Справа № 802/677/16-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 червня 2016 р. Справа № 802/677/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Крисько Ілони Володимирівни

позивача: ОСОБА_1

представників відповідачів: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області (відповідач 1), Піщанського районного суду Вінницької області (відповідач 2)

про: визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області (відповідач 1), Піщанського районного суду Вінницької області (відповідач 2) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.11.2013 р. ОСОБА_1 отримав право на відставку і отримання вихідної допомоги, однак продовжив свою трудову діяльність на посаді судді. 24.11.2015 р. позивач був відрахований із штату суду у зв'язку із поданням ним заяви про відставку. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не отримав вихідної допомоги при звільненні, він звернувся до відповідачів із відповідними заявами про виплату такої допомоги, однак йому було відмовлено. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить: 1) визнати протиправними відмови Піщанського районного суду Вінницької області та територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області щодо виплати неоподатковуваної вихідної допомоги судді у відставці; 2) зобов'язати відповідачів нарахувати та виплатити на користь позивача невиплачену вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат в сумі 206700 грн. 00 коп., виходячи із суддівської винагороди 20670 грн. 00 коп. станом на 25.11.2015р.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача (ТУ ДСА України у Вінницькій області) в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позову.

Представник відповідача (Піщанського районного суду Вінницької області) в судове засідання також не з'явився. Проти позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях. При цьому зазначив про розгляд справи у відсутність їхнього представника.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Піщанського районного суду Вінницької області з 15.11.1993 р. по 24.11.2015 р. Стаж роботи позивача на посаді судді становить 22 роки 10 днів, що підтверджується розрахунком стажу судді від 26.11.2015 р. №10837/15, який видано Піщанським районним судом (а.с. 7).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України № 788-VIII від 12.11.2015 р. «Про звільнення суддів» у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді Піщанського районного суду Вінницької області Боднара В.В.

На підставі наказу Піщанського районного суду Вінницької області від 24.11.2015 р. № 112-к позивача відраховано зі штату суду (а.с. 6).

Оскільки відповідно до вищевказаного наказу не було вирішено питання про виплату вихідної допомоги при звільненні, 09.03.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до голови Піщанського районного суду із заявою про видачу додаткового наказу про виплату йому вихідної допомоги на підставі ст. 43 Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII від 14.12.1992 р.

Головою Піщанського районного суду надано відповідь від 09.03.2016 р. № 5.32./4/2016, в якій зазначено про те, що позивача звільнено відповідно до ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 р. у редакції Закону України № 192-VIII від 12.02.2015 р. на підставі поданої позивачем заяви. Чинним на момент звільнення з посади судді Піщанського районного суду Вінницької області, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні судді у відставку (а.с. 11).

В подальшому, 18.03.2016 р., позивач звернувся до ТУ ДСА України у Вінницькій області із заявою про виплату вихідної допомоги (а.с. 10).

ТУ ДСА України у Вінницькій області надано відповідь від 14.04.2016р. № 04-33/760, в якій зазначено, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) не передбачено виплату вихідної допомоги у зв'язку з виходом судді у відставку (а.с.12).

Вирішуючи даний спір по суті суд враховує наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

В силу положень ст. 111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній на час звільнення позивача) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Статтею 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній на час звільнення позивача) передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

На момент набуття позивачем права на відставку (15.11.2013 р.) діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції до 01.04.2014 р.).

Статтею 136 вказаного Закону було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 28 розділу 2 Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. № 1166 було виключено ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Зазначені зміни набрали чинності з 01.04.2014 р.

ОСОБА_1 звільнено відповідно до постанови Верховної Ради України № 788-VIII від 12.11.2015 р. у зв'язку з поданням заяви про відставку та відраховано зі штату Піщанського районного суду Вінницької області 24.11.2015р.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній на час звільнення позивача) не містить норми про право на отримання суддею, який подав у відставку, вихідної допомоги.

Щодо тверджень позивача про те, що виключення із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" норми про право судді на отримання вихідної допомоги звужує раніше гарантований законом відповідний обсяг прав суперечить ст. 22 Конституції України, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Конституційний Суд України в рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (12 листопада 2015 року).

Суд також зауважує, що не слід ототожнювати поняття "право на відставку" та "вихід у відставку", оскільки "вихід у відставку" є припиненням повноважень судді як такого на підставі відповідної постанови Верховної Ради України та передбачає отримання у зв'язку з цим визначених законом соціальних гарантій. Стаття 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" також пов'язувала виплату такої допомоги саме з виходом (а не набуттям права) суддею у відставку.

Отже, станом на момент виходу позивача у відставку чинним Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не було передбачено права судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної неоподатковуваної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Згідно положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович