Справа № 809/1478/15
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 р. Справа № 876/6842/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕГА» до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

08.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕГА» звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, в якому просило визнати протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_1 від 16.02.2015 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення ґрунтується на висновках, зроблених в акті документальної позапланової виїзної перевірки № 453/09-15-22-04-01/32606198 від 02.02.2015 року, які не відповідають фактичним обставинам справи та нормам податкового законодавства. Зазначає, що перевіркою зроблено необґрунтований висновок про відсутність господарських операцій між ТОВ "ТЕГА" та його контрагентом ТОВ "Глобалстрой", оскільки для перевірки відповідачу надано всі можливі та необхідні первинні документи: податкові накладні, договори на виконання робіт, акти здачі-приймання виконання робіт, довідки про вартість виконаних підрядних робіт, які підтверджують реальний характер вчинених операцій. Вказані документи підтверджують правомірність визначення позивачем об'єкту оподаткування податком на додану вартість, наявність у позивача у зв'язку з прийняттям виконаних підрядних робіт та оплатою за їх виконання, отриманням належним чином оформлених податкових накладних, права на віднесення до податкового кредиту в серпні 2014 року, сплаченого в ціні цих робіт суми податку на додану вартість. Доводи контролюючого органу про те, що субпідрядні операції між ТОВ "ТЕГА" та ТОВ "Глобалстрой" де-факто не відбувалися, оскільки в укладених позивачем з підрядниками договорах не передбачено права позивача на залучення до виконання робіт субпідрядників є безпідставними, так як відповідач невірно оцінив зміст цих договорів, не врахував додаткових угод до нього, та побудував свої висновки на припущеннях.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області № НОМЕР_1 від 16.02.2015 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.02.2015 року прийнято відповідачем без встановленої законом підстави, передчасно та необґрунтовано - за відсутності на час його прийняття належних та допустимих доказів вчинення позивачем податкових правопорушень. Непропорційно - без дотримання справедливого балансу між цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, вимогами загальних інтересів Держави щодо надходження податків до бюджету і несприятливими наслідками для позивача, пов'язаними з захистом права власності особи - платника податків.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ Фірма "ТЕГА" зареєстроване 31.12.2003 року як юридична особа, ідентифікаційний код 32606198, місце знаходження: 76000, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Гетьмана Мазепи, 83/1, керівник ОСОБА_2, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 14.05.2015 року(том 1, а.с.205-207). Крім цього, позивач здійснює за КВЕД такі види діяльності: 43.21 - електромонтажні роботи, 43.22 - монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування, 43.29 - інші будівельно-монтажні роботи, 43.69 - оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням.

На підставі наказу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 56 від 21.01.2015 року згідно направлення на перевірку від 21.01.2015 року № 00000052 в період з 21.01.2015 року до 27.01.2015 року Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківської області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ТЕГА" з питань правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість, при взаємовідносинах з ТОВ "Глобалстрой" за серпень 2014 року, за наслідками якої складено акт за № 453/09-15-22-04-01/32606198 від 02.02.2015 року. Згідно висновків акту, ТОВ "ТЕГА" допущені порушення вимог податкового законодавства: п. 44.1 ст. 44, п. 185 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено неправомірне формування податкового кредиту при взаєморозрахунках з ТОВ "Глобалстрой", що призвело до заниження за серпень 2014 року податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 85640,00 грн.(том 1, а.с.20-51).

На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем 16.02.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 85640,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 42820,00 грн.(том 1, а.с.18).

Позивач оскаржував податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.02.2015 року в адміністративному порядку до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, про що свідчать його скарга № 49 від 23.02.2015 року. Однак рішенням від 13.03.2015 року № 383/10/09-19-10-01-14 її залишено без задоволення(том 1, а.с.71-91).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.36 ПК п.14.1 ст. 14 України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої. (При цьому, сформульоване в ГК України визначення господарської діяльності є загальним і має застосовуватися в усіх випадках, а визначення, наведене в ПК України, - лише у сфері дії цього Закону з урахуванням загального визначення). Виходячи з наведеного, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.4 ст. 198 ПК України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 ст. 201 ПК України). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Норми статті 201 ПК України, до яких відсилають правила пункту 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов'язані з оформленням податкової накладної. У цій нормі містяться обов'язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов'язки учасників податкових відносини, пов'язані із складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов'язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Так, у пункті 201.1 статті 201 ПК України зазначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначається: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Згідно з пунктом 201.6 цієї статті податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.10 зазначеної статті податкова накладна надається платнику податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

