушення своїх функціональних обовязків, не виконував поставлені перед ним завдання, не приходив на роботу в підрозділ ОСОБА_5, а підтримав представників «ДНР» та виконував їх завдання.

В подальшому ОСОБА_10 схилив своїх підлеглих, в тому числі міліціонера конвойної служби міліції ОСОБА_5 ОСОБА_1 до виконання завдань представників «ДНР», а саме отримання від них зброї та охорони адміністративного приміщення міської адміністрації, що підтверджувалося поясненнями працівників ІТТ.

За результатами службового розслідування за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, на підставі ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України запропоновано звільнити з органів внутрішніх справ сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера відділення конвойної служби міліції ОСОБА_5, за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (п. 50 висновку) (а.с. 118-148).

29 липня 2014 року МВС України з урахуванням допущених окремими працівниками ГУМВС в області грубих порушень службової дисципліни в частині невиконання вимог ст. 65 Конституції України, а також ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та порушення Присяги працівника органів внутрішніх справ України щодо суворого дотримання вимог Конституції України, законодавства України та захисту державного устрою виданий наказ № 805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях».

Згідно з п. 49 наказу МВС України від 29 липня 2014 року № 805 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, вирішено звільнити сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера відділення конвойної служби міліції ОСОБА_5 (а.с. 175-178).

12 серпня 2014 року на підставі наказу МВС України від 29 липня 2014 року № 805 МВС України виданий наказ № 1535о/с «По особовому складу».

Згідно з наказом МВС України від 12 серпня 2014 року № 1535о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера відділення конвойної служби міліції, звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) (а.с. 179).

Наказом ГУМВС в області від 05 вересня 2014 року № 333о/с «По особовому складу» оголошена вислуга років станом на 12 серпня 2014 року сержанту міліції ОСОБА_1, який наказом МВС України від 12 серпня 2014 року № 1535о/с звільнений з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) у запас Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у календарному обчисленні 06 років 05 місяців 02 дні, у пільговому обчисленні 08 років 02 місяці 25 днів (а.с. 21-22).

На підставі наказу ОСОБА_5 від 08 вересня 2014 року № 38 «По особовому складу» в період з 03 вересня 2014 року по 21 вересня 2014 року ОСОБА_1 перебував у додатковій відпустці, наданій для участі у настановних заняттях Харківського національного університету внутрішніх справ (а.с. 23).

З наказом ГУМВС в області від 05 вересня 2014 року № 333о/с ОСОБА_1 ознайомлений під особистий підпис 17 вересня 2014 року. На примірнику наказу позивачем зроблений запис про незгоду з ним (а.с. 22, 72).

До послужного списку ОСОБА_1 внесений запис про те, що 12 серпня 2014 року він звільнений з органів внутрішніх справ наказом МВС України від 12 серпня 2014 року № 1535о/с за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 9-14, 74).

До трудової книжки серії АХ № 366018 внесений запис за № 3, про те, що ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ 12 серпня 2014 року на підставі наказу МВС України від 12 серпня 2014 року № 1535о/с.

17 вересня 2014 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку та військовий квиток, про що свідчить власноручно зроблений ним напис на послужному списку (а.с. 9).

В попередньому судовому засіданні позивач пояснив, що у вересні 2014 року звертався до ОСОБА_5 з заявою про надання йому наказів МВС України, на що отримав відмову, мотивовану тим, що відповідні накази до ОСОБА_5 не надходили.

Вказував на те, що у вересні 2014 року з приводу свого звільнення з органів внутрішніх справ звертався до ГУМВС в області, однак жодної відповіді не отримав.

Зазначав, що постійно мешкає в м. Словянську, однак періодично на один-два місяці виїжджав до Російської Федерації, де мешкають його родичі. З час звільнення з органів внутрішніх справ працевлаштований не був, однак в період з 24 березня 2015 року по 12 липня 2015 року перебував на обліку в центрі зайнятості.

В лютому 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_5 відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з заявою про видачу йому наказів про звільнення.

Листом від 26 лютого 2016 року № Б-8 Словянське відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області повідомило ОСОБА_1, що наказ МВС України від 12 серпня 2014 року № 1535о/с, наказ про призначення службового розслідування, висновок службового розслідування та наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності до ОСОБА_5 відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ОСОБА_5 ГУМВС в області) не надходили.

Для отримання цих документів позивачу запропоновано звернутися до управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

22 лютого 2016 року з аналогічною заявою ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_11, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 25).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

Вирішуючи вказані клопотання по суті, суддя виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з органів внутрішніх справ, тобто з публічної служби, отже строк звернення до адміністративного суду становить один місяць.

Судом встановлено, що про звільнення з органів внутрішніх справ з 12 серпня 2014 року ОСОБА_1 дізнався 17 вересня 2014 року, отримавши трудову книжку та ознайомившись за наказом ГУМВС в області від 05 вересня 2014 року № 333о/с. З того часу на службу не виходив та грошове забезпечення не отримував.

За загальним правилом, яке міститься у ст. 99 КАС України, початок перебігу строку для звернення до адміністративного суду законодавець повязав з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Винятки з цього правила мають були передбачені законом.

Позивач оспорює своє звільнення з органів внутрішніх справа за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, вважаючи його безпідставним та незаконним.

Отже, про порушення своїх прав незаконним, на думку позивача, звільненням, останній мав дізнатися 17 вересня 2014 року.

Таким чином, перебіг строку звернення до суду розпочався з 18 вересня 2014 року і сплинув 20 жовтня 2014 року (останній день місячного строку припадав на 18 жовтня 2014 року суботу).

