Справа № 823/874/16
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року справа № 823/874/16

м. Черкаси

12 год. 50 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

секретаря - Тараненка М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Соснівський районний суду м. Черкаси про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА у Черкаській області в частині не нарахування та не виплати їй заробітної плати за період: з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, зі змінами внесеними Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII; з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно, відповідно до ч.1 ст.147 "Про судоустрій і статус суддів"; за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окраду - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50% зменшення, з врахуванням фактично виплаченої заробітної плати, в повному обсязі, з урахуванням всіх надбавок, які нараховувалися залежно від розміру посадового окладу;

- визнати протиправними дії ТУ ДСА у Черкаській області щодо відмови в перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 згідно її заяви від 04.03.2016 заробітної плати за період: з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, зі змінами внесеними Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII; з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно, відповідно до ч.1 ст.147 "Про судоустрій і статус суддів"; за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окраду - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50% зменшення, з врахуванням фактично виплаченої заробітної плати, в повному обсязі, з урахуванням всіх надбавок, які нараховувалися залежно від розміру посадового окладу;

- зобов'язати ТУ ДСА у Черкаській області здійснити перерахунок заробітної плати за період: з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, зі змінами внесеними Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII; з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно, відповідно до ч.1 ст.147 "Про судоустрій і статус суддів"; за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окраду - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50% зменшення, з урахуванням всіх надбавок, які нараховувалися залежно від розміру посадового окладу та видати відповідну довідку;

- стягнути з ТУ ДСА у Черкаській області на користь позивача різницю між фактично виплаченою заробітною платою за період з 26.10.2014 по 31.12.2015 та заробітною платою відповідно до перерахунку за період: з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, зі змінами внесеними Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII; з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно, відповідно до ч.1 ст.147 "Про судоустрій і статус суддів"; за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окраду - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50% зменшення згідно з виданою довідкою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є державним службовцем 11 рангу 5 категорії, працює в Соснівському районному суді м. Черкаси на посаді помічника судді. В період з 26.10.2014 по 31.12.2015, наголосила позивач, їй виплачувалась заробітна плата у розмірі меншому ніж встановлено законодавством України. Оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку здійснити перерахунок заробітної плати з урахуванням всіх належних їй надбавок, у відповідності до вимог абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, в редакції Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII та абз.2 ч.1 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду.

Позивач до зали судового засідання не прибула, натомість надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області до зали судового засідання не прибув, клопотанням від 26.07.2016 просив проводити розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних в ній матеріалів. В наданих на позов запереченнях наголосив, що ТУ ДСА у Черкаській області не наділене правом самостійно, без правового регулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі. З огляду на те, що у спірний період оклади працівників апаратів місцевих судів КМУ не змінювались, то відповідачем по відношенню до позивача бездіяльність по не здійсненню перерахунку заробітної плати допущена не була.

Соснівський районний суду м. Черкаси підтримав правову позицію ТУ ДСА у Черкаській області викладену останнім в наданому запереченні. Заявою від 26.07.2016 просив проводити розгляд справи за відсутності його представника.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, якщо всіма особами, які беруть участь у справі, буде заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності, то судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Пунктом 10 ч.1 ст.3 КАС України визначено, письмовим провадженням у справі є розгляд і вирішення адміністративної справи судом першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи в порядку письмового провадження.

Частиною 1 ст.41 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що на час звернення з відповідним позовом до суду ОСОБА_1 була державним службовцем 11 рангу 5 категорії, працювала в Соснівському районному суді м. Черкаси на посадах: з 18.11.2013 по 11.08.2014 - секретаря судового засідання, а з 12.08.2014 на посаді помічника судді.

04.05.2016 позивач звернулась до ТУ ДСА у Черкаській області із заявою, в якій просила здійснити перерахунок та виплатити їй заробітну плату у відповідності до вимог абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, в редакції Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII та абз.2 ч.1 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

06.06.2016 ТУ ДСА у Черкаській області повідомило позивача про відсутність правових підстав для здійснення їй перерахунку та виплати заробітної плати та інших виплат за період з 26.10.2014 по 31.12.2015.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014, яким внесено зміни до ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом №192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995року №108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону №108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі БК) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 БК, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 БК, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку, що оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16 січня 2014 року № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ та частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 13.07.2016 у справі № 823/4653/15.

При вирішенні спору суд також врахував рішення Конституційного Суду України №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, згідно з яким однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

При цьому, вказаним рішенням Конституційного Суду України вирішено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Принцип законності передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. У разі застосування судом частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань