Справа № 826/24233/15
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Шостака О.О.,

суддів Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,

при секретарі Лебедєвій Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління державної фіскальної служби України у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ДП «Строй-Маркет Груп» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2015 № /2 та № /2.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що прийнята без повного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального права та ухвалеити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС України у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ДП «Строй-Маркет Груп» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено акт від 05.12.2014 №7175/26-56-22-01-03/33104229, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті встановлено завищення підприємством від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток у загальному розмірі 3 149 637,00 грн., а також п.46.1, ст.46, п.188.1 ст.188, абз. «а» пп.195.1.1., п.195.1. ст.195, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого встановлено заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 676 722,00 грн.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС України у м. Києві прийнято податкові повідомлення - рішення від 17.01.2015 №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по «податку на додану вартість» на 676722 грн. за основним платежем та на 169180,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та №1, відповідно до якого ДП «Строй-Маркет Груп» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства у розмірі 3149637 грн.

У зв'язку із виявленням в ході розгляду первинної скарги платника податків обставин, що не були досліджені під час проведення перевірки, ГУ ДФС у м. Києві листом від 05.03.2015 №5269/7/26-15-10-05-32 зобов'язано ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України, провести документальну позапланову перевірку ДП «Строй-Маркет Груп» з питань, що стали предметом оскарження.

На виконання зазначеного контрольного завдання, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Строй-Маркет Груп», за результатами проведення якої складено Акт перевірки від 08.04.2015 №1559/26-56-22-02-03/33104229.

Вказаною позаплановою перевіркою не підтвердилися всі порушення, що були встановлені плановою перевіркою.

Зокрема, проведеною додатковою перевіркою ДП «Строй-Маркет Груп» встановлено порушення вимог: пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті встановлено завищення підприємством від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2013 рік у загальному розмірі 75 209 грн., а також п.46.1, ст.46, п.188.1 ст.188, абз. «а» пп.195.1.1., п.195.1. ст.195, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого встановлено заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 61 501 грн., у т.ч. за липень 2012 року - 47033 грн., за грудень 2012 року - 4117 грн., за січень 2013 року - 4000 грн., за травень 2013 року - 5234 грн. та за червень 2013 року - 1117 грн.

Враховуючи наведене, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 10.06.2015 №12055/6/99-99-10-01-01-75 скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ від 17.01.2015, а саме: № в частині основного платежу по ПДВ у розмірі 615 221грн. та в частині штрафних санкцій у сумі 153 805,25грн., №1, в частині 3 074 428грн. суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства, в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі вказаного рішення ДФС України про результати розгляду скарги ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято нові податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015р №/2, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по «податку на додану вартість» на 61 501 грн. за основним платежем та на 15 375,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також №/2, відповідно до якого позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства у розмірі 75 209 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу позивач звернувся до суду про їх скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Крім того, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Колегія суддів зазначає, що із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДП «Строй-Маркет Груп» у перевіряємому періоді мало взаємовідносини із ТОВ «Аксіома Бізнесу» на підставі договорів про надання послуг від 16.09.2012 року № 9/ЮУ, від 01.01.2013 № 8/ЮУ, від 01.10.2012 № 10/15-БУ, від 01.01.2013 № 9/БУ, відповідно до яких ТОВ «Аксіома Бізнесу» (Виконавець) зобов'язувався надати консультаційні послуги з питань правового забезпечення господарської діяльності позивача та послуги з ведення бухгалтерського обліку.

Так, за умовами договорів від 16.09.2012 № 9/ЮУ та від 01.01.2013 № 8/ЮУ ТОВ «Аксіома Бізнесу» (Виконавець) зобов'язувався надати позивачу консультаційні послуги з питань правового (юридичного) забезпечення господарської діяльності, а саме: правову (юридичну допомогу); юридичне супроводження договірної практики; представництво інтересів в судових органах, органах влади та місцевого самоврядування; стягнення дебіторської заборгованості тощо. Детальний перелік послуг наведено у п.1.1 вказаних договорів.

