Справа № 22-а/0690/4179/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/4179/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В.

з участю секретаря: Константінової І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду з даним позовом. Просила визнати неправомірними дії відповідача у неправильному нарахуванні коштів та стягнути недоплачені кошти, виплата яких передбачена ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Олевського районного суду від 28 жовтня 2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації і стягнуто з УПСЗН Олевської райдержадміністрації на користь позивача грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01,08.2008року по 01.08.2009 року в сумі 2098,80 грн. та доплату до заробітної плати відповідно до ст.39 зазначеного Закону за період 01.01.1999року по 01.08.2009 року в сумі 32962,480 грн.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації просить скасувати постанову і ухвалити нове рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на те, що статтею 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи закріплено норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС 4-ї категорії, яка постійно проживає та працює на території зони посиленого радіологічного контролю .

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції встановлено, що громадянам, які проживають на території зони посиленого радіологічного контролю виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі 30 процентів від мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 ст.39 цього Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні посиленого радіологічного контролю в розмірі, кратному мінімальній заробітній платі.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення допомоги, розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались. Водночас, розміри допомоги і доплати були сталими і здійснювались на підставі Постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме ст. 37 3акону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік від 16.05.2008року № 279-УІ дію ч.1 ст.37 ч.1 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2008 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зупинення дії положень ст.ст.37,39 Закону України № 796-ХІІ, передбачене пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на нарахування та виплату допомоги та доплати, відповідно до вимог ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, судом встановлено, що позивач звернулась до суду з даним позовом 12.08.2009 року і просила стягнути з відповідача недоплачені кошти починаючи з 01.01.1999 року. Клопотання про поновлення строку звернення до суду не заявляла. Відповідач просив застосувати строк позовної давності, який, відповідно до вимог ст. 99 КАС України, в редакції, що діяла на момент розгляду справи, становить 1 рік.

За змістом ст. 100 КАС України в редакції, що діяла на час розгляду справи, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Трудове законодавство і, зокрема, приписи ст.233 КЗпПУ до спірних правовідносини не застосовуються.

Крім зазначеного, задовольняючи вимогу про стягнення коштів, суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачу, а суд не наділений компетенцію виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

За таких обставин постанову належить частково скасувати і прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації задовольнити частково.

Скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2009 року в частині стягнення коштів.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області здійснити ОСОБА_1 нарахування та забезпечити виплату грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 12.08.2008року по 01.08.2009 року та доплати до заробітної плати, відповідно до вимог ст.39 Закону за період з 12.08.2008 року по 01.08.2009 року з урахуванням раніше виплачених коштів.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: