Справа № 804/4216/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 липня 2016 р. Справа № 804/4216/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Степаненко В.В., розглянувши матеріали позовної заяви публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до відповідача 1 Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Осиповича Ігоря Віталійовича, відповідача 2 Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» Самігулліна Олексія Кабіровича, відповідача 3 Державного нотаріуса П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутової Алли Генріхівни, відповідача 4 Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання протиправними дій і рішення, скасування державної реєстрації рішення, зобов'язання вчинення дій та утримання від вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача 1 Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Осиповича Ігоря Віталійовича, відповідача 2 Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» Самігулліна Олексія Кабіровича, відповідача 3 Державного нотаріуса П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутової Алли Генріхівни, відповідача 4 Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Осиповича Ігоря Віталійовича з проведення державної реєстрації рішення про припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», ;

- скасувати державну реєстрацію рішення про припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» від 10 травня 2016 року, здійснену шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи;

- зобов'язати Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про скасування державної реєстрації рішення про припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай»;

- визнати протиправною Відмову у державній реєстрації Державного нотаріуса П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. від 05 липня 2016 року;

- зобов'язати Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» Самігулліна Олексія Кабіровича утриматися від вчинення будь-яких дій, пов'язаних з здійсненням припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай»;

Згідно частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту позову вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося з вимогою визнати протиправною відмову у державній реєстрації Державного нотаріуса П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. від 05 липня 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за місцезнаходженням Державного нотаріуса П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» N 3425-XII від 02.09.1993р.

У відповідності до частини 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» N 3425-XII від 02.09.1993р., нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» N 3425-XII від 02.09.1993р. визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений частиною 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат» N 3425-XII від 02.09.1993р., де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина 2 статті 50 Закону України «Про нотаріат» N3425-XII від 02.09.1993р.).

Відповідно до пункту 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» враховуючи норми ст. 50 Закону № 3425-XII та норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу (ЦПК), справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Тлумачення поняття «суб'єкт владних повноважень» надано у пункті 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, де зазначено, що суб'єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень, хоча він і є посадовою особою (але не державним службовцем), а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову, оскільки вона здійснюється від імені держави. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб'єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.

Крім того, якщо метою виконавчо-розпорядчої діяльності є реалізація функції державного управління, а результатом цієї діяльності є управлінське рішення, яким один субєкт приписує певну поведінку іншому суб'єкту, то метою діяльності нотаріату є захист і охорона існуючих суб'єктивних прав та інтересів, а результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже об'єктивно існуючі факти, права та обов'язки, які суб'єкти права покладають на себе за своїм бажанням.

Також слід зазначити, що структура нотаріату утворена таким чином, що вони не пов'язані між собою в організаційному відношенні і при вчиненні нотаріальних дій. Що ж до владності у нотаріальних правовідносинах, то вона виявляється лише в офіційній силі нотаріальних актів.

Викладене свідчить про те, що правовідносини, які виникають між нотаріусами та іншими суб'єктами нотаріальної діяльності, є суто процесуальними за своєю сутністю і не можуть характеризуватися як владні відносини у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, що незалежно від того, є нотаріус приватним чи працює у державній нотаріальній конторі (Закон № 3425-XII фактично прирівнює за правовим статусом державних і приватних нотаріусів), він не може вважатися суб'єктом владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується, зокрема, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 16 лютого 2016 року у справі № 804/19218/14.

Крім цього, із змісту позову вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з вимогою зобов'язати Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» Самігулліна Олексія Кабіровича утриматися від вчинення будь-яких дій, пов'язаних з здійсненням припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай».

Відповідно до частини 3 статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Частиною 4 статті 105 Цивільного кодексу України передбачено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Таким чином, суд доходить висновку, що Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» Самігулліна Олексія Кабіровича не виступає суб'єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Таким чином, з урахуванням положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, можна дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, а, отже, виходячи з положень ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, такі справи повинні розглядатися в порядку позовного провадження за правилами цивільного судочинства як спір про право.

Пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 18, 107, 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до відповідача 1 Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Осиповича Ігоря Віталійовича, відповідача 2 Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» Самігулліна Олексія Кабіровича, відповідача 3 Державного нотаріуса П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутової Алли Генріхівни, відповідача 4 Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання протиправними дій і рішення, скасування державної реєстрації рішення, зобов'язання вчинення дій та утримання від вчинення дій.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз'яснити позивачу, що згідно частини 5 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали згідно статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В. Степаненко
< для копій >