На підтвердження взаємовідносин з ОСОБА_3 «Глобалстрой» позивачем надано копії наступних первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках: податкові накладні № 14 від 02.08.2014 року на суму 58620,00 грн., № 55 від 06.08.2014 року на суму 54516,00 грн., № 91 від 08.08.2014 року на суму 58104,00 грн., № 92 від 08.08.2014 року на суму 58944,00 грн., № 112 від 11.08.2014 року на суму 59172,00 грн., № 113 від 11.08.2014 року на суму 52200,00 грн., № 114 від 11.08.2014 року на суму 40140,00 грн., № 115 від 11.08.2014 року на суму 58080,00 грн., № 72 від 07.08.2014 року на суму 20784,00 грн., № 299 від 26.08.2014 року на суму 53280,00 грн.; договір № 14 від 28.07.2014 року, № 12 від 28.07.2014 року, № 17 від 28.07.2014 року; акти здачі-приймання виконаних робіт від 02.08.2014 року на суму 58620,00 грн., від 06.08.2014 року на суму 54516,00 грн., від 08.08.2014 року на суму 58104,00 грн., від 08.08.2014 року на суму 58944,00 грн., від 11.08.2014 року на суму 59172,00 грн., від 11.08.2014 року на суму 52200,00 грн., від 11.08.2014 року на суму 40140,00 грн., від 11.08.2014 року на суму 58080,00 грн., від 07.08.2014 року на суму 20784,00 грн., від 26.08.2014 року на суму 53280,00 грн.; платіжні доручення № 698 від 01.09.2014 року, № 773 від 15.09.2014 року, № 849 від 29.09.2014 року, № 850 від 29.09.2014 року, № 865 від 30.09.2014 року, № 1076 від 29.10.2014 року, № 1101 від 31.10.2014 року, № 1109 від 31.10.2014 року, № 1144 від 06.11.2014 року, № 1167 від 07.11.2014 року(том 1, а.с.92-110,114-123,212-221).

Наведеними документами, які, як вбачається з їх змісту, відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується фактичне отримання позивачем послуг від контрагента ОСОБА_3 «Глобалстрой».

Також зазначені податкові накладні не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з даним контрагентом.

Також, колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ОСОБА_3 «Глобалстрой» було зареєстроване у встановленому порядку, не виключене з ЄДРПОУ, перебувало на обліку в органах державної податкової служби та було зареєстроване платником податку на додану вартість.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ОСОБА_3 "ТЕГА" та Представництвом "Еколог" СП З.О.О", КЗ "Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області", ПАТ "Івано-Франківськцемент" укладено договори підряду від 18.07.2014 року, від 23.06.2014 року , від 29.05.2014 року.

Згідно договору підряду № 18-07/14 К від 18.07.2014 року, ОСОБА_3 "ТЕГА" зобов'язувалося виконати на замовлення представництва "Еколог" СП З.О.О" роботи по монтажу та наладці автоматизованої системи керування та моніторингу ВНС Добровляни в м.Калуші(том 1, а.с.237-243). Згідно додатку до вказаного договору від 18.07.2014 року, замовник - представництво "Еколог" СП З.О.О" погодило ОСОБА_3 "ТЕГА" можливість залучення до виконання вищевказаних робіт субпідрядника(том 1, а.с.249). В підтвердження факту виконання вказаних робіт позивачем подано суду копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000123 від 18.08.2014 року, № ОУ-0000117 від 11.08.2014 року, № ОУ-0000116 від 11.08.2014 року, № ОУ-0000115 від 11.08.2014 року, № ОУ-0000114 від 11.08.2014 року(том 1, а.с.232-237).

Також, згідно договору № 06-06/2014 від 23.06.2014 року, ОСОБА_3 "ТЕГА" зобов'язувалося виконати на замовлення КЗ "Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області" підрядні роботи по встановленню та наладці автоматизованої системи обліку комерційної електроенергії (АСКОЕ) КЗ "ЦРЛ" м.Калуш(том 1, а.с.111-112). Згідно додаткової угоди до вказаного договору від 02.07.2014 року, замовник погодив ОСОБА_3 "ТЕГА" право залучати для виконання підрядних робіт субпідрядника(том 1, а.с.113). В підтвердження виконання вказаного договору, ОСОБА_3 "ТЕГА" подано суду копію акта № 1 приймання виконаних підрядних робіт за 05.08.2014 року.

