Справа № 359/5926/15-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/5926/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Борець Є.О. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А
21 липня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Мамчура Я.С.,
Шостака О.О.,
при секретарі: Вітковській К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 року у справі за адміністративними позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_2 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації замість продовольчих пайків, -
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2006 року та додатковою постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2006 року було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачам грошову ком пенсацію замість продовольчих пайків.
На виконання означених вище судових рішень Міністерство оборони України виплатило позивачам грошову компен сацію замість продовольчих пайків в загальному розмірі 1338698,20 грн.
Постановою Київ ського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2010 року була скасована постанова Бориспільського міськрайонного суду від 19 червня 2006 року та додаткова постанова Бориспільського міськрайонного суду від 3 липня 2006 року, у задоволенні адміністративних позовів було відмовлено.
В липні 2015 року Міністерство оборони України звернулось до суду із заявою про поворот виконання судових рішень.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 року провадження за заявою Міністерства оборони України в частині вимоги про стяг нення з ОСОБА_10 безпідставно отриманої ним грошової компен сації замість продовольчого пайка було закрито у зв`язку із смертю останнього, в решті вимоги заяви задоволено.
Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати її як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову, якою в задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення відмовити.
Також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції апеляційну скаргу подав ОСОБА_1 , в ній просив скасувати оскаржувану ухвалу та залишити заяву Міністерства оборони України про поворот виконання судових рішень без розгляду, в зв`язку з пропуском строку, передбаченого ч.3 ст.265 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційних скарг і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 , - частковому задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про поворот виконання судового рішення суд першої інстанції виходив з того, що на виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2006 року та додаткової постанов Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2006 року Міністерство оборони України виплатило позивачам грошову компен сацію замість продовольчих пайків в загальному розмірі 1338698,20 грн. Однак, у зв`язку зі скасуванням вказаних судових рішень постановою Київ ського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2010 року, - наявні підстави для повороту виконання судових рішень шляхом стягнення з позивачів на користь Міністерства оборони України грошової компенса ції замість продовольчих пайків в загальному розмірі 1288476, 03 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого:
Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Відповідно до статті 265 КАС України питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його нечинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі.
Частинами другою та третьою статті 265 КАС України встановлено, що у випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання. Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, у якому знаходиться справа. Заяву про поворот виконання може бути подано протягом одного року з дня виникнення підстав для повороту виконання.
Вказані судові рішення були скасовані постановою Київ ського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2010 року, - тобто підстави для дпуску повороту виконання за постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2006 року та до датковою постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2006 року виникли ще в 2010 році.
Однак, з даною заявою Міністерство оборони України звернулось лише в липні 2015 року.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку представник Міноборони України зазначив про те, що вважав питання повороту виконання рішень по справі №359/5926/15-а вирішеним ще в 2010 року, оскільки в матеріалах справи Міноборони Україїни була наявна відповідна ухвала. Проте, звернувшись в 2014 році до в Бориспільського міськрайонного суду Київської області з метою отримання виконавчих листів дізнався про відсутність відповідного судового рішення про поворот виконання.
Проаналізувавши доводи, викладені заявником на обґрунтування поважності причин пропуску строку, та наявні у справі докази, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Європейський суд з прав людини, до якого громадяни України мають право звертатися за захистом своїх порушених прав після ратифікації 17.07.1997 Верховною Радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово нагадував у своїх рішеннях на тому, що стабільність судової практики безпосередньо пов`язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення за своєю суттю є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.
Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складових принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів. Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов`язків.
Більше того, відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, з 2006 року позивачі були впевнені, що вигравши судовий процес, рішення в якому були виконані Міноборони , вони можуть вільно розпоряджатися коштами, виплаченими їм на підставі постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2006 року та додаткової постанов Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2006 року.
При цьому, заявником не заперечується, що позивачі отримали вказані кошти на законних підставах і жодних протиправних дій не вчиняли та жодних неправдивих відомостей не повідомляли. Зміна ж судової практики та відсутність ясності і передбачуваності Закону не є такими підставами.
Натомість, Міністерство оборони України як суб`єкт владних повноважень, маючи намір скористатися процесуальним правом на поворот виконання судових рішень, не вчиняло жодних дій з цією метою понад 4 роки.
Вищевикладене, на переконання колегія суддів, унеможливлює задоволення заяви Міністерства оборони України про поворот виконання судових рішень, оскільки незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання заявника на те, що питання повороту виконання рішень по справі №359/5926/15-а вирішеним ще в 2010 року, оскільки навіть за такої умови, звернувшись до суду першої інстанції у 2014 році він мав усвідомлювати, що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання сплив. При цьому, жодних причин неможливості звернутися до суду в межах строку, визначеного статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» ,представник Міноборони України навести не зміг.
Частиною 7 статті 9 КАС України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.
У відповідності до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
На переконання колегії суддів, жодних належних та допустимих доказів які б підтверджували наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивачів, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, зокрема, звернення до суду із заявою про поворот виконання рішень у строк, визначений 265 КАС України, заявником не наведено та не доведено, з огляду на що судова колегія приходить до переконання, що Міністерством оборони України було пропущено строк звернення із відповідною заявою до суду без поважних причин, а тому, у відповідності до норм процесуального законодавства, вказана заява має бути залишена без розгляду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було допущено таке порушення норм процесуального законодавства, яке призвело до неправильного вирішення питання, з огляду на що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 року підлягає скасуванню, а заява Міністерства оборони України, - залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 196, 195, 199, 200, 205, 206, 211 КАС України, суд,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 року скасувати.
Заяву Міністерства оборони України про поворот виконання судових рішень залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 25 липня 2016 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.