Із вказаною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 05 квітня 2016 року, надавши її безпосередньо до відділу діловодства та документообігу суду (а.с. 4), тобто поза межами строку, встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України.

Правові наслідки пропуску строку на звернення до адміністративного суду передбачені ст. 100 КАС України, відповідно до ч. 1 якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Вказана норма кореспондується з приписами ч. 5 ст. 121 КАС України, згідно з якою якщо в ході підготовчого провадження суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

З метою надання позивачу можливості обґрунтувати причини пропуску строку звернення до суду та надати докази на їх підтвердження ухвалою від 08 квітня 2016 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення із зазначенням причин пропуску строку звернення до суду та подати докази на їх підтвердження.

Незважаючи на це, жодних обставин, які об'єктивно унеможливлювали своєчасне звернення до суду із вказаною позовною заявою (як то хвороба тощо), ОСОБА_1 не навів.

Посилання позивача на той факт, що він не був ознайомлена з оспорюваними наказами під особистий підпис, не отримав їх копії, не може розцінюватися як поважна причина пропуску строку звернення до суду, оскільки норми КАС України не повязують початок перебігу цього строку саме з моментом ознайомлення особи під її особистий підпис з наказами про звільнення.

Крім того, ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України визначено, що у справах про звільнення працівник може звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як було зазначено вище, трудову книжку позивач отримав 17 вересня 2014 року.

Той факт, що ОСОБА_1 не було ознайомлено під особистий підпис з оспорюваними наказами, не є обставиною, яка обєктивно унеможливлювала своєчасне звернення до суду. З метою реалізації права на судовий захист позивач мав можливість скористатися передбаченими КАС України інститутами забезпечення доказів (в тому числі ще до відкриття провадження у справі), а також витребування доказів.

Щодо забезпечення права позивача на доступ до суду суд відзначає наступне.

Право особи на судовий захист гарантується ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В п. 62 рішення від 19 квітня 2007 року у справі «Vilho Eskelinen and Others v. Finland» Європейський Суд з прав людини зазначив, що в принципі не може бути виправданням виключень з гарантій ст. 6 звичайного трудового спору на підставі специфічного характеру відносин між конкретним державним службовцем і відповідною державою. Відтак, прийнятним вважатиметься застосування в таких випадках ст.6. Саме держава-відповідач повинна буде довести, по-перше, що заявник-державний службовець не мав права на розгляд його справи в суді відповідно до національного права, і, по-друге, що виключення права з-під дії статті 6 для державного службовця є виправданим.

У п. 22 рішення від 11 лютого 2008 року у справі «Мітін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції у «цивільному» аспекті має застосовуватися до всіх спорів, які стосуються державних службовців, якщо національне законодавство не виключає можливості звернення до суду осіб, що обіймають певні посади, чи категорій працівників, про яких йдеться, і таке виключення базується на обєктивних підставах.

Зважаючи на те, що право осіб рядового і начальницького складу на оскарження свого звільнення з органів внутрішніх справ в судовому порядку прямо передбачено законодавством України, на таких осіб поширюються гарантії ст. 6 Конвенції.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п.п. 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», п. 63 рішення від 26 липня 2005 року у справі «Podbielski and PPU Polpure v. Poland», п. 36 рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Golder v. the United Kingdom», п. 37 рішення від 29 липня 1998 року у справі «Guerin v. France», п. 45 рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»), право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Таким чином, обмеження права ОСОБА_1 на розгляд та вирішення його справи по суті внаслідок пропуску строку звернення до суду передбачено законом, а саме ст. 100 КАС України. Таке обмеження має легітимну мету забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності. Воно є пропорційним, зважаючи на те, що зволікання позивача з реалізацією права на судовий захист за відсутності обєктивних причин, які б перешкоджали своєчасному зверненню до суду, більше ніж у 18 разів перевищувало визначений законом строк звернення до суду.

Оцінка в сукупності повідомлених сторонам обставин та наданих ними доказів зумовлює висновок про неможливість визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом, а тому клопотання відповідачів 1 і 2 про залишення позовної заяви без розгляду підлягають задоволенню.

Слід відзначити, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з березня 2009 року, а тому в силу тривалості перебування на службі повинен був володіти законодавством, яке регламентує порядок проходження служби в міліції, в тому числі звільнення та його оскарження.

Про своє звільнення ОСОБА_1 дізнався ще у вересні 2014 року.

Стверджуючи, що достеменно не знав про причини звільнення, позивач не надав жодного доказу на підтвердження того факту, що впродовж 1,5 років ним були вжиті хоч якісь заходи для зясування причин звільнення. При тому, що позивач не був позбавлений можливості звернутися з відповідними зверненнями до керівництва ОСОБА_5, ГУМВС в області чи МВС України.

Позивач проживає у м. Словянську, а тому у нього не було будь-яких перешкод, що обєктивно унеможливлювали своєчасне звернення до суду (відсутність поштового звязку, неможливість прибути до суду внаслідок проведення антитерористичної операції та віддаленості місця проживання від місцезнаходження суду тощо).

Керуючись п. 15 ч. 1 ст. 3, ст. 8, ст. 49, ст. 51, ч. ч. 1, 3 ст. 99, ст. 100, ст. 110, ст. 111, п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 121, ст. 160, ст. 165, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, -

ухвалила:

1. Клопотання відповідача 1 Міністерства внутрішніх справ України та відповідача 2 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

2. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування міста Словянськ та Словянського району) ГУМВС України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

4. Ухвала постановлена у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у попередньому судовому засіданні 22 липня 2016 року.

5. Повний текст ухвали виготовлений 26 липня 2016 року.

6. Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

7. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

8. Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.