Справа № 22а-21538/11
Суддя: Омельченко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: Головуючого - Омельченко Л.М.

Суддів: Карпушина ГЛ., Триголова В.М..

розглянула в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2010 року поновлено позивачу пропущений строк для звернення до суду.

Позов ОСОБА_2 до УПФУ в Карлівському районі про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни задовольнити частково.

Визнано бездіяльність УПФУ в Карлівському районі в частині не нарахування підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в розмірі, встановленому ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» протиправною.

Зобовязано УПФУ в Карлівському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого 4.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати за 2009 рік за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та за 2010 рік за період з 01 січня 2010 року по ЗО червня 2010 року з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі УПФУ в Карлівському районі Полтавської області просить вищевказане рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неврегульованість на законодавчому рівні порядку виплати допомоги особам, які мають статус «дитина війни», прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України, приписів ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 п. 2 ст. 197 КАС України, розглядає дану справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Позивачем постанова суду першої інстанції не оскаржена.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції, позивач має статус дитини війни та відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до норм ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року. При цьому, зазначені висновки суду ґрунтувались на тому, що в 2009 р. та в 2010 р. законодавцем дія положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не обмежувалась

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» № 835-У1 від 26 грудня 2008 року, надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір, соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених бюджетними програмами.

Вказана стаття передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат відповідно до Закону України « Про соціальний захист дітей війни» залежить до розміру мінімальної пенс її за віком.

На виконання вищевказаної норми Кабінетом міністрів України не приймалося окремої постанови щодо встановлення в 2009 році розміру підвищення до пенсії особам, віднесеним до категорії « дитина війни». Пунктом 8 постанови кабінету Міністрів України № 530 г.д 28 травня 2008 року. Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» передбачено що дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Законів України « Про статус ветеранів війни, гарі лїї їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірах, встановлених вказаною постановою. Розмір підвищення до пенсії з 01 січня 2009 року цією постановою не визначений і змін стосовно цього питання у 2009,2010 році у вказану постанову не вносилося.

Отже, стаття 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2009 року по даний час є діючою у наступній редакції: « дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність задоволення даного позову та зобовязання відповідача провести перерахування та виплату позивачу підвищення до пенсії за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Крім того, колегія суддів, вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посипатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Отже рішення суду слід вважати законним, обґрунтованим і таким, що скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст.. 186-2, 195, 197, 198,200,206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області - залишити бет задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сипи судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді / підписи / ОСОБА_3

ОСОБА_4

З оригіналом згідно: Суддя Апеляційного суду Полтавської області