Крім цього, згідно договору № 13-05/2014 від 29.05.2014 року, ОСОБА_3 "ТЕГА" зобов'язувалося виконати на замовлення ПАТ "Івано-Франківськцемент" підрядні роботи на об'єкті "Впровадження енергозберігаючих та природоохоронних технологій на технологічній лінії № 2 цементного виробництва ПАТ "Івано-Франківськцемент"(том 1, а.с.124-128). Жодних обмежень на передачу позивачем своїх зобов'язань як підрядника робіт іншим особам - субпідрядникам, вказаним Договором не встановлено. Пункт 13.5 Договору, на який посилається відповідач в акті перевірки, встановлює лише заборону на передачу позивачем прав по цьому договору. В підтвердження виконання вказаних підрядних робіт подано суду копії акту приймання виконаних підрядних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2014 року(том 2, а.с.71-81, 85-90).

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача в акті перевірки, як на обставини що підтверджують факт неможливості виконання субпідрядних робіт ОСОБА_3 "Глобалстрой", на відсутність права у позивача, згідно укладених між ним та замовниками договорів, на залучення до виконання підрядних робіт субпідрядників, є безпідставними.

Також, судом першої інстанції, з метою з'ясування всіх обставин справи, було викликано та допитано в судовому засіданні як свідків, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 працівників, начальника дільниці з ремонту, експлуатації КВПіА та електроустаткування с. Добровляни та директора ОСОБА_3 «ТЕГА».

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт виконання ОСОБА_3 "ТЕГА" в листопаді 2014 року робіт по монтажу та наладці автоматизованої системи керування та моніторингу ВНС Добровляни в м. Калуші. Директор ТОВ "ТЕГА" ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_3 "Глобалстрой" виконало по договорах субпідряду від 28.07.2014 року лише частину підрядних робіт, яку зобов'язувалося виконати перед своїми замовниками ОСОБА_3 "ТЕГА" згідно договорів підряду від 18.07.2014 року, від 23.06.2014 року, від 29.05.2014 року, укладених з Представництвом "Еколог" СП З.О.О", КЗ "Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області", ПАТ "Івано-Франківськцемент", для дотримання строків виконання робіт перед вказаними замовниками(том 2, а.с.69-70). В підтвердження вказаних показів було надано копії схем реконструкції станції реконструкції свердловинно-вакуумного водозабору Добровляни (блоки 1,2, 3), виготовлені ОСОБА_3 "Глобалстрой", за підписом директора цього Товариства ОСОБА_8В.(том 2, а.с.50-57).

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про те, що що вказані пояснення не можуть бути взяті судом до уваги як належні та допустимі докази у справі відповідно до вимог статтей 69, 70 КАС України, є обгрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального отримання ОСОБА_3 «ТЕГА» послуг від ОСОБА_3 «Глобалстрой», підтверджено здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цим контрагентом за період, що перевірявся.

Щодо посилання відповідача на акт "Про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_3 "Глобалстрой" з питань дотримання податкового законодавства України з податку на додатну вартість при документальному підтвердженні господарських правовідносин з контрагентами за період з 01.08.2013 року по 30.09.2014 року" № 9078/04-63-22-03/34682265 від 19.11.2014 року, а саме, щодо формування сумнівного податкового кредиту по ланцюгу постачання товарів з ОСОБА_3 "ОЛ ТОРГ", ОСОБА_3 "Гранд Вей", ОСОБА_3 "Дойл", то вони вірно не взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки стосуються взаємовідносин ОСОБА_3 "Глобалстрой" з вказаними контрагентами щодо операцій з поставки товарів, і жодним чином не спростовують не можливість виконання ним підрядних робіт (поставки робіт) для ОСОБА_3 «ТЕГА».

В даному випадку, колегія суддів зауважує, що в зазначеному вище акті предметом дослідження не були безпосередньо господарські операції між позивачем та даним контрагентом, по яких формувався податковий кредит, а тому вказаний документ жодним чином не є належним доказом підтвердження безтоварності господарських операції позивача з його контрагентом.

Слід також зауважити, що співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Крім цього, доводи відповідача про відсутність у контрагента необхідних ресурсів для виконання робіт самі по собі не є доказом безтоварності господарських операцій за участю цього контрагента; ці доводи є оцінкою контрагента, за дії та поведінку якого позивач не може нести відповідальність.

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року у справі № 809/1478/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: В.С. Затолочний

ОСОБА_9