Справа № 826/20497/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 липня 2016 року № 826/20497/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаКабінету Міністрів України Блащук Жаннета Григорівна
про визнання нечинним п. 33 «Правил надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 №1735,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_3 з позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Блащук Жаннета Григорівна про визнання невідповідним правовому акту вищої юридичної сили та нечинним з моменту прийняття п. 33 «Правил надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 №1735 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом» в частині слів «У разі стягнення штрафів порушникам видаються квитанції встановленого зразка».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані положення Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 №1735 не відповідають акту вищої юридичної сили - ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -приписами якої по-іншому врегульовано питання оформлення адміністративної відповідальності у разі безквиткового проїзду пасажира. Крім того, позивачем наголошено на тому, що про порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів останньому стало відомо лише 29.08.2015 після притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі вказаних положень. При цьому, за твердженням останнього, лише 13.03.2015 позивач набув повної цивільної дієздатності. Вказане, за твердженням позивача, і стало підставою для звернення до суду із заявленими позовними вимогами, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не заперечувалося під час судового розгляду справи.

Під час судового розгляду справи позивачем заявлені позовні вимоги підтримано у повному обсязі з підстав, заявлених у позовній заяві, які останній просив суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши про відповідність оскаржуваних положень Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 №1735 положенням законодавства України, зокрема і положенням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Третя особа під час судового справи заявлені позивачем вимоги підтримала, вказавши про обґрунтованість останніх.

Розгляд справи №826/20497/15 здійснено у порядку письмового провадження на підставі положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконання положень статті 4 Закону України «Про міський електричний транспорт» Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 №1735 затверджено Правила надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом (надалі - Правила №1735), які розроблено з метою забезпечення надання пасажирам надійних і якісних послуг міським електричним транспортом - трамваями, тролейбусами та метрополітеном, а також створення необхідних умов для належного функціонування підприємств міського електричного транспорту та захисту прав пасажирів.

Так, п. 33 Правил №1735 визначено, що безквитковий проїзд пасажира (несплата проїзду протягом однієї або більше зупинок або відсутність документа, що дає право на пільговий проїзд) тягне за собою адміністративну відповідальність згідно із законодавством.

Справи про адміністративні правопорушення на міському електричному транспорті розглядаються згідно із законодавством.

У разі стягнення штрафів порушникам видаються квитанції встановленого зразка.

Вважаючи вказані положення в частині «У разі стягнення штрафів порушникам видаються квитанції встановленого зразка» такими, що не відповідають акту вищої юридичної сили, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначені у положеннях статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині (ч. 8 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

В даному випадку ОСОБА_1. є громадянином України, мешкає у місті Києві і може користуватися послугами громадського транспорту, в тому числі, і електротранспорту.

Як було зазначено вище, позивач вказує про невідповідність положень п. 33 Правил №1735 приписам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині слів: «У разі стягнення штрафів порушникам видаються квитанції встановленого зразка».

Так, ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

З вказаного приводу суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених, в тому числі, статтею 135 (відповідальність за безквитковий проїзд), якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Приписами ч.ч. 2 та 3 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Водночас, суд зазначає, що положення ч. 4 ст. 258 та ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими передбачено винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, не вступають у протиріччя з положеннями п. 33 Правил №1735, оскільки останніми передбачено видачу квитанції при стягненні штрафів, у той час, коли постанова у справі про адміністративне правопорушення фіксує сам факт порушення та розмір встановленої санкції.

Відтак, суд вказує про необґрунтованість тверджень позивача, покладених в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо невідповідності положень п. 33 Правил №1735 положенням статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про відсутність, виходячи із заявлених предмету та підстав позову, правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 171, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді Є.В. Аблов

А.В. Літвінова