Відповідно до договорів від 01.10.2012 № 10/15-БУ та від 01.01.2013 № 9/БУ ТОВ «Аксіома Бізнесу» (Виконавець) зобов'язувався надати позивачу послуги по веденню бухгалтерського та податкового обліку, а саме: послуги по нарахуванню заробітної плати співробітникам Замовника; послуги по відображенню доходів і витрат; послуги по своєчасному формуванні та подачі звітності Замовника у відповідні органи; послуги по оформленню та видачі довідок співробітникам Замовника для оформлення кредитів, субсидій, пенсій тощо; послуги по оформленню бухгалтерських документів для передачі їх до архіву; послуги по супроводженню та контролю за проходженням перевірок Замовника, котрі проводяться контролюючими органами; послуги по обліку довіреностей Замовника тощо. Детальний перелік послуг зазначено у п.1.1 та 1.2 вказаних договорів.

На підтвердження виконання вказаних договорів з ТОВ «Аксіома Бізнесу» позивачем надано до суду наступні первинні документи: акти надання послуг та податкові накладні.

Проте, з наданих актів надання послуг не можливо встановити зміст та обсяг господарської операції.

Тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вони не містять у собі відомостей, фіксування яких є основним призначенням таких актів про зміст та обсяг отриманих послуг та виконаних робіт.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не було надано жодних результатів робіт/послуг, обумовлених положеннях вказаних договорів, як-то: листів; складених консультацій; проектів договорів та інших документів; юридичних висновків; копій претензій/скарг підготовлених працівниками контрагента на адресу третіх осіб; позовів; процесуальних документів; довіреностей на ім'я компанії-контрагента та його фахівців щодо представництва інтересів позивача у судах та інших органах влади; копій судових рішень, де б в якості представників позивача виступали працівники виконавця; журналу реєстрації довіреностей або іншої документальної інформації щодо видачі довіреності та ознайомлення з довіреністю повіреного; бухгалтерських документів та податкових документів; відомостей по заробітній платні; різного роду довідок, які б були підготовлені контрагентом; доказів участі працівників контрагента при проведенні перевірок позивача тощо, які б вказували на те, що виконавцем (його фахівцями) замовнику надавались хоча б якісь послуги правового та бухгалтерського характеру згідно наведених вище актів наданих послуг.

Щодо доданих позивачем до апеляційної скарги копій штатних розписів ТОВ «Аксіома Бізнесу» на 2012 та 2013 роки з відповідними наказами про їх затвердження, на спростування висновків суду першої інстанції про відсутність доказів наявності у ТОВ «Аксіома Бізнесу» власних або залучених фахівців у сфері права та бухгалтерського обліку, колегія суддів зазначає, що вони не можуть братися судом до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до вказаних вище документів, в штаті ТОВ «Аксіома Бізнесу» наявні 198 посад фахівців з бухгалтерського обліку та 5 посад фахівців з права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що саме цими особами надавалися вказані вище послуги.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2012 між позивачем та ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» укладено договір № 16-17/04-12, відповідно до якого ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» (Виконавець) зобов'язувався виконати на користь позивача розробку містобудівного розрахунку по об'єкту «Будівництво багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському р-ні м. Києва.

На підтвердження виконання вказаного договору з ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» позивачем надано до суду акт прийому-передачі робіт (послуг) та податкову накладну.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про відсутність реального характеру господарських операцій можуть свідчити такі обставини:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Крім того, в Постанові Верховного суду України від 08.09.2009 р. у справі № 21-737во09 зазначено, що про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів.

Так, як вірно зазначено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази наявності у ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» власних або залучених фахівців у сфері проектування та будівництва, інших осіб для виконання спірних операцій, як і доказів наявності у контрагента позивача власної або орендованої оргтехніки, обладнання та приладдя для виконання спірних операцій.

Крім того, до матеріалів справи не надано жодної підписаної контрагентом документації (проектної, експлуатаційної, технічної і т.і.), обов'язок щодо формування якої та створення якої покладався на контрагента згідно з договором. В матеріалах справи відсутні будь-який робочий проект, креслення, результати ескізних робіт, які б при передачі позивачу від контрагента містили б у відповідних розділах цих документів підписи представників контрагента позивача.

Суд першої інстанції також зазначив про відсутність в матеріалах справи самого містобудівного розрахунку, розроблення якого за умовами договору покладалося на ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія».

За приписами ч.2 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Так, колегія суддів зазначає, що містобудівний розрахунок був наданий позивачем разом із апеляційною скаргою, проте позивачем не було наведено обґрунтованих та достатніх підстав неможливості надання його до суду першої інстанції чи необґрунтованості його відхилення судом першої інстанції.

