Справа № 804/20018/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 грудня 2014 року 804/20018/14

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Дніпропетровській області в якому позивач просить:

- визнати незаконними дії теруправління Держнаглядохоронпраці по Дніпропетровській області по складанню акту спеціального випадку смерті, що стався 2 березня 2005 року о 7 годині 50 хвилин з токарем цеха № 19 ВАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» за формою Н-5 від 14.04.2005р. та акту № 1 про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом за формою НПВ від 14.04.2014р.;

- скасувати акт спеціального випадку смерті, що стався 2 березня 2005 року о 7 годині 50 хвилин з токарем цеха № 19 ВАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» за формою Н-5 від 14.04.2005р. та акт № 1 про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом за формою НПВ від 14.04.2014р.;

- визнати незаконною відмову теруправління Держгірпромнагляду у Дніпропетровській області у проведенні перерозслідування, яку я отримала 12.11.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що наказом територіального управління Держнаглядохоронпраці України по Дніпропетровській області від 04.03.2005 № 57-р була призначена комісія для розслідування випадку смерті ОСОБА_2.

За результатами розслідування складено акт спеціального випадку смерті, що стався 2 березня 2005 року о 7 годині 50 хвилин з токарем цеха № 19 ВАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» за формою Н-5 від 14.04.2005р. та акт № 1 про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом за формою НПВ від 14.04.2005р.

Згідно п.4 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява даному адміністративному суду.

Статтею 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На момент виникнення спірних відносин діяв Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1112 (далі - Порядок 1112).

Так, відповідно до п. 40 Порядку спеціальному розслідуванню підлягають нещасні випадки із смертельними наслідками; групові нещасні випадки, які сталися одночасно з двома і більше працівниками, незалежно від ступеня тяжкості ушкодження їх здоров'я; випадки смерті працівників на підприємстві; випадки зникнення працівників під час виконання трудових (посадових) обов'язків; нещасні випадки з тяжкими наслідками, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого (за рішенням органів Держнаглядохоронпраці).

А пунктом 42 цього ж порядку передбачено, що спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених пунктом 43 цього Порядку) проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку (далі - спеціальна комісія), що призначається наказом керівника територіального органу Держнаглядохоронпраці за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку, якщо він стався з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, чи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за погодженням з органами, представники яких входять до її складу. До складу спеціальної комісії включаються: посадова особа територіального органу Держнаглядохоронпраці (голова комісії); представник робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку, якщо він стався з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, чи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; представник органу, до сфери управління якого належить підприємство, а у разі його відсутності - місцевої держадміністрації, якщо нещасний випадок стався з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, чи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; керівник (спеціаліст) служби охорони праці підприємства або інший представник роботодавця; представник первинної організації профспілки підприємства, членом якої є потерпілий, або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки; представник профспілкового органу вищого рівня; представник установи державної санітарно-епідеміологічної служби. Яка обслуговує підприємство, або такої установи за місцем настання нещасного випадку, якщо він стався з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, - у разі розслідування якщо він стався з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, - у разі розслідування технічного нагляду Мінагрополітики - якщо нещасний випадок стався під час експлуатації зареєстрованих в інспекції сільськогосподарських машин (трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, тракторні причепи, обладнання тваринницьких ферм, посівні та збиральні машини).

Пунктом 51 Порядку передбачено, що за результатами проведеного розслідування спеціальна комісія складає акт по формі Н-5 та по формі Н-1 стосовно кожного потерпілого, нещасний випадок, з яким визнано пов'язаним з виробництвом, а також оформлюються інші матеріали спеціального розслідування передбачені п. 54 та п. 55 Порядку.

Аналіз вищенаведених норм Порядку дає можливість зробити висновок про те, що комісія із спеціального розслідування нещасного випадку є колегіальним органом, особи, які входять до складу цієї комісії, окрім голови комісії, не є посадовими особами Держнаглядохоронпраці, а лише призначається наказом керівника територіального органу Держнаглядохоронпраці за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку, до повноважень якого також відповідно до п. 53 Порядку віднесено розгляд та затвердження примірників актів по формі Н-5 та №-1, які складені спеціальною комісією, за результатами проведеного нею розслідування нещасного випадку на виробництві.

Тобто оспорювані позивачем акт спеціального випадку смерті, що стався 2 березня 2005 року о 7 годині 50 хвилин з токарем цеха № 19 ВАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» за формою Н-5 від 14.04.2005р. та акт № 1 про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом за формою НПВ від 14.04.2014р. не є рішенням суб'єкта владних повноважень Територіального управління Держнаглядохоронпраці по Дніпропетровській області, оскільки вони складені комісією із спеціального розслідування, призначеною наказом відповідного державного органу.

Крім того, вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня службова чи посадова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вищеназваних норм Закону вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою службовою чи посадовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, пункти 1 та 3 частини 1 статті 15 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зі змісту статті 16 Цивільного кодексу України вбачається перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких є зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зазначене свідчить про законодавчо визначені можливі способи задоволення приватного, а не публічного спору.

Вимоги щодо правомірності (неправомірності) складення акту та скасування акту по своїй суті вимагає встановлення факту, що має юридичне значення, а справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав відповідно до статті 256 ЦПК України вирішуються в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів позову вбачається, що спірні правовідносини виникли з приводу правомірності складення відповідачем акту спеціального випадку смерті, що стався 2 березня 2005 року о 7 годині 50 хвилин з токарем цеха № 19 ВАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» за формою Н-5 від 14.04.2005р. та акту № 1 про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом за формою НПВ від 14.04.2014р..

Отже, предметом спору в даній справі є встановлення причин нещасного випадку на виробництві та результати спеціального розслідування нещасного випадку на підприємстві, пов'язаного з виробництвом, тобто між сторонами існує спір про право, що виник з трудових правовідносин, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Суд приходить до висновку, що даний спір не містить ознак публічно-правового спору, між сторонами існує спір про право і його слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Також, зазначена правова позиція була висловлена колегією суддів Верховного Суду України в ухвалі від 13 квітня 2011 року та у постанові від 28 листопада 2011 року.

З урахуванням зазначених обставин суд приходить до висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, що відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Дніпропетровській області в частині позовних вимог :

- про визнання незаконними дії теруправління Держнаглядохоронпраці по Дніпропетровській області по складанню акту спеціального випадку смерті, що стався 2 березня 2005 року о 7 годині 50 хвилин з токарем цеха № 19 ВАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» за формою Н-5 від 14.04.2005р. та акту № 1 про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом за формою НПВ від 14.04.2014р.

- про скасування акту спеціального випадку смерті, що стався 2 березня 2005 року о 7 годині 50 хвилин з токарем цеха № 19 ВАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» за формою Н-5 від 14.04.2005р. та акту № 1 про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом за формою НПВ від 14.04.2014р.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Єфанова