Справа № 826/2377/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2016 року № 826/2377/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві №14677-23 від 04.11.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дане податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки з урахуванням вимог чинного законодавства, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року, а відтак застосування відповідачем Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з метою оподаткування, а саме формування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення могло мати місце не раніше наступного бюджетного року, тобто не раніше 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову від 11.04.2016, в яких зазначено, що нарахування транспортного податку на адресу позивача здійснено у відповідності та в порядку, визначеному чинним законодавством. Також відповідач зауважив, що законодавець, визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. незалежно від дати придбання автомобіля.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (ідетифікацйний номер НОМЕР_1) є власником легкового автомобіля (тип - Універсал-В) марки TOYOTA VENZA, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2 з об'ємом двигуна 3456 см3.

04.11.2015 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №14677-23, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб (код платежу « 18011001») у розмірі 25 000 грн. Дане податкове повідомлення-рішення було отримано позивачем.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного податкового повідомлення-рішення позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України було введено новий податок - транспортний податок.

Так, згідно норм пп. 267.1.1, 267.1.2 п. 267.1, п. 267.4, пп. 267.5.1 п. 267.5, пп. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (при цьому, календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з абз. 1 пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 цього Кодексу, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Порядок складання та направлення (вручення) таких податкових повідомлень-рішень регламентовано: в період до 16.02.2016 - Порядком складання та направлення (вручення) контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2012 за № 2135/22447, та чинним на сьогодні Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, що затверджений наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 № 1204 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254).

Крім того, Рішенням Київської міської ради «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» від 28.01.2015 № 58/923, відповідно до норм Податкового кодексу України було встановлено на території міста Києва податок на майно, який складається, зокрема, і з транспортного податку.

Положення п. 2 - 6 Положення про транспортний податок (додаток № 2 до рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923), що визначають платників, об'єкт та базу оподаткування транспортним податком, податковий період та порядок обчислення і сплати такого податку повністю кореспондуються з наведеними вище нормами Кодексу.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 являється власником транспортного засобу, а саме - легкового автомобіля марки TOYOTA VENZA, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2 з об'ємом двигуна 3456 см3.

Дані обставини представником позивача в судовому засіданні не заперечувалися, та станом на день прийняття судом рішення у даній справі не були спростовані позивачем жодними документальними доказами.

Як зазначалося вище по тексту судового рішення, згідно змісту ст. 267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, та які використовувалися до 5 років.

При цьому, пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Тобто, використання транспортного засобу пов'язується з його реєстрацією.

Згідно п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

З врахуванням вищевикладених положень законодавства початком використання (експлуатації) транспортного засобу є його державна реєстрація.

Статтею 267 ПК України визначено джерело отримання податковим органом інформації про об'єкт оподаткування, а саме - пп. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 зазначеного Кодексу передбачено, що органи внутрішніх справ зобов'язані з 1 квітня 2015 року щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики, а саме - наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 563 «Про затвердження форми відомостей, необхідних для розрахунку транспортного податку».

Аналізуючи зміст такої затвердженої форми відомостей, необхідних для розрахунку транспортного податку, суд встановив, що органи внутрішніх справ повинні надавати контролюючому органу за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості про власника легкового автомобіля - фізичної особи або юридичної особи, відомості щодо зареєстрованих та/або знятих з реєстрації легкових автомобілів за певними критеріями.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було винесене контролюючим органом саме на підставі інформації про належний позивачу автомобіль марки TOYOTA VENZA, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2 з об'ємом двигуна 3456 см3, яка наявна у органів внутрішніх справ за фактом проведеної реєстрації, та достовірність якої позивачем не спростована.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, оскільки належний позивачу на праві власності автомобіль 2011 року виписку використовується до 5 років і має об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Щодо правомірності посилань позивача про неможливість застосування контролюючим органом положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», та рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З набранням чинності положеннями ст. 267 ПК України з 01 січня 2015 року, власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см. є платниками транспортного податку.

Вказана норма є чинною, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII неконституційним визнано не було.