Як вбачається з журналу судового засідання від 23.11.2015, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачу судом було запропоновано надати додаткові докази на підтвердження реальності спірних господарських операції. Проте, ДП «Строй-Маркет Груп» не надало зазначеного вище містобудівного розрахунку до суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що дані докази не підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції.

До аналогічного висновку колегія суддів дійшла й з приводу банківських виписок, наданих позивачем разом із апеляційною скаргою на підтвердження здійснення розрахунків з контрагентами за зазначеними вище договорами. Вказані документи також не були надані до суд першої інстанції та позивачем не було наведено обґрунтованих та достатніх підстав неможливості їх надання під час розгляду справи Окружним адміністративним судом м. Києва.

В матеріалах справи також відсутні докази, які б підтверджували зв'язок будівництва даного багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру з господарською діяльністю ДП «Строй - Маркет Груп».

Так, колегія суддів зазначає, що всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з підпунктом 14.1.36 Податкового кодексу України підприємництво - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

Разом з тим, позивачем не було доведено обумовленість розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру) господарські операції з ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» по розробці містобудівного розрахунку по об'єкту «Будівництво багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському р-ні м. Києва, не було надано доказів подальшого використання результатів таких послуг.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що згідно Листа ВАСУ від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість с факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Таким чином, відсутність значної кількості первинних документів не дають можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання їх результатів в господарській діяльності позивача, а лише фіксують господарські операцій з вищезазначеним контрагентом.

Наведені обставини та досліджені колегією суддів документальні докази в їх сукупності, є достатніми для висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами не мали товарного характеру, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, а оформлені лише документально, що в свою чергу призвело до встановлення податковим органом порушень формування позивачем податкового кредиту та валових витрат.

Колегія суддів наголошує на тому, що реальність операцій позивачем суду не доведено.

Стосовно висновків податкового органу про заниження позивачем інших доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.06.2012 позивачем на підставі договору від 01.04.2012 №2 було отримано від ТОВ «Серчан» суму поворотної фінансової допомоги у розмірі 14 000 000 грн., яка на кінець другого кварталу 2012 року повернута не булла, що не заперечується позивачем.

Так, перевіркою встановлено, що ДП «Строй-Маркет Груп» не включило до розрахунку умовно нарахованих відсотків період отримання поворотної фінансової допомоги за вказаним вище договором.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пп. 135.5.4. та 135.5.5. п.135 ст.135 ПК України до складу інших доходів, зокрема, включають суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

У разі якщо в майбутніх звітних податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками звітного податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

Згідно з пп. 14.1.257. п.14.1 ст.14 ПК України фінансовою допомогою є фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Відповідно до абзацу 7 пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п. 152.9 статті 152 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для цілей III розділу (податок на прибуток підприємств) ПК України є календарний квартал або календарний рік у разі сплати щомісячних авансових внесків.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, у разі неповернення суми поворотної фінансової допомоги на кінець звітного періоду, на таку суму нараховуються умовні проценти, які у розумінні положень Податкового кодексу України є безповоротною фінансовою допомогою, яка включається до складу доходів. При цьому такі проценти розраховуються виходячи із розміру облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Отже, на вказану суму неповернутої допомоги підлягали нарахуванню умовні проценти, які повинні були розраховуватися за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги, тобто починаючи з 26.06.2012 (день отримання допомоги і перший день фактичного її використання) по 30.06.2012 включно (останній день податкового періоду у розумінні п.152.9 статті 152 ПК України), що фактично становило 5 днів.

Разом з тим, як вірно встановлено податковим органом, ДП «Строй-Маркет Груп» не було взято до розрахунку умовно нарахованих відсотків власне день фактичного отримання коштів (26.06.2012), тобто відсотки позивачем розраховані за 4 дні, замість 5-ти днів фактичного використання коштів фінансової допомоги, що призвело до не включення позивачем до складу інших доходів умовно нарахованих процентів у розмірі 2 869 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків податкового органу.

Застосування в даному випадку поняття строків, що міститься в Цивільному кодексі України та порядку їх перебігу відповідно до норм вказаного Кодексу є безпідставними, оскільки в даному випадку йде мова саме про фактичне використання поворотної фінансової допомоги (кількість днів такого використання з моменту отримання поворотної допомоги).

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні докази на підтвердження висновку про порушення позивачем податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу ДП «Строй-Маркет Груп» слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Шостак О.О.

Судді: Желтобрюх І.Л.