Справа № 813/6894/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2016 р. м. Київ К/800/51748/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадженн адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Дрогобицького МУЮ) про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з врахуванням уточнень, просив: скасувати постанову державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ Мазурик В.В. про накладення штрафу від 25 вересня 2014 року ВП №44328319.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 липня 2014 року у справі №442/439/14-ц (2/442/417/2014) за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом видачі їм ключів від вхідних дверей вказаної квартири. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ 8 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП №44328319 з виконання даного рішення.

2 вересня 2014 року державним виконавцем здійснено вихід з метою перевірки виконання рішення суду та складено акт, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язувався виконати рішення суду 4 вересня 2014 року.

Державний виконавець 4 вересня 2014 року здійснив повторний вихід та відповідно до акту, встановив, що у наданий для добровільного виконання строк рішення суду боржником не виконано.

Постановою державного виконавця від 5 вересня 2014 року на боржника накладено штраф у розмірі 170 грн за невиконання рішення суду без поважних причин.

5 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ВДВС Дрогобицького МРУЮ з заявою у якій просив зупинити примусове виконання рішення, оскільки звернувся 2 вересня 2014 року до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з заявою про перегляд заочного рішення від 3 липня 2014 року у даній справі.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 липня 2014 року залишено без задоволення.

17 вересня 2014 року ВДВС Дрогобицького МУЮ надіслало повідомлення ОСОБА_2 про те, що 25 вересня 2014 року буде здійснено примусове виконання рішення суду за адресою АДРЕСА_1.

25 вересня 2014 року державним виконавцем за участю голови Опарівської сільської ради ОСОБА_7 та дільничих інспекторів міліції ОСОБА_8, ОСОБА_9 здійснено вихід за адресою вказаною у виконавчому документі, боржник за адресою не з'явився, рішення суду не виконав.

Постановою державного виконавця від 25 вересня 2014 року на боржника ОСОБА_2 накладено штраф в подвійному розмірі за невиконання рішення суду.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 по суті, суди виходили з того, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV встановлено (далі - Закон №606-XIV), що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У розумінні статті 8 Закону №606-ХІV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження (боржник), а виконавчий лист видано на виконання рішення у цивільній справі, суди дійшли помилкового висновку, що компетенція адміністративних судів, установлена статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, поширюється на даний спір, оскільки він має розглядатися в порядку, передбаченому нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа №21-278а15).

Згідно з частиною першою статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про визнання дій неправомірними та скасування постанови закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

В.В. Швець