За державою (в особі органу законодавчої влади) визнається право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, з метою встановлення правил сплати податків чи інших зборів (в тому числі і підстав для звільнення від їх сплати), а суд не наділений повноваженнями доповнювати діюче законодавче регулювання своїми рішеннями і встановлювати додаткові підстави для звільнення від сплати транспортного податку, з огляду на відсутність таких норм у податковому законі.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, у своєму рішенні від 14.10.2010, прийнятому в справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), Європейський Суд з прав людини зазначив, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів» (п. 50).

Введення нового виду податку - «транспортного податку» на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28.12.2014 та встановлення чітких правил його сплати, на думку суду, слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

Пунктом 4.3 ст. 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому, згідно п. 4.4 ст. 4 цього ж Кодексу установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

В свою чергу Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» ухваленим 28.12.2014, введено в дію положення ст. 267 ПК України, яка починаючи з 01 січня 2015 року по новому встановлює, регулює, визначає об'єкт оподаткування, платників цього транспортного податку, розмір ставки, податковий період за який підлягає обчисленню та сплаті, його адміністрування податковим органом.

Суд звертає увагу, що зазначений транспортний податок не зважаючи на те, що він відноситься до місцевого податку, його справляння та зарахування здійснюється до місцевої ради, в той же час він не є таким, що встановлений саме місцевим органом самоврядування в особі Київської міської ради, а є таким, що визначений та встановлений Верховною Радою України, яка має відповідні повноваження на це. Такі повноваження на встановлення податку з усіма його критеріями та елементами є виключною компетенцією цього органу. Таке регулювання суспільних відносин між відповідними суб'єктами органів влади в сфері податків та зборів, час їх застосування має різне правове навантаження та сферу правового впливу на такі відносини.

З огляду на це до спірних правовідносин не може бути застосовано положення пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, оскільки до 31.12.2014 відповідний транспортний податок не справлявся.

Питання застосування норм п. 12.3 і п. 12.5 ст. 12 ПК України щодо прийняття рішення про встановлення місцевого податку, його офіційного оприлюднення відповідним органом місцевого самоврядування, набрання чинності такого рішення, який є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками, не має правового впливу на транспортний податок, з огляду на різне правове навантаження та регулювання суспільних інтересів в сфері податкового законодавства, в тому числі за органом, який встановлює податок, часу введення в дію такого податку та його застосування.

Тобто, наявне рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори, оскільки такі прямо закріплені законодавцем нормами Податкового Кодексу України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про помилковість доводів позивача про те, що транспортний податок, який установлено 28.01.2015 року рішенням Київської міської ради, підлягає нарахуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1/99-рп, частину першу ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Принцип дії закону у часі виходить з того, що закон, як правило, зворотної сили не має, тобто не поширюється на правовідносини, які виникли до його видання. До конкретного факту чи випадку необхідно застосовувати закон, який діяв у момент, коли трапився цей випадок або мав місце даний факт. Це правило відтворює сталість у відносинах між суб'єктами права, впевненість осіб у стабільності їх правового становища, в міцності правопорядку.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 введено в дію новий податок, обов'язок сплати якого розповсюджується на власників автомобілів певної технічної характеристики (3000 к.см. об'єм циліндрів двигуна) та відповідного часу використання (до 5 років з моменту випуску).

Отже дію Закону, який ввів новий вид податку, законодавець пов'язує з настанням фактів та подій, що стосуються характеристики автомобіля його потужності та часу використання транспортного засобу станом на відповідний рік, починаючи з 2015 року.

Відтак, невірним є посилання позивача на те, що норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014, який набрав чинності 1 січня 2015 року, розповсюджуються тільки на власників транспортних засобів, які придбані після вказаної дати, з огляду на принцип дії закону у часі.

В даному випадку, фактичної зворотної дії Закону в часі не має, оскільки джерелом виникнення обов'язку по сплаті податку на транспортний засіб є факти та події що дійсні на час 2015 року (характеристика автомобіля), а саме: перебування у власності позивача автомобіля потужністю понад 3000 куб. см. не більше 5 років, а не факт придбання позивачем транспортного засобу в період до 2015 року.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення про нарахування транспортного податку діяла у законний спосіб, на підставі та в межах визначених повноважень, а тому в даному випадку підстави для скасування такого податкового повідомлення-рішення у суду відсутні.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд м. Києва, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Є.В. Аблов